Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-19 00:00:00

23.12.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Волянської сільської ради Старосамбірського району Львівської області про скасування заповіту, в якому посилається на те, що 19.07.2016 року о 12 годині 22 хвилини секретарем виконкому Волянської сільської ради Старосамбірського району Львівської області Ощипок Оксаною Михайлівною в с.Воля Старосамбірського району Львівської області було складено фіктивний заповіт на дім та надвірні споруди в користь внука [PERSON] . 03.03.2007 року [PERSON] було складено заповіт в користь неї, котрий засвідчений та зареєстрований Старосамбірською державною нотаріальною конторою. Цього заповіту її мама не міняла та не позбавляла її права на спадкування, адже вона завжди допомагалаа заповідачці по господарству, була з нею в дуже хороших стосунках як дочка. Більше того, між її мамою та її сестрою Ощипок склалися неприязні стосунки, які виникли через конфлікт між теперішнім секретарем Волянської сільської ради [PERSON] , яка ще і є вчителем школи і нею, так як вони разом працюють в цій же ж школі через оплату годин викладання. Заповідачка [PERSON] заявляла, щоб на порозі її дому ніколи не було її рідної сестри [PERSON] , та її дочки [PERSON] . Окрім того вона заборонила їм приходити на її похорон. Вважає, що не можливо, щоб 19.07.2016 року [PERSON] складала заповіт на внука [PERSON] в приміщенні її будинку по [ADDRESS] та щоб [PERSON] заповняла заповіт своїм почерком, адже секретаря та голови Волянської сільської ради 19.07.2016 року взагалі на протязі цілого дня не було в її будинку. Крім того, 21.07.2016 року, її мама, [PERSON] в присутності її сестри, [PERSON] та [PERSON] сказала піти на горище і принести документи, які знаходилися в банці. Після чого, її мама взяла документи та гроші, які відклала на похорон і передала їй. Серед документів був і заповіт на неї від 03.03.2007 року. Додала, що вона разом з сестрою [PERSON] возила маму в Самбірську центральну районну лікарню. [PERSON] , котра померла [INFO] до часу своєї смерті не змінювала, заповіт, складений нею в її користь. Окрім того, 19.07.2016 року [PERSON] фізично не могла була присутньою в своєму будинку о 12 годині 22 хвилини, коли нібито нею складався заповіт на користь її внука [PERSON] , так як в цей час вона була на процедурах в кабінеті хірургії Самбірської центральної районної лікарні. Просить визнати недійсним заповіт [PERSON] , складений в користь внука [PERSON] від 19.07.2016 року. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.12.2016 року справу розподілено судді [PERSON] . Ухвалою судді від 03.01.2017 року у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду на 10 годину 30 хвилин 19.04.2017 року. Ухвалою судду від 19.04.2017 року залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] та [PERSON] , як законного представника - [PERSON] , підготовче засідання відкладено на 10 годину 30 хвилин 20.09.2017 року, яке неодноразово відкладалося. Наказом від 01.08.2018 року суддю [PERSON] відраховано зі штату Старосамбірського районного суду Львівської області, як такого, що звільнений у відставку відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 24.07.2018 року №2410/0/15-18 «Про звільнення [PERSON] з посади судді Старосамбірського районного суду Львівської області у відставку». З огляду на вказані обставини, на підставі розпорядження керівника апарату суду Волошина І.С. №156/08/2018 від 07.08.2018 року по даній справі був призначений повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями. Призначення не відбулося, оскільки не вистачало потрібної кількості суддів для розподілу справи. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.08.2018 року справу передано для розгляду судді [PERSON] . Ухвалою судді від 04.10.2018 року справу прийнято до розгляду та призначено підготовче засідання на 11 годину 00 хвилин 03.06.2019 року, яке неодноразово відкладалося. Наказом №47-К від 10.07.2020 року суддю [PERSON] відраховано зі штату Старосамбірського районного суду Львівської області у зв`язку з її смертю [INFO] . З огляду на вказані обставини, на підставі розпорядження керівника апарату суду Волошина І.