Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-04 00:00:00

22 серпня 2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] , в якому просив суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позову вказав, що квартира [ADDRESS] не є приватизованою, була отримана ним на підставі ордеру на житлове приміщення №253 з 22 лютого 1993 року. Він та відповідач зареєстровані у спірній квартирі. Відповідач [PERSON] у 2013 році залишила спірне житлове приміщення, і з того часу не проживає в спірній квартирі. Зазначив, що відповідач спірним житлом не цікавиться та в ньому не з`являється. Позивач самостійно сплачує вартість всіх комунальних послуг, тому вимушений звернутися з даним позовом до суду. 16 вересня 2022 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав викладених в ньому, не заперечував проти заочного розгляду справи. Суду пояснив, що відповідач є його дочкою, проживає у місті Севастополь. Представник третьої особи виконавчого комітету Покровської районної у місті ради в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, рішення просив прийняти згідно чинного законодавства. Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, повідомлялась належним чином про час та місце розгляду справи, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання, заяв про відкладення розгляду справи суду не надала,\~в зв`язку з чим за згодою позивача судом розглянуто справу в заочному порядку. Допитаний в судовому засіданні 14.11.2022 свідок [PERSON] суду показав, що він є чоловіком дочки позивача- [PERSON] , зазначив, що відповідач [PERSON] понад 10 років проживає у м. Севастополь, добровільно залишила спірне житло. Пояснив, що відповідачка приїздила у 2021 році на похорон матері і більше він її не бачив. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що вона є сусідкою позивача, у будинок заселились одночасно з позивачем у 1993 році. Зазначила, що відповідач [PERSON] є дочкою позивача [PERSON] , їй достовірно відомо, що з 2013 року відповідачка не проживає у спірній квартирі. Суд, заслухавши позивача, свідків, дослідивши матеріли справи, дійшов висновку про задоволення позовних вимог з таких підстав. Судом встановлено, що згідно ордеру на житлове приміщення за № 253 від 22.02.1993, [PERSON] видано житлове приміщення, а саме квартиру [ADDRESS] , склад сім`ї [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.11). Відповідно до інформації Центру адміністративних послуг «Віза» виконавчого комітету Криворізької міської ради за №6384 від 19.07.2022, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] (а.с.12). Відсутність відповідача у спірному житлі підтверджується актом, наявним в матеріалах справи, складеним мешканцями будинку [ADDRESS] та затвердженого директором ПП «Домінімум», згідно якому відповідач [PERSON] , [INFO] , з 2013 року фактично не проживає в квартирі [ADDRESS] (а.с.13). Відповідно до ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого\~цивільного права у\~разі його\~порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно зі статтею 47 Конституції України\~кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. \~Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. У відповідності до статті 64\~Житлового кодексу Української РСР\~члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. \~До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Відповідно до статті 65\~ЖК Української РСР\~наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Таким чином право користування жилим приміщенням нарівні з наймачем виникає у тих осіб, які вселилися в якості членів сім`ї наймача в установленому законом порядку. Статтею 9\~ЖК Української РСР\~передбачено, що ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян. Стаття 71\~ЖК Української РСР\~встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Також жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців, зокрема, у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи. Відповідно до статті 72\~ЖК Української РСР\~визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71\~ЖК Української РСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На підтвердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Таким чином, враховуючи факт, що позивач правомірно вселився в спірне житлове приміщення, є наймачем спірного житла, зареєстрований у ньому, самостійно несе тягар його утримання, під час розгляду справи підтверджений факт відсутності відповідача у спірному житлі понад шість місяців без поважних причин, суд приходить до висновку, що є підстави для визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування цим житлом, та право позивача, як порушене, підлягає захисту в судовому порядку, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір в сумі 992,40 гривень підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved