Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-19 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог 15.11.2022\~ [PERSON] \~звернувся до\~суду з\~позовом до\~ [PERSON] ,\~третя особа\~ Служба\~по справам\~дітей виконавчого\~комітету Ізмаїльської\~міської ради,\~про розірвання\~шлюбу,\~зареєстрованого21 червня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 270, та визначення місця проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком, мотивуючи тим, що подружжя разом не проживають з листопада 2021 року, шлюбні стосунки не склалися у зв`язку з різними характерами, поглядами на життя та шлюбні обов`язки, втратою взаєморозуміння з питань сімейного життя, почуття любові один до одного, єдності цілей та мети створення та існування сім`ї. Дочка [PERSON] проживає із батьком та перебуває на повному його забезпеченні. Позивач має постійну роботу, самостійних дохід і постійне місце проживання. Аргументи учасників справи Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщався належним чином, 06.12.2022 надав суду заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, наполягає на їх задоволенні. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи сповіщалася належним чином, 05.12.2022 надала суду заяву про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення. В судове засідання представник третьої особи не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщався належним чином, 20.12.2022 надав суду заяву про слухання справи за його відсутності. Фактичні обставини справи, встановлені судом 21.06.2012 сторони зареєстрували шлюб, що підтверджено свідоцтвом про шлюб року серії [NUMBER] , виданим 21.06.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 270. Від шлюбу мають дітей: -[PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 17.08.2016 Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 939; -[PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 22.07.2020 Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 569. Донька [PERSON] , [INFO] , проживає разом із батьком, син [PERSON] , [INFO] , мешкає з матір`ю [PERSON] , що сторонами не оспорюється. Сторони не проживають разом та спільне господарство не ведуть з листопада 2021 року у зв`язку з різними характерами, поглядами на життя та шлюбні обов`язки, втратою взаєморозуміння з питань сімейного життя, почуття любові один до одного, єдності цілей та мети створення та існування спільної сім`ї, збереження шлюбу не можливе та суперечить інтересам позивача. Відповідно до Висновку органу опіки та піклування Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області № 01/21-1712 від 19.12.2022, орган опіки та піклування вирішив за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] . Позиція суду У відповідності до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Частиною ч. 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно роз`яснень п. 3 ч. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі, виходячи з такого. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Щодо розірвання шлюбу Відповідно до\~статті 51 Конституції України,\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з\~ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами третьою, четвертою\~статті 56 Сімейного кодексу України\~передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч. 3 ст. 109 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. У відповідності до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже,\~зважаючи на\~принципи рівноправності\~жінки і\~чоловіка,\~закон вимагає,\~щоб згода\~на одруження\~була взаємною.\~Принцип добровільності\~шлюбу є\~чинним не\~лише на\~стадії його\~реєстрації,\~а і\~під час\~знаходження в\~шлюбі,\~а також\~його розірвання,\~що відповідає частині 1 статті 16 Загальної декларації прав людини. Приймаючи до уваги, що сторони однією сім`єю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки \~наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення, суд вважає за можливе шлюб розірвати. Щодо визначення місця проживання дитини Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи висновок органу опіки та піклування від 19.12.2022, той факт, що відповідачка позов в частині визначення місця проживання дитини з батьком визнала, визнання позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, відповідає інтересам дитини, суд вважає позов в цій частині підлягаючим задоволенню.

Outcome: approved