Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-20 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася до суду із даним позовом до відповідача - [PERSON] , в обґрунтування якого вказала, що 29.11.2014 р. між ними був укладений шлюб, який був розірваний рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 05.04.2021 р. Під час шлюбу сторони проживали у квартирі позивачки і після припинення сімейних відносин, відповідач відмовлявся добровільно виїхати звідти, зловживав алкогольними напоями та поводив себе агресивно. 16.10.2020 р. близько 10 год. 00 хв., перебуваючи у квартирі позивачки - у [ADDRESS] , діючи умисно, з раптовим умислом, направленим на протиправне заподіяння смерті позивачці, використовуючи травматичний пістолет моделі ПМ-Т, калібру 9мм Р.А., відповідач здійснив постріл в область її голови справа. В результаті протиправних дій відповідача, позивачці, відповідно до висновку судовомедичного експерта №1445 від 18.12.2020 р., були спричинені тілесні ушкодження у вигляді проникаючого вогнепального поранення правої скроневої ділянки, осколкового вдавленого перелому правої скроневої кістки, крововиливу під тверду оболонку головного мозку скроневої ділянки справа, забою головного мозку тяжкого ступеню, крововиливу під м`яку оболонку головного мозку, двобічної посттравматичної нейросенсорної туговухості 2 ступеню зліва рани в скроневій ділянки голови, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних пошкоджень за ознакою небезпеки для життя. Свій злочинний умисел відповідач не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі. 16.10.2020 р. вказаний факт було зареєстровано Корабельним ВП ГУНП в Миколаївській області, та внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020150050001497, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч. 1 ст. 115 КК України. Вказане кримінальне провадження наразі перебуває на розгляді у Жовтневому районному суді Миколаївської області. Позивачка зазначає, що до цієї події вона була здоровою та повністю працездатною особою, їздила на заробітки за кордон та непогано заробляла. Натомість, через протиправні дії відповідача, її працездатність на даний час суттєво обмежена, вона отримала важкі травми, втратила слух, є інвалідом 2 групи, і згідно рекомендацій лікарів, може виконувати лише легку надомну працю. При цьому відповідач, з вини якого вона втратила здоров`я та працездатність, не надає їй жодної матеріальної допомоги, хоча має таку можливість. Посилаючись на викладене, позивачка просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання у розмірі ј частини його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дати встановлення їй інвалідності - з 13.07.2021 р., та протягом усього строку інвалідності. Ухвалою судді від 08.12.2021 р. було відкрито провадження у даній справі і її розгляд був призначений за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивачка не з`явилася, від її представника надійшла заява про слухання справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечували. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча судом про дату і час розгляду справи був повідомлений неодноразово та належним чином, причин неявки суду не повідомив, своїм правом на подання відзиву не скористався. Враховуючи викладене та відсутність заперечень з боку позивачки та її представника щодо заочного розгляду, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відповідності до положень ст.ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних в справі доказів. Відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та оцінивши в сукупності докази по справі, прийшов до наступного. Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судовим розглядом встановлено і таке підтверджується наявними у справі письмовими доказами, що сторони по даній справі - позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб 29.11.2014 р. у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис № 3442. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 05.04.2021 р. даний шлюб був розірваний. Від цього шлюбу сторони спільних дітей не мають. Із матеріалів справи вбачається, що відповідач - [PERSON] є обвинуваченим у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 12020150050001497 за ознаками, передбаченими ч. 2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України. Потерпілою у вказаному кримінальному провадженні є позивачка по даній справі. Відповідно до ст.75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Той із подружжя, хто став непрацездатним у зв`язку з протиправною поведінкою другого з подружжя, має право на утримання незалежно від права на відшкодування шкоди відповідно до Цивільного кодексу України. Право на утримання після розірвання шлюбу регламентується статтею 76 СК України, за змістом якої розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу; після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу; особа має право на утримання і тоді, коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу. Статтею 80 СК України передбачено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Аналіз норм статей 75 і 76 СК України дає підстави для висновку про те, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені лише за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом (Вказаний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15, від 16 серпня 2017 року у справі № 6-1111цс17 та від 11 жовтня 2018 року у справі № 161/16931/16-ц). Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» визначено на 2021 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, зокрема: з 1 січня - 1 769 гривень, з 1 липня - 1 854 гривні, з 1 грудня - 1 934 гривні. Матеріалами справи підтверджується, що розмір пенсії позивачки становить - 1 854 грн., непрацездатною вона стала протягом року від дня розірвання шлюбу. Виходячи із встановленого законом розміру прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб та приписів ст. 75 СК України, позивачка на момент подачі позову є такою, що потребує матеріальної допомоги. Відповідач має дохід у вигляді пенсії за віком, і доказів того, що він не має можливості надавати позивачці матеріальну допомогу, матеріали справи не містять. За такого, суд знаходить вимоги позивачки щодо присудження на її користь аліментів з відповідача обґрунтованими, проте знаходить безпідставними вимоги щодо часу, з якого вона просить присудити їй аліменти. Суд виходить із того, що згідно ч.ч. 1-2 ст.79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Якщо позивач вживав заходів щодо одержання аліментів від відповідача, але не міг їх одержати внаслідок ухилення відповідача від їх сплати, суд, залежно від обставин справи, може постановити рішення про стягнення аліментів за минулий час, але не більш як за один рік. Якщо один із подружжя одержує аліменти у зв`язку з інвалідністю, сплата аліментів триває протягом строку інвалідності, у разі подання відповідного документа про продовження строку інвалідності стягнення аліментів продовжується на відповідний строк без додаткового рішення суду про це (ч. 3 ст. 79 СК України). Оскільки позивачкою не надано доказів того, що вона вживала заходів щодо одержання від відповідача аліментів, а він ухилявся від цього, то в силу приписів ч. 1 ст. 79 СК України аліменти слід нараховувати саме з дати звернення позивачки до суд із даним позовом, тобто - з 03.12.2021 року, а не з часу встановлення інвалідності, і протягом строку інвалідності. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача в прибуток держави належить стягнути судовий збір, від сплати якого звільнення позивачки при подачі позову.

Outcome: partial