Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-05 00:00:00

31.05.2022 року позивач [PERSON] звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області із позовом до [PERSON] про стягнення коштів за договором оренди нежитлового приміщення. Позивач [PERSON] просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь суму по претензії за оплату послуг теплопостачання, у розмірі 27 976.75 грн., моральну (немайнову) шкоду в розмірі 10 000 грн. та покласти на відповідача [PERSON] судові витрати, у вигляді судового збору за подання цієї позовної заяви в розмірі 992.40 грн., сплачені позивачем. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] зазначає, що 01 червня 2017 [PERSON] (позивач) та [PERSON] (відповідач) уклали Договір оренди нежитлового приміщення. За умовами якого позивач зобов`язується передати відповідачу у строкове платне користування на строк 5 років приміщення, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а відповідач зобов`язується прийняти у строкове платне користування приміщення, що визначене у цьому договорі, та зобов`язується сплачувати орендну плату позивачеві та комунальні платежі. Згідно п. 10.5. орендодавець чи орендар має право розірвати цей договір попередивши іншу сторону за один місяць наперед. В перший числах квітня 2022 року позивач зателефонував відповідачу дізнатись про їхні наміри. Відповідач заявив, що з 24 лютого 2022 року вони не працюють, працювати не будуть. Позивач запропонував не брати оренду плату на час військового стану й не розривати договір, Відповідач відмовився. В зв`язку в війною, позивач вирішив не вимагати орендної плати за березень, й розірвати договір оренди нежитлового приміщення без обов`язкового попередження за місяць. На наступний день після передачі приміщення в комунальному підприємстві «Миргородтеплоенерго» отримали рахунок № [NUMBER] на суму 22 442,41 грн від 28.02.2022. Чоловік орендаря заявив, що температура в приміщенні була недостатньою, і платити відмовляється. Додав, що коли закінчаться військові дії, буде подавати на суд. 13 травня 2022 року позивач отримав оновлений рахунок від 30.04.2022 на суму 27 550,35 грн. Також позивачу була пред`явлена претензія розміром 27 976,75 за виконану поставку теплової енергії та 191,65 грн по абонентській платі. Позивач зазначає, що 20 травня 2022 року позивач сплатив комунальні послуги за квітень та за надані послуги абонентського обслуговування в повному обсязі. А також частину загального боргу у розмірі 8 350 грн. Цього ж дня позивачем була написана заява на заключення з Миргородтеплоенерго Договору реструктуризації заборгованості з послуг теплопостачання. Позивач вважає, що такими діями відповідача принижена честь та гідність позивача як громадянина України, репутація з органами комунальних служб, а також заподіяно моральну шкоду, яка виразилася в моральних стражданнях та переживаннях. Вищевикладене стало підставою для звернення позивача до суду. Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 15.06.2022 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 08.07.2022 року. 08.07.2022 року у зв`язку із перебуванням головуючої судді у відпустці підготовче засідання відкладено на 12.08.2022 року. 12.08.2022 року за клопотанням відповідача підготовче засідання відкладено на 07.10.2022 року. 06.10.2022 року на адресу суду надійшов відзив відповідача [PERSON] на позовну заяву, який приєднано до матеріалів справи (а. с. 47-54). Відповідно до вказаного відзиву відповідач зазначає, що безпосередньо з відповідачем не було жодної навіть спроби контакту. Відповідач зазначає, що дата припинення дії договору - 24 лютого 2022 року, на підставі п.8.1.3 Договору оренди нежитлового приміщення №1 від 01.06.2017 року, в зв`язку з настанням обставин непереборної сили. Дата припинення дії договору була доведена до Позивача під час телефонної розмови - 6 квітня 2022 року. Приміщення було повернуто 08 квітня 2022 року. Під час передачі приміщення, сина Позивача було повідомлено про наявність претензії до Миргородтеплоенерго з приводу якості та ціни наданих послуг за останній опалювальний сезон 2021-2022 роки, і про намір вирішення цього питання у судовому порядку після закінчення військового стану. Також було повідомлено про наявність у чоловіка Відповідача позитивного досвіду вирішення спору з Миргородтеплоенерго по іншому нежитловому приміщенню у судовому порядку, також було надано відповіді на наявні у нього питання. Відповідач зазначає, що моральна шкода не може бути застосована до формулювання претензії, оскільки не доречно просити відшкодувати моральну шкоду за виконання обов`язків по договору в якості орендодавця, за роботу за яку останній справно отримував платню протягом 5 років і яка є цілком звичайною в рамках договору і сталої ділової практики для цього роду діяльності. Відповідач зазначає, що оплата за теплову енергію поставлену з 24.02.2022 року не споживалась Відповідачем по причині його відсутності у приміщенні з указаної дати та не підлягає компенсації на підставі п. п. 8.1.3 Договору оренди нежитлового приміщення №1 від 01.06.2017 року, в зв`язку з настанням обставин непереборної сили. Оплата за теплову енергію поставлену до 24.02.2022 року - не сплачувалась в установлені строки через наявність у користувача претензій до постачальника в частині якості і ціни тепла, і платежі були призупинені, бо відповідач збирався вирішити це питання через суд , про що був поінформований позивач. Відповідач вважає, що звернення Позивача до суду безпідставне, претензії [PERSON] не були заявлені ні в момент припинення дії договірних відносин з настанням війни, ні під час виїзду з приміщення, що відбувався під наглядом [PERSON] , протягом кількох днів, а ні після того - по сьогоднішній день [PERSON] жодного разу не звернувся до відповідача, при тому, що всі контакти, адреси та контактні особи - актуальні. Ділові стосунки між стороною Відповідача і Позивача тривали протягом п`яти років поспіль. За цей час - зі сторони Відповідача-жодної затримки комунальних платежів, погодження на сплату оренди за землю - яка не є комунальним платежем і яку Відповідач не мав сплачувати за договором, орендна плата сплачувалась наперед за три місяці привозилася додому, беззаперечні погодження на всі зростання орендної плати яку протягом цього часу Позивач подвоїв, утримання орендованого приміщення та обладнання у належному стані, проведення своєчасних ремонтів, поліпшення якості орендованого приміщення в результаті проведених ремонтів. Відповідач зазначає про не виконання Позивачем істотної умови договору наведеної у додатку 1 до договору оренди нежитлового приміщення №1 від 01.06.2017 року, а саме не встановлення лічильника на тепло, що опосередковано призвело до цієї справи. Відповідач не визнає позов та просить на підставі наведених аргументів не задовольняти позов, судові витрати покласти на позивача. Ухвалою суду від 14 листопада 2022 року закрито підготовче провадження в цивільній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 06 грудня 2022 року. Позивач [PERSON] в судове засідання 06.12.2022 не з`явився, повідомлений належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання. Представника позивача [PERSON] ( довіреність посвідчена судом ) в судовому засіданні 06.12.2022 позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання 06.12.2022 не з`явилася, повідомлена належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання. Представника відповідачки [PERSON] ( довіреність посвідчена судом) в судовому засіданні 06.12.2022 позов не визнав, заперечував проти його задоволення в повному обсязі. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, надавши оцінку письмовим доказам щодо їх належності, допустимості та достатності в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про право власності Серії [NUMBER] від 11 лютого 2004 року, виданого Виконавчим комітетом Миргородської міської ради приміщення магазину, площею 40 м2, який розташований по [ADDRESS] , в рівних долях належить [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві приватної власності (а. с. 14). Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 6265082 від 20.01.2005 за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровано по 1/3 частки приватної спільної часткової власності на нежитлове приміщення, магазин, який розташований за адресою: [ADDRESS] (а. с. 15). 01 червня 2017 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] у простій письмовій формі уклали Договір оренди нежитлового приміщення № 1 (далі - Договір) (а. с. 5-8). Відповідно до п. 1.1., п. 1.2 договору оренди, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, позивач [PERSON] (орендодавець) зобов`язується передати відповідачу [PERSON] (орендарю) у строкове платне користування приміщення за адресою: по [ADDRESS] , а Орендар зобов`язується прийняти у строкове платне користування приміщення, що визначене у цьому Договорі, та зобов`язується сплачувати Орендодавцеві орендну плату. В пункті 4.1. Договору вказано, що строк оренди приміщення, що орендується, складає 5 років з моменту прийняття приміщення, що орендується, за актом прийому-передачі. Відповідно до п. 5.5. Договору усі витрати за користування комунальними послугами, телефонами, послугами інтернет оплачуються орендарем самостійно. Згідно з п. 7.1. Договору Орендар зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату та комунальні платежі, відповідно отриманих квитанцій та у строки не пізніше 20-го числа кожного місяця. Орендар зобов`язаний у разі припинення або розірвання договору повернути орендодавцеві орендоване приміщення та майно в належному стані не гіршому ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, а також оплатити всі комунальні платежі та заборгованість за ними з урахуванням штрафів та пені (якщо така матиметься на момент припинення договору). Позивач стверджує, що Договір оренди нежитлового приміщення № 1 від 01 червня 2017 року розірвано достроково у зв`язку з війною. Відповідач у відзиві на позовну заяву