Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-08 00:00:00

Заочним рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07.11.2022 задоволено позовні вимоги [PERSON] , в інтересах якого діє представник адвокат Макаренко О.М. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. До суду 11.11.2022 року представником позивача подано заяву про розподіл судових витрат, відповідно до якої просив суд стягнути з ТОВ «ВЕЛЛФІН» на користь [PERSON] судові витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн., розгляд якої просив проводити за їх відсутності. Фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст.247 ЦПК України. Відповідно до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Як вбачається із матеріалів справи, заочним рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07.11.2022було задоволено позовні вимоги [PERSON] , в інтересах якого діє представник адвокат Макаренко О.М. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Визнано виконавчий напис приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олени Василівни, від 05.05.2021 року, зареєстрований в реєстрі за № 825, за зверненням ТОВ «ВЕЛЛФІН» про стягнення заборгованості з [PERSON] , таким, що не підлягає виконанню та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» судовий збір на користь позивача [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) у розмірі 1488 (одна тисяча чотириста вісімдесят вісім) грн. 60 коп. 30.08.2022 року між [PERSON] та адвокатом Макаренко О.А. укладено договір про надання правової допомоги. Відповідно до Акту здачі - приймання робіт (надання юридичних послуг) від 08.11.2022 року встановлена фіксована сума за надані послуги, а саме: усна юридична консультація з питань визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Грисюк О.В. від 05.05.2021 року таким, що не підлягає виконанню, підготування позовної заяви, ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, підготування позовної заяви до суду, підготовка заяви про забезпечення позову, підготовка адвокатського запиту, підготовка клопотання про долучення доказів, відповіді, підготовка заяви про розгляд судової цивільної справи без участі позивача, підготовка заяви про розподіл судових витрат позивача, у розмірі 10 000 грн. Відповідно до квитанції № 0.0.2764753127.1 від 05.12.2022 року, [PERSON] сплачено частково плату гонорару адвоката по договору про надання правової допомоги від 30.08.2022 (а.с.). Приписами ч. 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. В той же час, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, суд не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи про що викладено висновок у постанові ОП КГС ВС від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, постанови КГС ВС від 27.11.2020 у справі № 911/4242/15, від 12.11.2020 у справі № 910/3233/18. Згідно приписів ч. 6 ст. 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Також, Верховний Суд звертає увагу у постанові КГС ВС від 20.11.2018 у справі № 910/23210/17, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Пунктом 1 частини 2 статті 137 ЦПК України встановлено, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19. Аналогічна позиція висловлена і Верховним Судом Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18), від 15 червня 2021 по справі № 159/5837/19 (61-10459св20), від 16 червня 2021 року по справі № 640/4126/19 (провадження № 61-14735св20), 02 вересня 2020 року по справі № № 329/766/18 (провадження № 61-6627св20), від 11 листопада 2020 року по справі № 673/1123/15-ц (провадження № 61-11535св20). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018р. у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають відшкодуванню незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено (постанова Верховного Суду від 03.10.2019р. у справі № 922/445/19). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Представник позивача надав докази, що підтверджують розмір понесених судових витрат на суму 10 000 грн. у строк передбачений законом. Суд вважає, що понесені позивачем витрати на правничу допомогу підтверджені належними і допустимими доказами (укладеним договором, Актом здачі - приймання робіт (надання юридичних послуг), тому вони приймаються судом до уваги. Розмір витрат на правову допомогу відповідає критеріям розумності та реальності, відповідають складності прави. Таким чином, враховуючи зазначені норми Закону, а саме особливості розподілу судових витрат між сторонами у справі, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved