Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-13 00:00:00

В вересні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Четверта полтавська державна нотаріальна контора про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування та прохала суд встановити факт, що [PERSON] , фактично прийняла спадщину після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, а саме: 1/4 частиною квартири номер [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , право власності на 1/2 частину квартири номер [ADDRESS] , загальною площею 49,8 кв.м., житловою площею 34,5 кв.м., в порядку спадкування після смерті [PERSON] , померлого [INFO] та [PERSON] , померлої [INFO] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалися на те, що [INFO] помер її батько - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , що видане повторно Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) 27.07.2021 року. Після його смерті відкрилась спадщина до складу якої входить: Ѕ частина квартири номер [ADDRESS] ). Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації жила 04 лютого 1993 року, квартира номер [ADDRESS] ) належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Мати позивача - [PERSON] зверталася до нотаріальної з заявою про прийняття спадщини після смерті батька позивачки, проте, вона не являється спадкоємцем, оскільки, шлюб між нею та батьком визнано недійсним на підставі Рішення нарсуду Миргородського району від 26.02.1952 року. [INFO] померла її мама - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , що видане Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) 12.06.2021 року. Після її смерті відкрилась спадщина до складу якої входить: Ѕ частина квартири номер [ADDRESS] ). Щодо майна померлої Четвертою Полтавською нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 160/2021. Заяви про прийняття спадщини подали - [PERSON] та її рідний брат - [PERSON] . Позивач звернулася до Четвертої Полтавської нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті батьків. Проте, 29.01.2022 року державним нотаріусом Четвертої Полтавської нотаріальної контори Ткаченко Н.В. прийнято постанову, якою відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину, в зв`язку з тим, що квартира приватизована на праві спільної сумісної власності, а також враховуючи те, що померла [PERSON] не є спадкоємцем першої черги на майно померлого [PERSON] . Ухвалою суду від 14.09.2022. відкрито провадження у справі, призначено справу на 12.10.2022 року до підготовчого судового засідання в порядку загального позовного провадження, надано відповідачу строк для надання відзиву на позовну заяву. 27.09.2022 року від відповідача за первісним позовом надійшла зустрічна позовна заява до [PERSON] , третя особа: Четверта полтавська державна нотаріальна контора про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, в якій прохав суд встановити факт, що [PERSON] , фактично прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, а саме: 1/4 частиною квартири номер [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , право власності на 1/2 частину квартири номер [ADDRESS] , загальною площею 49,8 кв.м., житловою площею 34,5 кв.м., в порядку спадкування після смерті [PERSON] , померлого [INFO] та [PERSON] , померлої [INFO] . 12.10.2022 року ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави зустрічну позовну заяву об`єднано з первісною позовною заявою. 15.11.2022 року ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави закрито підготовче провадження у справі позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Четверта полтавська державна нотаріальна контора про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування та зустрічною позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Четверта полтавська державна нотаріальна контора про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування та призначено справу до судового розгляду. Позивачем за первісним позовом подано заяву про розгляд справи за її відсутності, вказала, що первісний позов підтримує та повністю визнає зустрічні позовні вимоги. Представник позивача за первісним позовом подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач за первісним позовом подав заяву на адресу суду в якій прохав проводити розгляд за його відсутності, вказав що підтримує зустрічну позовну заяву та повністю визнає позовні вимоги за первісним позовом. Представник третьої особи Четвертої полтавської державної нотаріальної контори подала заяву про розгляд справи за їх відсутності, вказала, що при вирішенні питання покладаються на розсуд суду. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані сторонами належні та допустимі докази окремо та в їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд, приходить до висновку про задоволення первісної позовної заяви та зустрічної позовної заяви з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. [INFO] помер [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , що видане повторно Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) 27.07.2021 року. Після його смерті відкрилась спадщина до складу якої входить: Ѕ частина квартири номер [ADDRESS] ). Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації жила 04 лютого 1993 року, квартира номер [ADDRESS] ) належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України (далі ЦК України), якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу якмй діяв до 01.01.2004 року, у тому числі щодо прийняття спадщини та кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються ЦК України. Спадщина після смерті [PERSON] відкрилася [INFO] , тобто під час дії ЦК від 23.11.1966 року, а тому положення саме цього Кодексу підлягають застосуванню при вирішенні питання про спадкування майна померлого. Частиною 1 ст. 524 ЦК який діяв до 01.01.2004 року визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 ЦК який діяв до 01.01.2004 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Відповідно до ст. 548 ЦК який діяв до 01.01.2004 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 548 ЦК який діяв до 01.01.2004 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, спадщину прийняли [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до п.113 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 18/5 від 14.06.1994 року доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Так, після смерті батька, у їх розпорядженні були правовстановлюючі документи на майно та документи, що підтверджують інвентаризацію майна. Крім того, у кінці 2003 року, сторони зробили в квартирі ремонт, сплачувати комунальні платежі, також постійно допомагали мамі, тобто, здійснювали управління спадковим майном. Мати [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] зверталася до нотаріальної з заявою про прийняття спадщини після смерті їх батька, проте, вона не являється спадкоємцем, оскільки, шлюб між нею та батьком визнано недійсним на підставі Рішення нарсуду Миргородського району від 26.02.1952 року. [INFO] померла мама [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , що видане Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) 12.06.2021 року. Після її смерті відкрилась спадщина до складу якої входить: Ѕ частина квартири номер [ADDRESS] ). Щодо майна померлої Четвертою Полтавською нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 160/2021. Заяви про прийняття спадщини подали - [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. [PERSON] та [PERSON] звернулися до Четвертої Полтавської нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті батьків. Проте, 29.01.2022 року державним нотаріусом Четвертої Полтавської нотаріальної контори Ткаченко Н.В. прийнято постанову, якою відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину, в зв`язку з тим, що квартира приватизована на праві спільної сумісної власності, а також враховуючи те, що померла [PERSON] не є спадкоємцем першої черги на майно померлого [PERSON] . Згідно зі ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до п. 4.12. Глави 10 порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Ст. 69 Закону України «Про нотаріат» нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом перевіряє факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна. Згідно з п. 4.15. Глави 10 порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. П. 4.15. Глави 10 порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Ст. 182 Цивільного кодексу України передбачає, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. У відповідності до п. 4.18. Глави 10 порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Як вбачається з ч.2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" № 20 від 22.12.1995 року, частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Таким чином, частки [PERSON] та [PERSON] у праві власності на квартиру є рівними та становлять по 1/2. У відповідності до ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно правового висновку було, що викладений Верховним Судом у постанові від 16.06.2021 року у справі № 570/997/19 (провадження № 61-16257св20), для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Відповідно до частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України). Визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування. Як передбачено ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини (ст.1218 ЦК України). Відповідно до ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст.16 Цивільного кодексу України). Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. За змістом ст.13 Ковенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до положень ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 12 ЦПК України проголошує, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За таких обставин, суд вважає позоні вимоги за первіснии та зустрічним позовом є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю. На підставі викладеного та

Outcome: approved