Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є спадкоємцем за законом після батьків - [PERSON] (який помер [INFO] ) та [PERSON] (яка померла [INFO] ). Родинний зв`язок підтверджується свідоцтвом про народження позивачки та її свідоцтвом про одруження. Спадковим майном після батька є земельна частка (пай) члена КСП «Колос» с. Вергуни, право на яку посвідчене Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЧР № 0222204 із земель КСП «Колос» площею 2,35 умовних кадастрових гектари на території Вергунівської сільської ради Черкаського району Черкаської області, який було виготовлено на підставі рішення Черкаської райдержадміністрацїї від 25.03.1997 №120. Спадковим майном після матері є земельна частка (пай) члена КСП «Колос» с. Вергуни, право на яку посвідчене Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЧР № 0222308 із земель КСП «Колос» площею 2,35 умовних кадастрових гектари на території Вергунівської сільської ради Черкаського району Черкаської області, який було виготовлено на підставі рішення Черкаської райдержадміністрацїї від 25.03.1997 №120. У Черкаській районній державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа № 1249/2008. Позивач після відкриття спадкової справи отримала частину спадкового майна батьків. Однак, при зверненні до нотаріальної контори для отримання додаткових свідоцтв про право на спадщину на земельні частки (паї), отримала відмову від 15.10.2022, яка мотивована відсутністю у спадкоємця оригіналів сертифікатів на земельні частки (паї). Дійсно, сертифікати у неї не збереглись. У відповідь на запит адвоката до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, як органу, що обліковує інформацію про земельні частки (паї) від 13.09.2022 р. повідомлено, що її батькам дійсно видані примірники вищевказаних сертифікатів, факт їх видачі, реквізити, площа паїв та їх місцезнаходження орган Держгеокадастру підтвердив. Однак, надати копії сертифікатів не має можливості, оскільки вони існували в єдиному примірнику та видані на руки власникам. Отже, право на земельну частку пай за спадкодавцями підтверджено, але правовстановлюючий документ втрачений, що формально не дозволяє нотаріусу видати свідоцтво спадкоємцю, а право власності може бути визнане лише судом. Таким чином, вона вчасно прийняла спадщину, однак іншим чином, окрім звернення до суду, не може завершити процедуру спадкування щодо земельних часток (паїв). У зв`язку із вищевикладеним, просить суд визнати за нею в порядку спадкування після [PERSON] , який помер [INFO] , право на земельну частку (пай) члена КСП «Колос» с. Вергуни, посвідчене втраченим Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЧP № 0222204 із земель КСП «Колос» площею 2,35 умовних кадастрових гектари на території Вергунівської сільської ради Черкаського району Черкаської області, який було виготовлено на підставі рішення Черкаської райдержадміністрації від 25.03.1997 року №120 та після [PERSON] , яка померла [INFO] , право на земельну частку (пай) члена КСП «Колос» с. Вергуни, посвідчене втраченим Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЧP № 0222308 із земель КСП «Колос» площею 2,35 умовних кадастрових гектари на території Вергунівської сільської ради Черкаського району Черкаської області, який було виготовлено на підставі рішення Черкаської райдержадміністрації від 25.03.1997 р. №120. У судове засідання позивач та її представник не з`явились, проте представник подав до суду заяву про слухання справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник Червонослобідської сільської ради Черкаського району Черкаської області у судове засідання не з`явився, надіславши на адресу суду заяву про слухання справи за його відсутності, у вирішенні спору покладається на розсуд суду. За приписами частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Судом встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] у с. Вергуни Черкаського району Черкаської області, батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Позивач змінила прізвище на " [PERSON] " уклавши 04.05.1991 року шлюб з [PERSON] , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00019635975 від 22.02.2018 року Черкаського міського відділу ДРАЦС Головного ТУ юстиції у Черкаській області. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 04.01.2001 року року Серія [NUMBER] . [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 16.02.2001 року року Серія [NUMBER] . У відповіді Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 13.09.2022 року № 29-23-0.3-2930/2-22 на запит адвоката зазначено, що згідно книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), наявний запис від 12.05.1997 року за № 932 щодо реєстрації сертифіката на право на земельну частку (пай) серія ЧP № 0222204 із земель КСП «Колос» площею 2.35 умовних кадастрових гектари на території Вергунівської сільської ради Черкаського району Черкаської області на ім`я громадянина [PERSON] , який було виготовлено на підставі рішення Черкаської райдержадміністрації від 25.03.1997 року №120. Також, згідно Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку пай, наявний запис від 12.05.1997 року за № 1148 щодо реєстрації сертифіката на право на земельну частку (пай) серія ЧP № 0222308 із земель КСП «Колос» площею 2.35 умовних кадастрових гектари на території Вергунівської сільської ради Черкаського району Черкаської області на ім`я громадянки [PERSON] , який було виготовлено на підставі рішення Черкаської райдержадміністрації від 25.03.1997 року №120. Проте, надати копію сертифікату не має можливості, оскільки сертифікат видавався в одному примірку власнику земельної ділянки. За даними фонду документації із землеустрою, земельно-облікових даних та Книг записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди станом на 01.01.2013 року - державні акти на ім`я [PERSON] та [PERSON] на земельні ділянки, що розташовані в с. Вергуни Черкаського району не виготовлялися (не видавалися) та до архіву Відділу на зберігання не надходили. 15.10.2022 року нотаріусом Черкаської районної державної нотаріальної контори надано відповідь № 639/02-14 позивачу щодо неможливості видачі свідоцтва про право на спадщину на земельні частки (паї) після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] та після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , у зв`язку із відсутністю у неї оригіналу правовстановлюючих документів на земельні частки (паї). Згідно з відомостями, які надійшли на запит суду з Черкаської районної державної нотаріальної контори, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] спадкова справа не заводилась. Спадщину фактично прийняла, але не оформила свої спадкові права його дружина [PERSON] , яка померла [INFO] . Після смерті [PERSON] з заявою про прийняття спадщини звернулась її донька - [PERSON] , заведено спадкову справу № 1249/08. У матеріалах спадкової справи № 1249/08 наявні довідки Вергунівської сільської ради Черкаського району Черкаської області від 01.08.2008 року № 1570, від 28.11.2008 року № 1579, від 28.11.2008 року № 1580, від 01.08.2008 року № 1571, згідно яких після смерті батька [PERSON] та смерті матері [PERSON] [PERSON] прийняла у спадок майно, проживала у будинку, проводила ремонт даху будинку та обробляла земельну ділянку, після смерті матері прийняла у спадок її особисті речі і стала користуватися ними. Померла [PERSON] була зареєстрована і проживала за адресою [ADDRESS] . На день смерті [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою [ADDRESS] , разом з ним проживала і була зареєстрована дружина [PERSON] . [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом 05.12.2008 року після смерті [PERSON] на право власності на майнові паї, які не є предметом даного позову. Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права». Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Згідно з вимогами статті 524 ЦК УРСР від 18.07.1963 року, чинного на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] та [PERSON] , спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. За змістом статті 525 ЦК УРСР від 18.07.1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Відповідно до статті 529 ЦК УРСР від 18.07.1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Згідно з частиною першою статті 561 ЦК УРСР від 18.07.1963 року свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, законом, чинним на час відкриття спадщини після смерті батьків позивача, було визначено, що спадщина є належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, якщо він її прийняв. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, норми якого діяли на час смерті батьків позивача, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. У розумінні ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] як спадкоємиця першої черги, яка складалась з земельної частки (паю) члена КСП «Колос» с. Вергуни, право на яку посвідчене Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЧР № 0222204 із земель КСП «Колос» площею 2,35 умовних кадастрових гектари на території Вергунівської сільської ради Черкаського району Черкаської області, оскільки на день його смерті проживала разом з ним та була зареєстрована за однією адресою. Однак, [PERSON] , не оформивши свої спадкові права померла [INFO] . Відповідно до ст. 551 ЦК УРСР, якщо спадкоємець, закликаний до спадкоємства за законом або за заповітом, помер після відкриття спадщини, не встигнувши її прийняти в установлений строк (стаття 549 цього Кодексу), право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Донька спадкодавиці [PERSON] - [PERSON] також вважається такою, що прийняла спадщину після смерті матері, оскільки на момент її смерті фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Інші спадкоємці з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] не звертались. Позивач у справі [PERSON] є єдиною спадкоємицею першої черги за законом, яка прийняла спадщину після смерті своєї матері [PERSON] , однак оформити свої спадкові права на право на земельну частку (пай) члена КСП «Колос» с. Вергуни Черкаського району Черкаської області, яке спадкодавець мала на підставі сертифікату серії ЧР № 0222308 та на земельну частку (пай) члена КСП«Колос» с.Вергуни, право на яку посвідчене Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЧР № 0222204 із земель КСП «Колос», яке перейшло до [PERSON] після смерті чоловіка, що втрачений, не має змоги через відсутність правовстановлюючих документів. З урахуванням наведеного, суд виходить з того, що відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, виданих на ім`я спадкодавців [PERSON] та [PERSON] , не є перешкодою для реалізації [PERSON] права на прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Статтею 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року № 899-IV передбачено, що право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Відповідно до частин першої та другої вказаного Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Згідно з пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, у тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Статтею 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10 листопада 1994 року № 666/94 встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути об`єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. За змістом статей 22, 23 ЗК України 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України. Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Згідно з пунктом 17 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Документами, що підтверджують право особи-спадкоємця на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай) спадкодавця, який є правовстановлюючим документом, що засвідчує наявність у її власника лише однієї правомочності - права розпорядження земельною часткою (паєм), а не право власності, яке виражається у володінні, користуванні і розпорядженні. Тому, коли спадкодавець був наділений лише правом на земельну частку (пай), а не правом власності, то і до спадкоємця переходить лише право на земельну частку (пай), а не право власності. Згідно з п. 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4/-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] видавались сертифікати на земельні частки (паї) члена КСП «Колос» с. Вергуни Черкаського району, тобто [PERSON] та [PERSON] стали власниками майнових прав за їх життя. Відтак, [PERSON] , як спадкоємець [PERSON] за законом, яка прийняла спадщину після її смерті, успадкувала майнові права останньої, у тому числі майнові права [PERSON] , які успадкувала [PERSON] після його смерті, однак не встигла оформити спадщину. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), зокрема ст. 1 Протоколу № 1 (1952 р.) передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. За приписами статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, тобто, передумовою для застосування статті 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Відтак, визнання права в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, у зв`язку з чим виникає цивільно-правовій спір. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оцінюючи надані суду докази на підставі повного, всебічного, об`єктивного їх дослідження, беручи до уваги те, що нотаріусом відмовлено у вчинені нотаріальної дії щодо видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину на право на земельну частки (паї) членів КСП «Колос» с. Вергуни Черкаського району Черкаської області після смерті матері, зважаючи на те, що іншого способу захисту своїх спадкових прав, окрім судового, у неї немає, беручи до уваги відсутність заперечень з боку відповідача, суд дійшов висновку, що позивач має право успадкувати майнові права спадкодавця, як спадкоємиця першої черги за законом, оскільки інших спадкоємців першої черги, які б прийняли спадщину, судом не встановлено. Позивач у прохальній частині позовної заяви просить визнати за нею право власності на земельні частки (паї) як після смерті батька - [PERSON] , так і після смерті матері [PERSON] , однак оскільки судом встановлено, що [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON] , то суд

Outcome: approved