Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-08 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Гупал Роман Миколайович звернувся до Дзержинського районного суду м.Харкова із позовом до [PERSON] , в якому просить, стягнути з [PERSON] суму заборгованості за договором позики у розмірі 168 069,00 грн, інфляційні збитки у розмірі 17 378,33 грн., проценти за позикою за строк користування позиченими коштами в розмірі 542 862,87 грн., три проценти річних від простроченої суми у розмірі 4457,55 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача витрати, пов`язані з наданням правничої допомоги у розмірі 52 638,39 грн., та суму сплаченого судового збору. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 08.05.2019 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений письмовий договір позики, предметом якого було передання у власність позичальника грошових коштів у сумі 139 865, 50 грн. Кінцевий строк повернення вказаних коштів становив 08.08.2019 року включно В подальшому, у зв`язку з неможливістю вчасно повернути борг, зазначений договір позики був пролонгований додатковими угодами від 08.07.2019, 12.08.2019, 13.11.2019, 14.02.2020, 28.05.2020 року. За останньою додатковою угодою від 28.05.2020 року, кінцевий строк повернення коштів становив 08.09.2020 року включно. Факт отримання грошових коштів відповідачем підтверджується розпискою від 28.05.2020 року. Крім того, 08.05.2019 року з метою забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань за договором позики, між сторонами було додатково укладено договір застави транспортного засобу - автомобіля BMW 318І, 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , який належав відповідачу. Зазначає, що відповідач суму боргу не повернула, від спілкування з позивачем ухиляється. Крім того, [PERSON] переховує автомобіль, який є предметом застави та не дає жодної інформації щодо місця його перебування. Вказує, що сума боргу за договором позики складає 168 069,00 грн. Пеня за позикою, у розрахунку 1% на день, починаючи з 08.09.2020 року по 23.07.2021 рік складає 542 862,87 грн. Розмір індексу інфляції від простроченої суми становить 17 378,33 грн. 3% річних від суми заборгованості, починаючи з 08.09.2020 року по 27.07.2021 рік становить 4457,55 грн. Крім того просить стягнути понесені витрати на правову допомогу у розмірі 52 638,39 грн., що складають 5% від суми позовних вимог, а також суму судового збору. Ухвалою суду від 01.09.2021 року відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб. Ухвалою суду від 08.02.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. Ухвалою суду від 03.10.2022 року постановлено провести заочний розгляд цивільної справи. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позові, просив задовольнити в повному обсязі. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ч.8 ст.128 ЦПК України, в судове засідання не з`явилась, в порушення ч.3 ст.131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не подала, у зв`язку з чим на підставі ухвали Дзержинського районного суду м.Харкова від 03.10.2022 року проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст.280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши вступне слово представника позивача, з`ясувавши обставини справи, безпосередньо дослідивши наявні докази, оцінивши їх кожний окремо та у сукупності й взаємозв`язку, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. У відповідності до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 10, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 08 травня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір позики №08/05/19-6, відповідно до якої позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 139 865,50 грн., що є еквівалентом 5310 доларів США, за курсом НБУ, встановленим на момент укладення договору, на строк до 08 серпня 2019 року. Сторони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню буде становити 5310 доларів США, за курсом НБУ на дату здійснення платежу. Пунктом 11 зазначеного Договору встановлено, що з метою забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань за Договором, в тому числі, щодо повернення суми позики, можливих штрафних санкцій, укладено договір застави транспортного засобу: автомобіль BMW модель 318І, шасі (кузов, рама) [NUMBER] , 2007 року випуску, тип - легковий-загальний седан-В, колір - чорний, державний номер [NUMBER] , та належить позичальнику на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого 09.02.2019 року ТСЦ 6341. В подальшому, Додатковою угодою №1 від 08.07.2019 року до Договору позики від 08.05.2019 року внесено зміни в п.1,5, 6.1, 6.2 Договору. Відповідно до змін, Позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 157 251,00 грн, що є еквівалентом 6116 доларів США. Сторони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню, буде відповідати еквіваленту 6116 доларів США. Угода набирає чинності з 08.07.2019 року та діє до 08.08.2019 року. 12 серпня 2019 року Додатковою угодою №2 до Договору позики від 08.05.2019 року внесено зміни до п.1, 5, 6.1 Договору. Відповідно до змін, Позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 156 015,00 грн, що є еквівалентом 6218 доларів США. Сторони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню, буде відповідати еквіваленту 6218 доларів США. Строк дії Договору продовжено до 08.11.2019 року включно. 13 листопада 2019 року Додатковою угодою №3 до Договору позики від 08.05.2019 року внесено зміни до п.1, 5, 6.1 Договору. Відповідно до змін, Позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 146 099,40 грн, що є еквівалентом 5939 доларів США. Сторони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню, буде відповідати еквіваленту 5939 доларів США. Строк дії Договору продовжено до 08.02.2020 року включно. 14 лютого 2020 року Додатковою угодою №4 до Договору позики від 08.05.2019 року внесено зміни до п.1, 5, 6.1 Договору. Відповідно до змін, Позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 144 883,20 грн, що є еквівалентом 5880 доларів США. Сторони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню, буде відповідати еквіваленту 5880 доларів США. Строк дії Договору продовжено до 08.05.2020 року включно. 28 травня 2020 року Додатковою угодою №5 до Договору позики від 08.05.2019 року внесено зміни до п.1, 5, 6.1 Договору. Відповідно до змін, Позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 168 069,00 грн, що є еквівалентом 6179 доларів США. Сторони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню, буде відповідати еквіваленту 6179 доларів США. Строк дії Договору продовжено до 08.09.2020 року включно. Факт отримання коштів відповідачем у сумі 168 069,00 грн. також підтверджується оригіналом письмової розписки, наявної в матеріалах справи. Однак [PERSON] свої зобов`язання за договором не виконала, кошти у визначений строк не повернула. Згідно з вимогами ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Частиною 2 статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Таким чином, саме розпискою чи іншим борговим документом за вказаним договором позики за нормами матеріального закону підтверджується передання грошей за договором позики та отримання їх позичальником. Законодавцем визначено, що підчас розгляду справи категорії про стягнення боргу за договором позики, підлягає доказуванню факт укладення такого договору та факт невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення позики. Відповідно до роз`яснень, викладених у правових позиціях Верховного Суду України про стягнення боргу за договором позики від 18.09.2013 року, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у тій самій сумі або речі, визначені грошовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Виконання договору позики передбачає належне виконання позичальником обов`язку повернути позику в порядку, передбаченому ст. 1049 ЦК України. Договір позики є одностороннім, оскільки обов`язки виникають лише у однієї сторони - позичальника, а права - лише у позикодавця. На позичальника покладається обов`язок повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такої самої якості та такого самого роду, що були передані йому позикодавцем. Позичальник зобов`язується також сплатити винагороду (проценти за користування позикою), якщо договір не є безоплатним. Позикодавцеві належить право вимагати від позичальника повернення позики, та сплати процентів за оплатним договором позики. Приписами законодавства встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України). Стаття 526 ЦК України встановлює загальні умови виконання зобов`язань та закріплює основний принцип виконання зобов`язань - принцип належного виконання, що стосується як суб`єктів, так і предмета, строку чи терміну, місця і способу виконання (статті 527-545 ЦК України). За змістом статті 526 ЦК України належне виконання зобов`язання - це передусім виконання його відповідно до умов договору і вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст.509 Цивільного кодексу України кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплати грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Згідно ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи неповернення [PERSON] позивачу суми позики станом на день подачі даного позову, відповідач вважається таким, що прострочив зобов`язання, в зв`язку з чим сума боргу у розмірі 168 069,00 грн. підлягає стягненню в судовому порядку. Крім того, за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови ВСУ від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11). Останнім днем повернення коштів, згідно умов Додаткової угоди №5 від 28.05.2020 року до Договору позики №08/05/19-6 від 08.05.2019 року є 08 вересня 2020 року. Судом досліджено наданий позивачем розрахунок 3% річних та встановлено, що позивачем невірно визначено суму за відповідний період, оскільки 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 168 069,00 грн. потрібно рахувати саме з 09.09.2020 року і по 27.07.2021 року (дата складання позовної заяви), у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 4443,77 грн. Крім того, із наданого позивачем розрахунку процентів за позикою, вбачається, що з відповідача підлягає стягненню 542 862,87 грн. процентів за період користування грошовими коштами з 08.09.2020 року по 27.07.2021 року (по день складення заяви), однак суд не може погодитись із наданими розрахунками з огляду на наступне. Згідно з частиною третьою статті 549, частиною третьою статті 551 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання, розмір може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається нарівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У п.10 Договору позики від 08.05.2019 року сторони погодили, що за несвоєчасне повернення позики (її чергової частини за графіком) Позичальник сплачує Позикодавцю неустойку у розмірі 1% від суми займу за кожен календарний день існування простроченої заборгованості. Таким чином проценти за користування позикою (168 069,00 грн.) у розмірі 1% за період з 09.09.2020 року по 27.07.2021 року (322 дня) становлять розмір 541 182,18 грн. При цьому суд виходив з наступної формули: Процентна ставка пені: 1% на день Розраховується за формулою: [Пеня] = [Сума боргу] [Ставка пені (%)] / 100% / 365 днів [Кількість днів] При цьому суд погоджується з розрахунком інфляційних збитків, наведеним позивачем у позові, та зазначає, що з відповідача підлягає стягненню індекс інфляції, який визначається як добуток щомісячних індексів за відповідний період у розмірі 17 378,33 грн. Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог знайшли своє часткове підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про часткове задоволення позову. Враховуючи те, що матеріалами справи підтверджується факт неповернення [PERSON] суми позики у розмірі 168 069,00 грн., на вказану суму підлягає нарахуванню індекс інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання у сумі 17 378, 33 грн.; процентів за позикою за користування коштами у розмірі 541 182,18 грн.; 3% річних у розмірі 4443,77 грн., загальна сума грошових коштів, що підлягають стягненню з [PERSON] становить 731 073,28 грн. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст.141 ЦПК України. Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення з відповідача витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги у розмірі 52 638,39 грн., суд зазначає наступне. За змістом статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України). За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України. За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 зазначеного Закону договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики. Пунктом 9 частини 1 статті 1 вищевказаного Закону встановлено, що представництво це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до статті 19 вказаного Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 вказаного Закону). Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених звітно-виборним З`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката. Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)). Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). Відповідно до частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Верховний Суд у постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18). Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Інтереси [PERSON] під час розгляду справи в суді першої інстанції представляв адвокат Гупал Роман Миколайович на підставі договору про надання правової допомоги від 15.09.2020 та 12.09.2022 року, ордеру серії АХ №1060294 від 27.07.2021 року та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЛГ №000184. У позовній заяві позивачем заявлено вимогу про компенсацію судових витрат, в якому просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 52 638,39 грн., в підтвердження чого надала договір про надання правової допомоги від 15.09.2020 та 12.09.2022 року, додаток до Договору про надання правової допомоги від 19.07.2021 року, попередній розрахунок вартості однієї години надання послуг на правову допомогу, акт наданих послуг від 27.07.2021 року, відповідно до якого загальна вартість послуг на день складання акту складає 8400 грн., рахунок-фактуру від 27.07.2021 року. Умовами укладеного договору передбачено, що адвокат бере на себе зобов`язання здійснювати представництво інтересів Клієнта, а Клієнт зі свого боку зобов`язується прийняти вказані послуги та оплатити їх. Додатком до договору про надання правової допомоги б/н від 15.09.2020 року між [PERSON] та адвокатом Гупалом Р.М. від 19.07.2021 року передбачено, що у разі прийняття рішення по справі на користь Клієнта, адвокату сплачується додатковий гонорар у розмірі 5% від суми задоволених позовних вимог. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши витрати позивача з урахуванням всіх аспектів і складності справи, результату розгляду справи, наданих доказів на підтвердження надання правничої допомоги адвоката, а також враховуючи те, що відповідачем не заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, дійшов висновку про те, що заява про компенсацію судових витрат підлягає частковому задоволенню, а саме у розмірі 44953, 66 грн. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 202, 207, 509, 526, 533, 610, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: partial