стверджує, що орендоване приміщення було повернуто 8 квітня 2022 року. Позивач стверджує, що після передачі приміщення, на наступний день в комунальному підприємстві «Миргородтеплоенерго» отримав рахунок № [NUMBER] на суму 22 442,41 грн від 28.02.2022 на оплату послуг з постачання теплової енергії, а 13 травня 2022 року позивач отримав оновлений рахунок від 30.04.2022 на суму 27 550,35 грн (а. с. 9, 10). Також Комунальним підприємством «Миргородтеплоенерго» Миргородської міської ради позивачу надсилалась претензія від 03 травня 2022 року № 428/05-10 щодо сплати заборгованості за надані послуги теплопостачання за період жовтень 2021 року - квітень 2022 року, яка станом на 03.05.2022 року становить 27976,75 грн за виконану поставку теплової енергії та 191,65 грн по абонентській платі (а. с. 11). Позивач стверджує, що сплатив комунальні послуги за квітень та за надані послуги абонентського обслуговування в повному обсязі, а також частину загального боргу у розмірі 8 350 грн, на підтвердження чого суду надано відповідні квитанції про оплату (а. с. 10). Позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь сумму по претензії за оплату послуг теплопостачання у розмірі 27 976.75 грн. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 759 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). Відповідно до ч. 1 ст. 793 ЦК України, договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Згідно з ч. 2 ст. 793 ЦК України, договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню, крім договору, предметом якого є майно державної або комунальної власності, який підлягає нотаріальному посвідченню у разі, якщо він укладений за результатами електронного аукціону строком більше ніж на п`ять років. У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (частина перша статті 220 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що: нежитлове приміщення в розумінні статті 793 ЦК України є окремою частиною будівлі; договір найму нежитлового приміщення на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню; у випадку відсутності нотаріального посвідчення договору найму нежитлового приміщення, укладеного на три роки і більше, такий договір є нікчемним. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27 травня 2020 року у справі N 911/1443/19 зроблено висновок, що "найм будівлі або іншої капітальної споруди врегульовано положеннями статей 793-797 ЦК України. Змістом зазначених статей ЦК України передбачено найм як будівлі або іншої капітальної споруди, так і їх окремої частини. […] як вірно встановили суди першої та апеляційної інстанцій, майно, яке є об`єктом оренди за спірним договором, не належить до майна, яке згідно зазначеної норми права не може бути об`єктом оренди за вказаним договором. Кожна з частин приміщення, що передані за договором в оренду Відповідачу-1, мають схеми розташування, які є додатками до договору N 495 з виокремленням площ стосовно кожного об`єкта, тобто, кожен об`єкт за договором має індивідуальні ознаки та є окремою частиною будівлі, що відповідає нормам статей 793-797 ЦК України". У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10 жовтня 2018 року у справі N 910/21570/17 зазначено, що "судом встановлено, що 01 березня 2011 року між ЖБК "Юність-2" (орендодавцем) і МПП "Любисток" (орендарем) було укладено договір оренди нерухомого майна N 01/03, за умовами якого позивач передав, а відповідач прийняв у користування нерухоме майно приміщення N N 15, 17, 20, 21, розташовані в підвалі будинку. […] Апеляційним судом було встановлено, що при укладенні договору оренди N 01/03 від 01 березня 2011 року, строком на 19 років, сторонами не було дотримано вимог щодо його нотаріального посвідчення та державної реєстрації та, що такий договір є нікчемним". У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2018 року у справі N 660/1050/15-ц (провадження N 61-24325св18) вказано, що "заочним рішенням Високопільського районного суду Херсонської області від 16 травня 2016 року позов [PERSON] задоволено частково. Визнано недійсним договір оренди нежитлового приміщення, укладений 03 лютого 2012 року між [PERSON] і [PERSON], щодо користування нежитловим приміщенням площею 245 кв. м, двоповерхової будівлі кафе-магазину " [INFO] ", розташованим по [ADDRESS] з часу його укладення, тобто з 03 лютого 2012 року. […] Судом установлено, що оспорюваний договір оренди нежитлового приміщення був укладений сторонами у простій письмовій формі строком на п`ять років. Отже, відповідно до вимог статті 793 ЦК України цей договір підлягав обов`язковому нотаріальному посвідченню. Недодержання сторонами правочину вимоги щодо його нотаріального посвідчення дає підстави вважати цей договір згідно з положеннями статті 220 ЦК України нікчемним". У справі, що розглядається: відповідно до договору оренди нежитлового приміщення № 1 від 01 червня 2017 року в оренду передано нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] (а. с. 5); договір оренди нежитлового приміщення № 1 від 01 червня 2017 року нотаріально не посвідчений, а тому є нікчемним. За змістом ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 01 червня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір оренди нежитлового приміщення № 1, відповідно до якого витрати за користування комунальними послугами, телефонами, послугами інтернет оплачуються орендарем самостійно (а. с. 5-8). Недодержання сторонами правочину вимоги щодо його нотаріального посвідчення дає підстави вважати цей договір згідно з положеннями статті 220 ЦК України нікчемним. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, а відповідно до ч. 5 ст. 216 ЦК України суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Момент, з якого нікчемний правочин є таким, імперативно встановлений чинним законодавством. Так, згідно з ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин є недійсним з моменту його вчинення. Це означає, що нікчемний правочин є недійсним з моменту його вчинення в силу закону. Частина 2 ст. 236 ЦК України встановлює, що за нікчемним правочином не тільки не виникають права та обов`язки, настання яких сторони пов`язували з моментом вчинення такого правочину, а й ті, виникнення яких передбачалося лише в майбутньому. За таких обставин та з огляду на зазначені норми права, укладення позивачем з відповідачем Договору оренди нежитлового приміщення № 1 від 01 червня 2017 року не може вважатися підставою для стягнення з відповідача на користь позивача суми по претензії за оплату послуг теплопостачання у розмірі 27 976,75 грн, оскільки вказаний договір нікчемний і тому з моменту його вчинення у сторін права та обов`язки не виникають в силу положень ч. 2 ст. 236 ЦК України. Крім того, відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 6265082 від 20.01.2005 за позивачем [PERSON] зареєстровано право власності на 1/3 частину нежитлового приміщення, магазину, який розташований за адресою: [ADDRESS] (а. с. 15). Комунальним підприємством «Миргородтеплоенерго» виставлялися позивачу рахунки від 28.02.2022 та від 30.04.2022 на оплату послуг з постачання теплової енергії та претензія від 03 травня 2022 року щодо сплати заборгованості за надані послуги теплопостачання, також за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, відповідно до п. 1.2 Договору оренди нежитлового приміщення № 1 від 01 червня 2017 року в оренду відповідачу передано приміщення за адресою: [ADDRESS] . Позивачем не надано доказів, що нежитлове приміщення, магазин, який розташований за адресою: [ADDRESS] і право власності на 1/3 частину якого зареєстровано за позивачем та приміщення за адресою: [ADDRESS] , яке передано в оренду за Договором оренди нежитлового приміщення № 1 від 01 червня 2017 року - це одне й теж саме приміщення. Тому посилання позивача на невиконання відповідачем умов Договору оренди нежитлового приміщення № 1 від 01 червня 2017 року, як на підставу для стягнення з відповідача на користь позивача суми по претензії за оплату послуг теплопостачання, у розмірі 27 976.75 грн сприймається судом критично. Враховуючи зазначене суд приходить до висновку, що вимога про стягнення з відповідача на користь позивача суми по претензії за оплату послуг теплопостачання, у розмірі 27 976,75 грн є безпідставною та не підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної (немайнової) шкоди, що була спричинена поведінкою відповідача, в розмірі 10 000 грн. суд зазначає наступне: Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Заявлені позивачем вимоги щодо відшкодування моральної шкоди відносяться до деліктних зобов`язань. Отже, для застосування деліктної відповідальності на підставі ст. 1167 ЦК України необхідною є наявність складу правопорушення, а саме: 1) наявність шкоди; 2) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і шкодою; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. Позивачем не наведено та не додано жодного доказу, який свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди, наявність шкоди і наявність зв`язку між діями відповідача і шкодою завданою позивачу. Також, в позові [PERSON] не зазначено з яких саме міркувань він виходив, визначаючи суму відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000 грн та якими належними, допустимими і достовірними доказами це підтверджується. Розрахунок такої шкоди позивачем не зроблено. Наявність моральної шкоди заподіяної діями відповідача будь-якими належними та допустимими доказами не підтверджуються, а отже такі твердження позивача є припущеннями, а тому суд приходить до висновку, що позовна вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної (немайнової) шкоди, що була спричинена поведінкою відповідача, в розмірі 10 000 грн. не підлягає задоволенню. Оскільки суд розглядає цивільні спори виключно в межах заявленого предмета та підстав позову, які визначаються самим позивачем, враховуючи вищенаведене в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі за недоведеністю позовних вимог. Оскільки суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed