Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-19 00:00:00

позивачка звернулася в суд позовною про стягнення аліментів на утримання непрацездатної та такої, що потребує матеріальної допомоги, матері та додаткових витрат на її лікування, до якої просить стягнути з відповідачки щомісячно, аліменти на утримання непрацездатної матері [PERSON] у розмірі 2 000 гривень, починаючи з 16.08.2022 року і довічно; просить стягнути з відповідача на користь [PERSON] грошові кошти на покриття витрат, пов`язаних з її лікуванням у розмірі 34 314,46 гривень, за минулий період та просить ухвалити рішення про стягнення з відповідача, щомісячно, додаткових на утримання непрацездатної матері [PERSON] у розмірі 2 000 гривень, починаючи з 16.08.2022 року і довічно, а судові витрати просить покласти на відповідача. Свої вимоги мотивує тим, що вона є непрацездатною особою похилого віку та пенсіонеркою за віком, а її сумарний розмір виплаченої пенсії за віком за період із 01.06.2021 року по 30.11.2021 року склав 13 053,72 гривень. Даний розмір пенсії не дає її можливості належним себе, оплачувати комунальні послуги та забезпечувати себе усім необхідним, у зв`язку з чим вона потребує матеріальної допомоги. Окрім цього, вона має тяжке захворювань органів зору, внаслідок якого вона не може самостійно пересуватися та самообслуговуватись. На лікуванні цього захворювання було втрачено кошти та надалі витрачається значна сума коштів, а з огляду на її рівень доходів, є для неї занадто великим фінансовим тягарем. Вона є матір`ю двох дітей: відповідача [PERSON] та [PERSON] . ЇЇ син [PERSON] добровільно доглядає її та допомагає їй фінансово відповідно до її потреб та свого матеріального стану. Однак, відповідачка [PERSON] добровільно жодної матеріальної допомоги не надає, хоча таку має можливість, тому вважає, що вона зобов`язана піклуватись про неї, появляти про неї турботу та надавати її матеріальну допомогу. У зв`язку чим, вона змушена звернутись до суду для стягнення з відповідача аліментів на утримання непрацездатної матері та такої, що потребує матеріальної допомоги та додаткових витрат на лікування у судовому порядку. Просить позов задовольнити. Ухвалою судді від 02.09.2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та вирішено справу розглядати за участю учасників справи. У судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав, дав пояснення аналогічні викладених у позові. Просить позов задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила, хоча належним чином була повідомлена про день, час та місце слухання справи та не подала відзив, а тому на підставі ст.ст.223, 280 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів(постановляє заочне рішення), проти чого не заперечив представник позивача. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, з таких підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] - [INFO] є донькою позивача [PERSON] , що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 29.04.2022 року(а.с.15). [PERSON] є пенсіонером, відповідно до копії пенсійного посвідчення № [NUMBER] Серія [NUMBER] від 25.10.2013 року(а.с.12). Згідно довідки про доходи ГУ ПФУ у Львівській області №6912 9897 3705 1940 [PERSON] перебуває на обліку в Личаківському об`єднаному управлінні ПФУ м.Львова в Львівській області і отримує пенсію за віком, сума пенсії за період з 01.06.2021 року по 30.11.2021 року складає 13 053,72 гривень(а.с.13). Позовні вимоги позивач заявила тільки до дочки - відповідача [PERSON] . Так, аналізуючи підстави звернення до суду [PERSON] з указаним позовом, норми сімейного законодавства України, які визначають обов`язок повнолітніх дітей утримувати батьків, суд дійшов наступного висновку. Стаття 51 Конституції України встановлює, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів непрацездатних членів сім`ї (ч.8 ст. 7 СК України). Відповідно до ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позовної заяви. Відповідно до частини першої, третьої статті 172 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування. Відповідно до статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено частиною першою статті 204 СК України. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька. Положеннями ст. 205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі N 212/1055/18-ц дійшов висновку, що тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей з утримання своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька у матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей з утримання батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Пункт 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3від 15травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» містить роз`яснення, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі. Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом першої, другої чи третьої групи. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Свідченням такої потреби є отримання матір`ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Згідно діючого законодавства, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. При визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей. При вирішенні спору слід врахувати роз`яснення, викладені в п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 березня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», згідно з ч. 2 ст. 205 СК України при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків. Верховний Суд у постанові від 10.10.2018р. у справі №301/160/17 (провадження №61-28415св18) виходив з того, що необхідність стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків має визначатися залежно від їх матеріального становища. При цьому до уваги має братися отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам по собі факт непрацездатності батьків не породжує виникнення у дітей обов`язку їх утримання, та не свідчить про наявність потреби у наданні матеріальної допомоги. Право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 13.04.2016р. у справі №6-3066цс15. В свою чергу, відповідно до ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження (ч. 3 ст. 4 вказаного Закону). Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум на осіб, які втратили працездатність становить з 1 січня - 1934 гривні, з 1 липня - 2027 гривень, а з 1 грудня - 2093 гривні. Згідно з ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону. Як видно з матеріалів справи позивачка є пенсіонеркою, та отримує пенсію за віком, сума якої за період з 01.06.2021 року по 30.11.2021 року складає 13 053,72 гривень, та є непрацездатною особою у відповідності до положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відповідачка є донькою позивачки [PERSON] , яка досягла повноліття та є працездатною особою, має можливість надавати матеріальну допомогу. Разом з тим, відповідачка по справі не надала суду доказів суду щодо неможливості сплачувати аліменти на утримання матері, та інших доказів, які мають істотне значення для вирішення даної справи, зокрема доказів про те, що позивач ухилялася від утримання відповідача або позбавлялася батьківських прав щодо неї, суду не надано. Отже, законних підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати непрацездатну матір судом не встановлено. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. При цьому, суд враховує, що позивачка має сина [PERSON] , який надає доглядає її та допомагає їй фінансово, про що у позовній заяві зазначено позивачем, а тому такі обставини, суд вважає не підлягають доказуванню. Згідно з ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до приписів ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. З огляд на вищезазначене та те, що позивач є похилою людиною, інших доходів окрім пенсії немає, розмір якої є невеликим, який не забезпечує необхідного мінімального умов проживання, хворіє та потребує у матеріальній допомозі, понесла витрати на лікування, що підтверджено відповідними чеками(а.с.26-29), а оскільки відповідачка має можливість надавати матеріальну допомогу непрацездатній матері, підстав для звільнення відповідача від сплати аліментів на утримання позивачки не встановлено та враховуючи наявність у позивача ще однієї дитини[PERSON] , який надає матеріальну допомогу непрацездатній матері, то суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення аліментів на утриманні матері слід частково задоволити та слід стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі 1 500 (одна тисяча п`ятсот) гривень щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 17.08.2022 року і довічно. У виняткових випадках, якщо мати, батько є тяжко хворими, особами з інвалідністю, а дитина (стаття 6 цього Кодексу) має достатній дохід (заробіток), суд може постановити рішення про стягнення з неї одноразово або протягом певного строку коштів на покриття витрат, пов`язаних з лікуванням та доглядом за ними (стаття 206 СК України). Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги суд бере отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Свідченням такої потреби є отримання матір`ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Згідно з діючим законодавством держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. Тому, під час постановлення рішення суду слід зважати на розмір такого державного утримання і ставити його у залежність із прожитковим мінімумом. Згідно з висновком № 80/22 від 01.05.2022 року про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги із догляду на постійній основі, позивачеві [PERSON] рекомендовано догляд вдома(а.с.16) Як вбачається з епікризу(виписки iз історії хвороби) № 7905 [PERSON] у період з 16.08.2012р. по 26.08.2012р. знаходилася на лікуванні у Львівському міському центрі «Мікрохірургія відкрита кутова глаукома, поширена ускладнена катаракта обох очей, хворій рекомендовано періодичні курси лікування (а.с.17). Згідно з випискою(дублікатом) із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ЛОКЛ офтальмологічного відділення №2 від 14.09.2015 року [PERSON] проведено хірургічне лікування: факоемульсифікацію катаракти із імплантацією з/к ІОЛ на правому оці(а.с.18). Відповідно до виписки-дублікату із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ЛОКЛ офтальмологічного відділення №2 від 25.09.2015 року аналогічну операцію було проведено і на лівому оці позивача(а.с.19). Із виписки-дублікату із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ЛОКЛ офтальмологічного відділення №2 від 14.12.2016 року, виписки-дублікату із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ЛОКЛ офтальмологічного відділення №2 від 03.08.2017 року, виписки-дублікату із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ЛОКЛ офтальмологічного відділення №2 від 18.08.2016 року та виписки-дублікату із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ЛОКЛ офтальмологічного відділення №2 від 25.11.2020 року(а.с.21-24) вбачається, що позивачці [PERSON] востаннє встановлено діагноз: макулодистофія обох очей, крововилив в макулярну ділянку, в/к глаукома ІІІ в-с на лівому оці, в/к ІІ а-в глаукома на правому оці, псевдофакія обох очей та з приводу чого було неодноразово введено препарат «Айлія». Відтак, вищевказаних виписок підтверджується, що препарат «Айлія» позивачу дійсно водився 12.12.2016 року, 03.08.2017 року, 17.08.2017 року та 25.11.2020 року, однак щодо його вартості та понесення таких витрат, станом на день його застосування, позивачем таких доказів суду не надано. Натомість як вбачається із відповіді на адвокатський запит вих. №10 від 06.07.2022 року(а.с.25), що у 2022 році вартість реалізації препарату «Айлія» склала 17 157,23 гривень. Отже, з наданої позивачкою медичної документації вбачається, що вона дійсно має вказане захворювання, для лікування яких потрібно медичний препарат «Айлія». Однак, з призначень лікарів неможливо встановити необхідну тривалість і періодичність застосування цього медичного препарату та наявність потреби вводити його щомісяця. Разом з тим, позивач не заперечує у позові, що її син [PERSON] надавав її матеріальну допомогу, оплачував вартість зазначеного препарату, з приводу чого позивачем не надано доказів, що наданої її допомоги не достатньо. Крім того, суд враховує, що за даним позовом було стягнуто з відповідача відповідні суми на утримання позивача(аліменти). Доказів того, що стягнуті суми не покривають позивача витрати в майбутньому на її лікування у зв`язку з її хворобою, матеріали справи не містять. Тобто, доказів того, що позивач потребує додаткових витрат на лікування щомісячно на суму 2 000 гривень довічно, як вона зазначала та яку просила стягувати з відповідача, позивачем не надано. Жодних доказів про те, що позивачка буде нести значні інші витрати чи будь-яка інша обставина істотно впливає на її матеріальне становище у бік погіршення, - матеріали справи не містять. Виходячи з вищевикладеного, підстав для покладення на відповідача обов`язку брати участь у додаткових витратах на матір протягом певного строку у цій справі не вбачається. З огляд на вищезазначене та проаналізувавши зміст позовної заяви, норми права, якими регулюються спірні правовідносини, зміст наданих представником позивача пояснень та доказів, суд приходить до висновку в цій частині слід частково задоволити та слід стягнути лише з [PERSON] на користь [PERSON] 17 157,23 гривень витрат на покриття, пов`язаних з її лікуванням, а врешті позову в цій частині слід відмовити. Разом з тим, слід зазначити, що доводи представника позивача у разі відсутність зазначених коштів призведе до погіршення стану здоров`я позивача, висновків суду не спростовують, оскільки позивачка не позбавлена можливості заявити вимоги про стягнення додаткових витрат, які дійсно нею понесені. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім судові витрати в розмірі 992,40 грн. судового збору, що було сплачено при поданні позовної заяви та стягнути з відповідача судовий збір в сумі 992,40 грн. в дохід держави.

Outcome: partial