С. №313/07/2020 від 17.07.2020 року по даній справі був призначений повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями. Призначення не відбулося, оскільки не вистачало потрібної кількості суддів для розподілу справи. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.08.2020 року справу передано для розгляду судді Пошиваку Ю.П. Ухвалою судді від 13.08.2020 року справу прийнято до розгляду та призначено підготовче засідання на 14 годину 30 хвилин на 02.09.2020 року, яке неодноразово відкладено. Ухвалою суду від 06.10.2021 року без виходу в нарадчу кімнату замінено відповідача Волянську сільську раду Старосамбірського району Львівської області на її правонаступника Старосамбірську міську раду Самбірського району Львівської області, в підготовчому засіданні оголошено перерву до 16 години 00 хвилин 29.03.2022 року. Ухвалою суду від 29.03.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 10 годину 00 хвилин 14.09.2022 року, який відкладено на 09 годину 00 хвилин 20.12.2022 року. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просила їх задовольнити. Додатково пояснила, що [PERSON] , [INFO] є її матір`ю. Крім неї, [PERSON] мала ще двох дітей: дочку - [PERSON] , яка проживає у Вінницькій області та сина [PERSON] , який помер [INFO] . Вона та її сестра, після того, як вийшли заміж, проживали окремо від матері, а їх брат до моменту смерті проживав разом зі своєю сім`єю у батьківському будинку разом із їхньою матір`ю. Після смерті [PERSON] , його дружина та діти ще приблизно до 2010 року проживали у будинку її матері разом із нею. Після смерті [PERSON] його дружина постійно конфліктувала зі свекрухою [PERSON] , однак до власного новозбудованого будинку не переїжджала. [PERSON] передала оригінали всіх документів про право власності на свій будинок та земельну ділянку на тимчасове зберігання своїй племінниці - [PERSON] , яка зберігала їх протягом 2007-2008 років та котра з листопада 2015 року стала секретарем Волянської сільської ради. До 2014 року стосунки між нею, її матір`ю [PERSON] та їх родичкою [PERSON] були дружніми і родинними. Однак з 2014 року вони погіршилися, і до моменту своєї смерті, [PERSON] не спілкувалася із своєю племінницею [PERSON] . Із березня 2016 року і до моменту смерті, тобто до [INFO] заповідачка [PERSON] тяжко хворіла на онкологічне захворювання та потребувала постійного стороннього догляду. Протягом останнього місяця перед смертю [PERSON] проводила лежачий спосіб життя та приблизно 1-2 рази на тиждень вона відвозила її в Самбірську центральну районну лікарню до лікаря-онколога, для того щоб викачати воду з печінки. Для перевезення мами в лікарню, вона неодноразово наймала свого сусіда [PERSON] , який має власний автомобіль. 19.07.2016 року [PERSON] також відвозив її маму в Самбірську центральну районну лікарню для викачування води з печінки. Цього дня [PERSON] пробула в лікарні, приблизно до 13:00 години та її привезли до дому близько 14:00 години. Крім цього в період часу із 17.07.2016 року до 23.07.2016 року у будинку [PERSON] проживала [PERSON] , яка приїхала доглянути матір і постійно перебувала з нею. Посадові особи Волянської сільської ради Старосамбірського району підробили заповіт від імені її матері [PERSON] . Представник позивачки [PERSON] адвокат Щербан М.Я. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Додатково пояснив, що кінцеве рішення у кримінальному провадженні за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України не прийнято, до кримінальної відповідальності на даний час жодних осіб не притягнуто. Представник відповідача Старосамбірської міської ради Самбірського району Львівської області Марич В.В. в судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечив щодо їх задоволення. Представник третьої особи Старосамбірської державної нотаріальної контори Львівської області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 03.10.2022 року до суду надійшла заява за підписом завідувача Т.Сюми, в якій вона просить розгляд справи провести без їхньої присутності на судовому засіданні, покладаючись на повноту розгляду справи та законність прийнятого рішення (а.с.37, том 2). Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 09.12.2022 року надіслав на електронну адресу суду заяву, в якій зазначив, що у зв`язку з сімейним обставинами, з`явитись в судове засідання, призначене на 20.12.2022 року не може (а.с.38, том 2). Законний представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позовних вимог [PERSON] , просила відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи [PERSON] адвокат Дик С.І. в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позовної заяви [PERSON] та зазначила, що позивачка обрала неправильний спосіб захисту звертаючись з позовом лише до Старосамбірської міської ради, адже належним відповідачем по справі є саме її довіритель [PERSON] , який є спадкоємцем майна померлої. Відтак просила відмовити в позові [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що він є сусідом позивачки [PERSON] . В його користуванні є автомобіль, яким він відвозив [PERSON] та її хвору маму [PERSON] до Самбірської центральної районної лікарні. Позивачка [PERSON] завжди доглядала за своєю матір`ю. [INFO] , мати позивачки [PERSON] [PERSON] була в лікарні в м.Самборі до 14:00 години. Він чекав їх на вулиці. Яким С.І. завжди розказувала, що залишає все своє майно саме для [PERSON] і при цьому нічого не згадувала про складений, ніби-то нею заповіт від 19.07.2016 року. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона проживає в с.Воля Самбірського району Львівської області. З 1998 до 2015 року вона була головою Волянської сільської ради та їй відомо, що між [PERSON] та її невісткою [PERSON] виникали суперечки з приводу домоволодіння. Покійна [PERSON] проживала біля неї. [PERSON] заповіла будинок позивачці [PERSON] а її невістка всіма способами переконувала [PERSON] скласти заповіт на користь її або її дітей. Таким чином, доходило до того, що [PERSON] вибивала двері у кімнаті заповідачки [PERSON] , шукаючи документи на будинок, показово вдавала вигляд, що через неї хоче отруїтися та навіть в період часу із 2006 до 2008 років підходила до сільської голови [PERSON] з пропозицією «допомогти їй відвоювати у свекрухи хату», а саме запропонувала сільській голові за винагороду підробити заповіт від імені заповідачки [PERSON] , на що остання не погодилася. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що [PERSON] є її матір`ю. Позивачка [PERSON] є її рідною сестрою. Також в них ще був брат [PERSON] . Коли вона та її сестра [PERSON] вийшли заміж, то проживали окремо від матері, а їхній брат до моменту смерті, разом зі своєю сім`єю, а саме з дружиною [PERSON] та двома синами - [PERSON] та [PERSON] проживали у батьківському будинку разом із їхньою матір`ю, але ніхто із членів сім`ї її брата не були прописані в батьківському будинку. Однак її брат побудував власний будинок в м.Старий Самбір. Після сметрі брата, його дружина та діти до 2010 року проживали у будинку її матері разом з нею. [PERSON] постійно конфліктувала з [PERSON] , однак до власного будинку не переїжджала, тому, що його будівництво ще не було завершено. Основною причиною конфліктів між її матір`ю та [PERSON] було те, що остання підтримувала стосунки з іншими чоловіками, тобто намагалася вдруге вийти заміж, і при цьому проживала в батьківському будинку свого покійного чоловіка та навіть вимагала від її матері, щоб остання склала заповіт про передачу свого вище вказаного будинку їй у власність, що її мама робити звичайно, що відмовлялася. Зазначила, що [PERSON] ніколи не приховувала свого наміру скласти заповіт саме на ім`я позивачки [PERSON] . Невістці [PERSON] не було відомо про те, що у 2007 році її мама склала заповіт. Додала, що, приблизно у 2007 році був випадок, що невістка [PERSON] виламала в будинку її матері двері, тому що шукала документи на даний будинок. Однак, у зв`язку із постійними конфліктами між її матір`ю та нею, щодо оформлення заповіту на вказаний будинок, її мама починаючи із 2007 року, передала на тимчасове зберігання оригінали документів про право власності на даний будинок дочці її рідної сестри - [PERSON] , яка зберігала їх протягом одного-двох років, після чого [PERSON] сама з власної ініціативи принесла [PERSON] вказані документи назад. До 2014 року стосунки між нею та її двоюрідною сестрою - [PERSON] та між її матір`ю та її племінницею [PERSON] були досить дружніми, родинними, лише з 2014 року їхні стосунки значно погіршилися через непорозуміння, які виникли з робочих питань. [PERSON] та [PERSON] разом працюють у Волянській ЗСШ та не дійшли згоди щодо розподілу робочих годин (уроків) між собою та конфлікт між ними також переріс у конфлікт між нею та [PERSON] . Стосунки між її матір`ю та [PERSON] погіршилися настільки, що протягом майже пів року поки її мама хворіла, остання жодного разу її не відвідала та в день смерті, коли всі родичі приходили попрощатися з матір`ю, [PERSON] свідомо не прийшла. Приблизно у 2008 році, коли [PERSON] повернула оригінали документів на будинок, земельну ділянку та заповіт, складений на ім`я [PERSON] від 03.03.2007 року, [PERSON] разом з нею заховала оригінали вказаних документів у своєму будинку на стриху у скрині, де поклала їх в трьох літрову банку, де вони зберігалися до 21.07.2016 року. Про місце схованки даних документів було відомо тільки матері та їй. Із березня 2016 року і до моменту смерті, тобто [INFO] її мама тяжко хворіла на онкологічне захворювання та потребувала постійного стороннього догляду, який їй забезпечувала саме [PERSON] , а не невістка [PERSON] . Вона щороку періодично взимку, або в літі приїжджала до маминого будинку, де залишалася на декілька днів проживати. Коли вона приїжджала та проживала разом із матір`ю, то вона щоденно з нею спілкувалася на різні теми, в тому числі і щодо розподілу батьківського будинку. Під час обговорення вказаної теми, мама завжди розказувала їй та всім іншим родичам про те, що від 03.03.2007 року вона склала заповіт саме на ім`я [PERSON] , яким заповіла її сестрі у власність вказаний будинок. Даний заповіт [PERSON] нотаріально посвідчила у державного нотаріуса - Коцюруби Л.Я. Про існування жодного іншого заповіту мама їй ніколи нічого не повідомляла та навпаки до моменту своєї смерті, завжди згадувала, що вона оформила тільки один заповіт від 03.03.2007 року саме на ім`я [PERSON] . Коли мама тяжко захворіла на онкологічне захворювання та мала в печінці воду і потребувала щоденного стороннього догляду за собою, оскільки у зв`язку із хворобою, часто мала розлади шлунку, то приблизно 14.07.2016 року [PERSON] зателефонувала до неї і попросила її терміново приїхати в с.Воля, щоб деякий час доглянути за матір`ю. Тому 17.07.2016 року, вона виїхала із м.Вінниця поїздом та приблизно в обідню пору дня вже приїхала в с.Воля. Вона проживала в будинку матері із 17.07.2016 року до 23.07.2016 року включно та протягом цього часу постійно цілодобово знаходилася із матір`ю, нікуди від неї не відходячи. 21.07.2016 року в післяобідню пору дня, тобто близько 15:00 години її мама у своєму будинку в присутності її сестри [PERSON] та шваґра її матері - [PERSON] , сказала щоб вона принесла зі стриху всі документи на будинок, в тому числі і оригінал заповіту, складеного нею на ім`я [PERSON] . В її присутності та в присутності [PERSON] , її мама передала [PERSON] особисто в руки оригінали документів, тим самим висловлюючи свою волю про те, що вона прагне, щоб єдиним спадкоємцем її будинку була саме позивачка [PERSON] . При цьому її мама нічого не згадувала про той, факт, що існує який-небудь інший складений нею заповіт. За час її проживання в батьківському будинку, тобто в період часу із 17 до 23 липня 2016 року включно, вона разом із [PERSON] двічі возили маму у Самбірську центральну районну лікарню, для того щоб провести їй невелику операцію по викачуванню води із печінки. Оскільки в її мами у зв`язку із хворобою були напухлі ноги, їй важко було їздити в маршрутці, тому [PERSON] просила свого сусіда [PERSON] , який має автомобіль, щоб він разом з нею відвіз маму в лікарню. 19.07.2016 року вони разом поїхали в м.Самбір. Медичну маніпуляцію з відкачування води, [PERSON] виконував лікар-онколог - [PERSON] та медична сестра, прізвище якої їй невідоме, по імені [PERSON] . Медична пункція по відкачуванню матері води тривала, приблизно до 12 години. Після відпочинку та сну, її мама була дуже знесилена, настільки, що її з палати на вулицю до автомобіля вивозила на інвалідному візку медсестра. В лікарні вона постійно була присутня з матір`ю. [PERSON] чекав їх з автомобілем на вулиці. До будинку вони приїхали близько 14:00 години, після чого її мама одразу пішла спати, тому що була знесилена і її боліла рана. Після цього її сестра пішла до себе до дому, а вона залишилася в маминому будинку. Цього дня абсолютного ніхто до них не приходив і її мама нікуди з будинку не виходила. Аналогічну процедуру щодо викачування води з печінки, вона разом із сестрою їздили проводити мамі у лікарню 22.07.2016 року, що також відбувалося в першій половині дня. Цього дня, перебуваючи з матір`ю в Самбірській центральній районній лікарні, вона також проходила медичне обстеження, оскільки в неї є язва, тому вона була на прийомі в лікаря-ендокринолога - [PERSON] та проходила УЗД-діагностику в лікаря - [PERSON] . Приблизно в середині вересня 2016 року під час телефонної розмови зі своєю сестрою [PERSON] , зі слів останньої, вона дізналася про те, що їй відомо, зі слів братової [PERSON] , що існує ще один заповіт, який нібито складений від імені матері від 19.07.2016 року на користь [PERSON] , котрий був нотаріально посвідчений секретарем Волянської сільської ради - Ощипок О.М. З метою з`ясування обставин складання даного заповіту, вона взяла у сестри номер [PERSON] та зателефонувала до неї та під час телефонної розмови із [PERSON] вона запитала її, як так вийшло, що вона нотаріально посвідчила заповіт ніби-то від імені її матері, яка нічого їй не розповідала про існування якогось іншого заповіту. У відповідь [PERSON] сказала, що якщо вони так можуть, то і вони так можуть. Після цього вона зателефонувала до сільського голови [PERSON] та на аналогічне до нього запитання, почула відповідь, що попередня влада все могла і вони можуть. Додала, що її мама просила її, що якщо її племінниця [PERSON] , або невістка прийдуть на її подвір`я, то щоб вона вигнала їх з батьківського подвір`я, тому що її мама мала обіду на [PERSON] за те, що коли її мама тяжко хворіла перед смертю, то [PERSON] так і не прийшла до її неї, щоб попрощатися. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що із 1992 року до теперішнього часу вона працює на посаді медичної сестри хірургічного відділення Самбірської центральної районної лікарні. Пацієнтка [PERSON] , жителька с.Воля, хворіла на онкологічне захворювання та лікувалася у їхньому відділенні з перервами із березня до серпня 2016 року. Дану пацієнтку лікував лікар-онколог [PERSON] та медичні маніпуляції, призначені лікарем, їй виконувала вона. Пригадує, що пацієнтці [PERSON] , яку на лікування зажди привозила дочка [PERSON] , за призначенням лікаря, періодично відкачували воду із печінки, тобто робили черевну пункцію. Під час виконання даної медичної пункції у [PERSON] викачували по декілька літрів води із печінки, яка в неї назбирувалася у зв`язку її захворюванням. Черевну пункцію по викачуванню води з печінки пацієнтці [PERSON] виконували, приблизно кожні три тижні. 19.07.2016 року [PERSON] справді в черговий раз приїжджала за отриманням медичної допомоги в хірургічне відділення лікарні, а саме цього дня її привозили в лікарню дві її дочки - [PERSON] та [PERSON] , які найняли чоловіка, котрий на автомобілі зранку привіз їх з матір`ю до їхнього медичного закладу та котрий чекав на них аж до закінчення медичних процедур. 19.07.2016 року пацієнтка [PERSON] пробула у хірургічному відділенні Самбірської центральної районної лікарні, приблизно від 09:30 години до 13:00 години, тому що черевна пункція - це свого роду невелика операція, яка полягає в тому, що лікар за участю медичної сестри, під місцевим наркозом обезболює пацієнта та пробиває пацієнтові живіт в області печінки та після цього через спеціальний катетор із печінки пацієнта викачують воду, що триває приблизно 60-90 хвилин. У зв`язку із травматизмом та застосуванням наркозу, після проведення даної медичної маніпуляції, пацієнт декілька годин спить у палаті лікарні, поки відходить від наркозу та поки присихають рубці у місці розрізу черевної порожнини. 19.07.2016 року пацієнтці [PERSON] черевну пункцію в першій половині дня виконував лікар [PERSON] та допомагала йому в цьому вона, про що нею був зроблений відповідний запис у зошиті-консультації хірургічного відділення Самбірської центральної районної лікарні. Після проведення даної медичної маніпуляції, [PERSON] на інвалідному візку-каталці дочки відвезли в медичну палату, де пацієнтка декілька годин поспала, відходячи від наркозу. Після чого, близько 13:00 години на вище вказаному візку, вона разом із дочками вказаної пацієнтки, вивезли її із палати на вулицю до автомобіля, яким вона приїхала у лікарню. Після проведення даної черевної пункції пацієнти в залежності від організму, ще протягом двох годин не можуть самостійно пересуватися. Заслухавши пояснення сторін, свідків, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із частиною 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] народилася [INFO] в с.Воля Старосамбірського району Львівської області. Її батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , виданим 12.02.1970 року в с/Раді Воля Старосамбірського рай бюро ЗАГСу (а.с.13, том 1). З свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок відомо, що [PERSON] на праві особистої власності належав будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в с.Воля Старосамбірського району Львівської області. Свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Старосамбірської районної Ради народних депутатів від 26.04.1989 року №86 (а.с.34, том 1). З Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІV-ЛВ №090664, відомо, що [PERSON] , жительці с.Воля на підставі рішення виконавчого комітету Волянської сільської Ради народних депутатів від 10.07.1996 року №8 передано у приватну власність земельну ділянку, площею 0,3453 гектарів в межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території с.Воля. Землю передано: 0,1000 га для обслуговування житлового будинку та 0,2453 га для ведення особистого підсобного господарства (а.с.26, том 1). Як було встановлено в судовому засіданні 03.03.2007 року [PERSON] склала заповіт, який був посвідчений державним нотаріусом Коцюрубою Л.Я., згідно якого на випадкок своєї смерті вона зробила таке розпорядження: усе майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі те, що на випадок її смерті буде їй належати і на що вона за законом матиме право, заповідає своїй дочці [PERSON] , [INFO] (а.с.8, том 1). З свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 22.11.2007 року державним нотаріусом Старосамбірської державної нотаріальної контори Львівської області Кузан О.В. відомо, що спадкоємцем усього майна [PERSON] , який помер [INFO] є його дружина [PERSON] , жителька с.Воля Старосамбірського району Львівської області. Спадкове майно, на яке в указаній частці видане це свідоцтво складається з житлового будинку [ADDRESS] (а.с.27, том 1). З Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20.12.2007 року відомо, що [PERSON] на праві приватної власності належав будинок, розташований в [ADDRESS] (а.с.32, том 1). 19.07.2016 року [PERSON] склала заповіт, який був посвідчений секретарем виконкому Волянської сільської ради Старосамбірського району Львівської області Ощипок О.М., згідно якого на випадкок своєї смерті вона зробила таке розпорядження: усе майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі те, що на випадок її смерті буде їй належати і на що вона за законом матиме право та житловий будинок з надвірними спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] заповідає своєму онукові [PERSON] , [INFO] (а.с.9, том 1). Згідно свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого 05.08.2016 року Виконавчим комітетом Волянської сільської ради Старосамбірського району Львівської області, [PERSON] померла [INFO] у с.Воля Старосамбірського району Львівської області у віці 82 роки (а.с.35, том 1). З довідки Виконавчого комітету Волянської сільської ради Старосамбірського району Львівської області №870 від 26.12.2016 року відомо, що [PERSON] , яка дійсно померла [INFO] і до дня своєї смерті була зареєстрована та проживала в [ADDRESS] . На день її смерті в житловому будинку по [ADDRESS] були зареєстрована та проживала [PERSON] , яка померла [INFO] . Виконком Волянської сільської ради посвідчував заповіт від імені [PERSON] , [INFO] (а.с.139, том 1). Як було встановлено в судовому засіданні, 05.10.2016 року позивачка [PERSON] звернулася в Старосамбірську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.122, том 1), а 29.12.2016 року третя особа [PERSON] звернувся до державного нотаріуса Старосамбірського району Львівської області Кузан О.В. із заявою про прийняття спадщини по заповіту після смерті свої баби [PERSON] (а.с.132, том 1). З витягу з кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №12016140320000817 від 17.11.2016 року відомо, що 16.11.2016 року в Старосамбірське відділення поліції поступила письмова заява [PERSON] , [INFO] , жительки с.Воля Старосамбірського району Львівської області про те, що на її думку, чинні посадові особи Волянської сільської ради Старосамбірського району (сільський голова Владичак І.Ф., або секретар Ощипок О.М.) підробили заповіт від імені її матері [PERSON] , [INFO] , котра із березня 2016 року хворіла тяжким онкологічним захворюванням та померла [INFO] . Вказаний заповіт зареєстрований у Волянській сільській раді від 19.07.2016 року за номером №9 та у спадковому реєстрі за №5931490і складений на ім`я [PERSON] та стосується житлового будинку покійної, який розташований в [ADDRESS] . Висновком судово-почеркознавчої експертизи №6/35 від 07.02.2017 року встановлено, що «досліджуваний підпис, виконаний від імені [PERSON] , в графі «підпис» Заповіту про передачу всього майна [PERSON] складеного від 19.07.2016 року - виконаний не [PERSON] , а іншою особою з використанням технічних прийомів, а саме: перемальовування на просвіт. Досліджуваний підпис, виконаний від імені [PERSON] , за номером нотаріальної дії №9 на 6-му аркуші Реєстру для реєстрації нотаріальних дій Волянської сільської ради за 2016-2017 роки - виконаний не [PERSON] , а іншою особою» (а.с.47-50, том 1). Судом встановлено, що спірні правовідносини, які фактично виникли між сторонами стосуються оспорення дійсності заповіту. Згідно зі статтями 1216, 1218 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до статтей 1233-1235 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Частиною третьою статті 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до частин першої-третьої статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Частиною першою статті 1257 ЦК України передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником тощо). Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 05 червня 2019 року в справі № 665/1935/16-ц (провадження № 61-19718св18). Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Схожий за змістом висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі N 638/2304/17 (провадження N 61-2417сво19). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини перша та третя статті 13 ЦПК України). За своєю юридичною природою позов - це матеріально-правова вимога до суду заінтересованої особи (позивача) про здійснення правосуддя в цивільній справі на захист прав, свобод чи інтересів, порушених чи оспорюваних іншою особою (відповідачем). Право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі передбачено статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та бути адекватним наявним обставинам. Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Згідно статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27.01.2020 року в справі N 761/26815/17 (провадження N 61-16353сво18) зроблено висновок, що "недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим". Правочин є найбільш розповсюдженим юридичним фактом, за допомогою якого набуваються, змінюються, або припиняються права та обов`язки в учасників цивільних правовідносин. До односторонніх правочинів, зокрема, відноситься: видача довіреності, відмова від права власності, складання заповіту, публічна обіцянка винагороди, прийняття спадщини. При вчиненні одностороннього правочину воля виражається (виходить) від однієї сторони. Між цим така сторона може бути представлена декількома особами, прикладом чого може виступати видання довіреності двома та більше особами, спільний заповіт подружжя та ін. Аналіз розуміння як правочину, так і одностороннього правочину свідчить, що односторонні правочини: є вольовими діями суб`єкта; вчиняються суб`єктами для здійснення своїх цивільних прав і виконання обов`язків; спрямовані на настання правових наслідків (набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків). У справі за позовом заінтересованої особи про визнання недійсним таких односторонніх правочинів як прийняття спадщини належним відповідачем є особа, яка приймає спадщину (постанова КЦС ВС від 19.08.2020 року по справі № 201/16327/16-ц). Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги. Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати по пред`явленому позову при наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. На позивачеві лежить обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок. Законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 17.04.2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Відповідачами у цій справі мають бути спадкоємці, які прийняли спадщину, а при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а також можуть бути особи, які мають (набули) право власності на спірне майно. Заявляючи даний позов позивачка [PERSON] визначила відповідачем Волянську сільську раду Старосамбірського району Львівської області, яка в процесі розгляду справи була замінена на її правонаступника Старосамбірську міську раду Самбірського району Львівської області. Разом з тим, поза увагою позивачки [PERSON] залишилося питання щодо залучення як співвідповідача [PERSON] , який є спадкоємцем за заповітом після смерті баби [PERSON] , права і обов`язки якого зачіпаються поданим до суду позовом, що, в свою чергу, унеможливлює встановлення всіх обставин справи та об`єктивне вирішення спору. У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»\~роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному\~статтею 33 ЦПК України. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача. Згідно норм ст. 11, 12 ЦПК України суд зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Суд повинен враховувати, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а тому суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду. Відповідно до ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку. Відповідач, замінений іншим відповідачем, має право заявити вимогу про компенсацію судових витрат, здійснених ним внаслідок необґрунтованих дій позивача. Питання про розподіл судових витрат вирішується в ухвалі про заміну неналежного відповідача. Вирішуючи питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, суд повинен враховувати характер спірних правовідносин, визначену ним норму матеріального права, яка підлягає застосуванню, та матеріально-правовий інтерес у вирішенні справи. У разі пред`явлення позову не до всіх відповідачів суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших осіб до участі у справі як відповідачів чи співвідповідачів. Суд зобов`язаний вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і стосовно тих відповідачів, які зазначені у ньому. Таким чином, судом встановлено, що позивачкою [PERSON] не з`ясовано коло належних відповідачів та не поставлено питання про залучення усіх суб`єктів, які мають відповідати за позовом у межах заявлених позовних вимог як відповідачів. Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] , оскільки заявляючи даний позов виключно до Волянської сільської ради Старосамбірського району Львівської області, яку замінено на її правонаступника Старосамбірську міську раду Самбірського району Львівської області без залучення до участі у справі в якості відповідача/співвідповідача [PERSON] , який також є спадкоємцем всіх прав і обов`язків померлої [PERSON] за заповітом, який оспорюється позивачкою, тим самим право [PERSON] на частину спадкового майна після смерті [PERSON] також оспорюється позивачкою, що унеможливлює вирішити спір щодо порушених прав позивачки [PERSON] .

Outcome: dismissed