Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-14 00:00:00

В вересні 2022 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до державного нотаріуса Дванадцятої київської державної нотаріально контори Щербини Я.О. про визначення додаткового строку для подання заяви про відмову від спадщини на користь іншої особи, у якому просила визначити їй додатковий строк для подачі заяви про відмову від обов`язкової частки у спадщині після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Свої вимоги позивач мотивувала тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] та відкрилась спадщина на майно, яке належить йому на праві власності. На випадок своєї смерті він склав заповіт, яким заповів дочці [PERSON] належне йому на праві власності майно. Проте враховуючи невизначеність у діях між нею та дочкою [PERSON] вона подала заяву про прийняття обов`язкової частки у спадщині після смерті [PERSON] . Після чого, звернулась до нотаріуса для відкликання своєї заяви про прийняття обов`язкової частки спадщини та отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії, прийняття такої заяви, у зв`язку з пропуском шести місячного терміну для подачі заяви про відмову від прийняття спадщини на користь іншої особи у зв`язку з чим звернулась до суду для поновлення її права. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи муж суддями від 27.09.2022 року визначено головуючого суддю Твердохліб Ю.О. (а.с. 41-42). Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 03.10.202 року відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 44). В судовому засіданні [PERSON] свої вимоги підтримала, посила її позов задовольнити, пояснила, що передумала приймати спадщину і не бажає витрачати кошти на її оформлення. Дванадцята київська державна нотаріальна контора свого представника в судове засідання не направила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, направили до суду заяву, якій просили розглядати справу без присутності представника (а.с. 49). 31.10.2022 року направила до суду копію спадковою справи № 1277/2021 до майна померлого [INFO] [PERSON] (а.с. 50-77). Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, вважає, що позовні вимоги належить залишити без задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 09.06.2006 року зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 09.06.2006 року (а.с. 14). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 16.06.2021 року (а.с. 15). 24.10.2019 року [PERSON] складено заповіт, згідно якого він заповідає дочці [PERSON] все свої рухоме та нерухоме майно (а.с. 16). 09.09.2021 року до Дванадцятої київської державної нотаріальної контори подана заява від [PERSON] , якою вона прийняла спадкове майно після [PERSON] та їй було роз`яснено, що її заява може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття (а.с. 51). 22.10.2021 року до Дванадцятої київської державної нотаріальної контори подана заява від [PERSON] якою вона прийняла спадкове майно по заповіту (а.с. 64). Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Так, для прийняття спадщини спадкоємцем, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, необхідно особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, згідно ст. 1269 ЦК України. При цьому, такі дії повинні бути вчинені у встановлений законом для прийняття спадщини строк. Пропуск такого строку, позбавляє спадкоємця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору, який пропущено з поважних причин, і потребує пред`явлення ним позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Згідно ст. 1270 ЦПК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини; якщо виникнення у особи права на спадщину залежить від неприйняття спадщини або відмови в його прийнятті іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється в три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Відповідно до ст.1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Частиною 3 ст. 1272 ЦК України встановлено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Заяви про прийняття спадщини або відмову від її прийняття подаються спадкоємцем особисто нотаріусу за місцем відкриття спадщини у письмовій формі. Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. Своєчасно надісланою вважається заява, справжність підпису особи на якій засвідчена (або не засвідчена) нотаріально, що направлена поштовим відправленням до закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини і яка надійшла нотаріусу після закінчення цього строку. Нотаріус приймає такі заяви, заводить спадкову справу та у випадку надходження заяви, справжність підпису на якій не засвідчено нотаріально, надсилає лист спадкоємцю, в якому пропонується надіслати заяву, оформлену належним чином, або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. У таких випадках конверт підшивається у спадкову справу. Згідно з частиною першою статті 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття (частини п`ята-шоста статті 1273 ЦК України). Водночас законодавством не передбачено визначення додаткового строку для подання заяви про відмову від прийняття спадщини. Відповідно, твердження заявника про поважність причини пропуску нею строку для звернення до нотаріуса (нотаріальної контори) із такою заявою через похилий вік, та проблеми зі здоров`ям не можуть бути підставою для задоволення її позовних вимог, а застосування в якості аналогії закону частини третьої статті 1272 ЦК України (за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини) в даному випадку є неправильним застосуванням. Так, [PERSON] звернулась з заявою про відмову від прийняття спадщини до нотаріуса після закінчення шестимісячного строку, визначеного законом. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 1272 ЦК України, встановлено можливість визначити додатковий строк саме для подання заяви про прийняття спадщини. Норми права, яка б встановлювала можливість суду встановлювати додатковий строк для подання заяви про відмову від спадщини - не міститься в ЦК України. Позивач, окрім права подати заяву про відмову від прийняття спадщини, також має обов`язок вчасно подати її, який нею не виконаний і як наслідок таких дій - є пропуск строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, який унеможливлює прийняття нотаріусом такої заяви. Після закінчення цього строку частка у спадщині не може бути збільшена з тих підстав, що хто-небудь зі спадкоємців відмовляється від спадщини на користь інших спадкоємців. У таких випадках особа, яка прийняла спадщину, має право розпорядитись усім або частиною майна, отриманого в порядку спадкування, шляхом відчуження її іншому спадкоємцеві за договором купівлі-продажу, дарування, міни тощо. У статті 8 ЦК України сформульовані правила про аналогію закону та аналогію права, які використовуються для врегулювання цивільних відносин при наявності прогалин. Сутність правил про аналогію закону полягає в такому. Якщо цивільні відносини не врегульовані ЦК України, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами ЦК України, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини. Ці правила мають універсальний характер, тому що вони розраховані на врегулювання усіх цивільних відносин у разі наявності прогалин у цивільному законодавстві, у тому числі й договірних відносин. Але при цьому треба мати на увазі наступне. При застосуванні правил про аналогію закону варто, перш за все, з`ясувати характер спірних суспільних відносин, а саме: чи є ці відносини цивільними договірними, чи ні. Якщо спірні цивільні відносини є договірними, прогалина в законодавстві буде мати місце лише тоді, коли у ЦК України, інших актах цивільного законодавства, передбачених статтею 4 ЦК України, а також у договорі, укладеному учасниками цих відносин, відсутньою є норма права, що спрямована на врегулювання зазначених договірних цивільних відносин. Якщо спірні цивільні відносини не є договірними, прогалина в законодавстві буде мати місце тоді, коли у ЦК України, інших актах цивільного законодавства, передбачених статтею 4 ЦК України, відсутньою є норма права, що спрямована на врегулювання спірних відносин. Для застосування аналогії закону в обох зазначених випадках потрібно віднайти в актах цивільного законодавства правову норму, яка регулює подібні за змістом цивільні відносини. Отже, під час застосування аналогії закону до врегулювання певних цивільних відносин суд повинен зробити висновок, що ці відносини не врегульовані договором або актами цивільного законодавства, тобто суд повинен був встановити прогалину у регулюванні певних суспільних відносин. Якщо спірні відносини врегульовані договором або актами цивільного законодавства, але з таким правовим регулювання особа не погоджується, відсутні будь-які підстави для застосування аналогії закону або права. Така поведінка дає підстави для висновку про існування наміру обійти чинні приписи акта цивільного законодавства, якими повністю та належно спірні відносини врегульовані. Слід зазначити, що що статус спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини, не є тотожним статусу спадкоємця, який бажає відмовився від прийняття спадщини на підставі статей 1273-1275 ЦК України. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов є безпідставним, а тому задоволенню не підлягає. Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат, суд зазначає, що відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки судом прийнято рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі, судові витрати пов`язані із сплатою судового збору покладаються на позивача [PERSON] .

Outcome: dismissed