Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-11 00:00:00

18.03.2016р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном, шляхом виселення без надання іншого житла (а.с. 2-5 т. 1). Ухвалою судді Черновського Г.В. від 21.03.2016р. позовну заяву залишено без руху та позивачці наданий строк для усунення недоліків позовної заяви (а.с. 11 т. 1). Після усунення позивачкою недоліків позовної заяви і подання уточненої позовної заяви ухвалою судді\~Черновського Г.В.\~від 13.04.2016р.\~відкрито провадження\~по \~справі та\~справа призначена\~до розгляду (а.с. 19 т. 1). За результатами оскарження ухвали про відкриття провадження [PERSON] ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10.01.2017р. відмовлено у відкритті апеляційного провадження за скаргою (а.с. 95 - 96 т. 2). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.06.2017р. ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10.01.2017р. скасовано, справу передати до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження (а.с. 210 211 т. 2). Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.02.2018р. ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.04.2016р. про відкриття провадження залишено без змін. Ухвалою судді Черновського Г.В. від 13.05.2016р. позовну заяву знову залишено без руху та позивачці наданий строк для усунення недоліків уточненої позовної заяви (а.с. 33 т. 1). Ухвалою судді Черновського Г.В. від 21.09.2016р. відмовлено позивачці у задоволенні заяви про відвід, заявлено самовідвід від розгляду даної справи (а.с. 27 т. 1). Після чого 21.09.2016р. справу у порядку автоматизованого розподілу передано на розгляд судді Наумової О.С. (а.с. 85 т. 1). У зв`язку із затягуванням розгляду справи представником відповідача [PERSON] адвокатом Ткаченком С.М., судом був направлений лист до в.о. голови Ради адвокатів Дніпропетровської області щодо вирішення питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності адвоката (а.с. 6 8, т. 2) Ухвалою суду від 07.12.2016р. 07.12.2016р. до участі у розгляді справи у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучено Орган самоорганізації населення «Будинковий комітет «Лідер» будинку [ADDRESS] » (а.с. 37 т. 2). Ухвалою судді від 21.02.2017р. заяву [PERSON] про вжиття заходів забезпечення позовних вимог повернуто позивачці (а.с. 154 т. 2). У зв`язку із закінченням п`ятирічного строку повноважень судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Наумової О.С. розпорядженням керівника апарату суду від 13.03.2017р. справу призначено на повторний перерозподіл (а.с. 12 т. 4). 13.03.2017р. справу у порядку автоматизованого розподілу передано на розгляд судді Ткаченко Н.В. (а.с. 13 т. 4). Відповідно до довідки керівника апарату суду від 22.02.2018р. 03.10.23017р. справа була направлена до Апеляційного суду Дніпропетровської області для розгляду апеляційної скарги та до цього часу не повернута (а.с. 20 т. 4). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 10.04.2018р. заявлено самовідвід від розгляду справи (а.с. 21 т. 4). 10.04.2018р. справу у порядку автоматизованого розподілу передано на розгляд судді Антонюку О.А. (а.с. 22 т. 4). Ухвалою судді\~Антонюка О.А. від 11.04.2018р. заявлено самовідвід від розгляду справи (а.с. 29 т. 4). 11.04.2018р. справу у порядку автоматизованого розподілу передано на розгляд судді Ходаківському М.П. (а.с. 30 т. 4). Ухвалою судді Ходаківського М.П. від 16.04.2018р. справу прийнято до свого провадження (а.с. 31 т. 4). Ухвалою суду від 22.06.2018р. виплавлено описку в ухвалі Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 16.04.2018р., зазначено вірне найменування третьої особи - «Орган самоорганізації населення «Будинковий комітет «Лідер» будинку № 46 по вул. Набережній Перемоги», а також предмет позову «про виселення» (а.с. 75-76 т. 4). У зв`язку із закінченням п`ятирічного строку повноважень судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Ходаківського М.П. розпорядженням керівника апарату суду від 26.07.2018р. справу призначено на повторний перерозподіл (а.с. 117 т. 4). 26.07.2018р. справу у порядку автоматизованого розподілу передано на розгляд судді Федоріщеву С.С. (а.с. 116 т. 4). Ухвалою судді Федоріщева С.С. від 27.07.2018р. справу прийнято до свого провадження (а.с. 118 т. 4). Ухвалою судді Федоріщева С.С. від 10.09.2018р. заявлено самовідвід від розгляду справи (а.с. 141 - 143 т. 4). У зв`язку із відсутністю потрібної кількості суддів та неможливістю утворити склад суду розпорядженням голови суду від 11.09.2018р. справу передано до найбільш територіально наближеного Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська (а.с. 144 145 т. 4). 04.10.2018р.\~справу у\~порядку автоматизованого\~розподілу передано\~на розгляд\~судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Лукіновій К.С. (а.с. 148 т. 4). Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Лукінової К.С. від 08.10.2018р. відкрито провадження по справі та призначене підготовче зсідання (а.с. 149 150 т. 4). За результатами оскарження вказаної ухвали [PERSON] постановою Дніпровського апеляційного суду від 26.12.2018р. ухвалу судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08.10.2018р. про відкриття провадження скасовано і справу направлено для розгляду до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська за підсудністю (а.с. 242 244 т. 4) 04.02.2019р. справу у порядку автоматизованого розподілу передано на розгляд судді Антонюку О.А. (а.с. 248а т. 4). Ухвалою судді\~Антонюка О.А. від 05.02.2019р. заявлено самовідвід від розгляду справи (а.с. 249 т. 4). 05.02.2019р. справу у порядку автоматизованого розподілу передано на розгляд судді Ткаченко Н.В. (а.с. 1 т. 5). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 07.02.2019р. заявлено самовідвід від розгляду справи (а.с. 2 т. 5). У зв`язку із неможливістю утворити склад суду розпорядженням керівника апарату суду від 12.02.2019р. справу призначено на повторний перерозподіл (а.с. 3 т. 5). 12.02.2019р. справу у порядку автоматизованого розподілу передано на розгляд судді Трещова В.В. (а.с. 4 т. 5). Ухвалою судді Трещова В.В. від 12.02.2019р. відкрито провадження по справі та призначене підготовче зсідання (а.с. 5-6 т. 5). У зв`язку із тим, що рішенням ВРП № 625/0/15-19 суддю [PERSON] звільнено із посади судді розпорядженням керівника апарату суду від 04.04.2019р. справу призначено на повторний перерозподіл (а.с. 27 т. 5). 04.04.2019р. справу у порядку автоматизованого розподілу передано на розгляд судді Мельниченка С.П. (а.с. 28 т. 5). Ухвалою судді Мельниченка С.П. від 25.04.2019р. справу прийнято до свого провадження, призначене підготовче зсідання (а.с. 29 т. 5). Ухвалою судді Мельниченка С.П. від 18.06.2019р. відвід, заявлений [PERSON] визнаний необґрунтованим, справу передано до канцелярії суду у порядку ст. 33 ЦПК України для вирішення питання про відвід (а.с. 44-45 т. 5), яка за наслідками розподілу передана на вирішення судді Ткаченко Н.В. Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 07.02.2019р. повторно заявлено самовідвід від розгляду справи та справу передано до канцелярії суду у порядку ст. 33 ЦПК України для визначення судді (а.с. 49 т. 5). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 19.06.2019р. заявлено самовідвід від розгляду заяви про відвід судді Мельниченка С.П. та заяву про відвід передано до канцелярії суду у порядку ст. 33 ЦПК України для подальшого вирішення питання про відвід (а.с. 50 т. 5). 19.06.2019р. заяву про відвід у порядку автоматизованого розподілу передано на розгляд судді Демидової С.О. (а.с. 51 т. 5). Ухвалою суду від 20.06.2019р. під головуванням судді Демидової С.О. відмовлено у задоволені заяви [PERSON] про відвід судді Мельниченка С.П. (а.с. 53 54 т. 5). Ухвалою суду від 16.12.2019р. позовну заяву [PERSON] залишено без розгляду у зв`язку із неявкою позивачки у підготовче засідання (а.с. 155 156 т. 5). Поставною Дніпровського апеляційного суду від 25.06.2020р. ухвалу суду від 16.12.2019р. про залишення позовної заяви [PERSON] без розгляду скасовано і справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с. 9 12 т. 6). Ухвалою суду від 20.10.2020р. відмовлено позивачці у задоволенні клопотання про прийняття до розгляду уточненого позову, датованого 20.08.2020 року (а.с. 40 45 т. 7). Ухвалою суду від 23.10.2020р. за заявою позивачки витребувано в Соборному ВП ДВП ГУНП оригінал справи № 5/330 по перевіркам за заявами [PERSON] від 13.10.2015р. ЖЕО № 18786, від 18.10.2015р. ЖЕО 19099, від 18.10.2015р. ЖЕО 19100, в тому числі з поясненнями [PERSON] і [PERSON] від 18.10.2015р. В задоволенні інших вимог заяви відмовлено (а.с. 54 56 т. 7). Ухвалою суду від 11.01.2021р. відмовлено у прийнятті позовної заяви [PERSON] , як третьої особи яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору у даній справі. Позовну заяву повернуто [PERSON] на підставі п. 2 ч. 4 ст. 185 ЦПК України (а.с. 243 244 т. 7). Ухвалою суду від 25.05.2021р. за клопотанням позивачки витребувано докази. Витребувано з ОСН «БК «Лідер», за адресою: вул. Набережна Перемоги, 46, м. Дніпро завірені належним чином: рахунки на оплату житлово-комунальних послуг на ім`я [PERSON] з родиною ( [PERSON] , [PERSON] Сірченко [PERSON] ): за період з жовтня 2015 року по 30 квітня 2018 року користування (утримання, збереження) ж.прим.808 загальною площею 50,4 кв. м із трьох житлових кімнат; за період з 01 травня 2018 року до цього часу за користування (утримання, збереження) частиною ж.прим.808 - житловою кімнатою площею 14,0 кв. м з балконом 0,7 кв. м.; рахунки ОСН «БК «Лідер» на оплату житлово-комунальних послуг на ім`я [PERSON] і незареєстрованих родичів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] : за період з жовтня 2015 року по 30 квітня 2018 року за користування (утримання, збереження) ж.прим.810 загальною площею 35,1 кв. м із двох житлових кімнат; за період з 01 травня 2018 року до цього часу користування (утримання, збереження) частинами ж.прим.808 житловою кімнатою площею 18,1 кв. м, коридором 4,0 кв. м, туалетом 1,0 кв. м, душовою 0,9 кв. м.; рахунки ОСН «БК «Лідер»» на оплату житлово-комунальних послуг на ім`я [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за користування (утримання, збереження) житловою кімнатою площею 11,7 кв. м в ж.прим.808.; приходні касових ордерів, згідно яких [PERSON] або члени його родини [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] або його родичі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] оплатили в касу ОСН «БК «Лідер» суми згідно рахунків ОСН «БК «Лідер» за період з жовтня 2015 року до цього часу, зобов`язавши керівника ОСН «БК «Лідер»; витяги із касової книги відповідно до наданих приходних касових ордерів та її оригінал за період з жовтня 2015 року до дня закінчення підготовчого засідання; установчі і правовстановлюючі документи ОСН «БК «Лідер»», згідно яких цьому органу надано право укладати договори і вести розрахунки з комунальними підприємствами міста та мешканцями будинку щодо споживання житлово-комунальних послуг, зокрема: Положення ОСН «БК «Лідер»» із змінами, Довідка з ЄДРПОУ, Свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи; рішення ОСН «БК «Лідер»» від 16 жовтня 2015 року про дозвіл на переселення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] із ж.прим.810 до ж.прим.808, а [PERSON] із кімнати №808Б до житлового приміщення [ADDRESS] та заяви [PERSON] і [PERSON] до голови ОСН «БК «Лідер»» про обмін приміщеннями (а.с. 144 149 т. 9). Означена ухвала направлялася судом до виконання неодноразово (а.с. 208 209 т. 10). Від голови ОСН «БК «Лідер» надійшло повідомлення про неможливість виконати ухвали суду від 25.05.2021р. (а.с. 220-224 т. 9). Ухвалою судді Мельниченка С.П. від 04.10.2021р. відвід, заявлений [PERSON] визнаний необґрунтованим, справу передано до канцелярії суду у порядку ст. 33 ЦПК України для вирішення питання про відвід (а.с. 187-188 т. 9), яка за наслідками розподілу передана на вирішення судді Демидовій С.О. Ухвалою суду від 05.10.2021р. під головуванням судді Демидової С.О. відмовлено у задоволені заяви [PERSON] про відвід судді Мельниченка С.П. (а.с. 192-193 т. 9). Ухвалою суду під головуванням судді Мельниченка С.П. від 06.10.2021р. заяву [PERSON] про відвід судді Мельниченко С.П. від розгляду цивільної справи визнано необґрунтованою. Заявлено самовідвід від розгляду справи (а.с. 196 -197 т. 9). Заява про вступ ФДМУ до участі у справі (а.с. 27 33 т. 9) судом у попередньому складі не віршувалася і у подальшому не підтримана ФДМУ. 07.10.2021р. справу у порядку автоматизованого розподілу передано на розгляд судді Наумовій О.С. (а.с. 198-199 т. 9). Ухвалою судді Наумової О.С. від 07.10.2021р. відкрито провадження по справі та справа призначена до розгляду у порядку загального позовного провадження, витребувано докази (а.с. 200 т. 9). Ухвалою суду від 12.01.2022р., постановленою без виходу до нарадчої кімнати, до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів, залучено [PERSON] (а.с. 211 т.9). Ухвалами суду від 12.05.2022р., постановленими без виходу до нарадчої кімнати, відмовлено у задоволенні клопотання представника [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - адвоката Дружини Т.Г. від 29.08.2019р. про зупинення провадження по справі до набрання законної сили рішенням по справі № 201/3983/16ц, яке перебуває у провадженні Бабушкінського районного суду Дніпропетровської області: відмовлено у задоволенні клопотання адвоката Дружини Т.Г. про зупинення провадження по справі у зв`язку із уведенням в Україні воєнного стану; задоволене клопотання позивачки [PERSON] про допит її у якості свідка, про огляд у судовому засіданні кримінальної справи № 201/8285/16 із прослухуванням технічного запису судового засідання (а.с. 34-35 т. 10). Ухвалою суду від 12.05.2022р. зобов`язано відповідачів надати з дотриманням вимог ст. 93 ЦПК України як свідків письмові відповіді на запитання позивачки (а.с. 39 41 т. 10). Від [PERSON] 11.06.2022р. та від [PERSON] 30.06.2022р. надійшли заяви про відмову від надання заяв свідків (а.с. 68 69, 94-95, т. 10). Від інших відповідачів, третіх осіб письмові відповіді на запитання позивачки у вигляді заяв свідків надані не були. Підготовче засідання у справи закрите 12.05.2022р. та справа призначена до розгляду у судовому засіданні (а.с. 34-35 т. 10). Позивачка неодноразово уточнювала позовні вимоги упродовж всього розгляду справи. Справа передана судді Наумовій О.С. із позовною заявою в остаточній редакції від 25.01.2021р. із вимогами до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном, шляхом виселення, яку позивачка підтримала під час розгляду справи (а.с. 30 50 т. 8). В обґрунтування позовних вимог в остаточній редакції від 25.01.2021р. посилалася на те, що статус будинку [ADDRESS] як «гуртожиток» встановлений рішенням Дніпропетровської міської Ради народних депутатів трудящих № 191§12 від 29.03.1974р. «Об утверждении акта госкомиссии о приемке в експлуатацию общежития на 682 места со столовой на жилом Массиве Мандрыковский Жовтневого района». Статус будинку як «гуртожиток» встановлений в багатьох судових рішеннях, зокрема, в постановах Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 12.05.2016р. і Вищого господарського суду України від 19.07.2016р. у справі № 904/10561/15. Житлове приміщення [ADDRESS] належить позивачці [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 03.03.2016р., укладеного позивачкою з ТОВ «КП-Комфорт», посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО Зайченко І.А., зареєстрованим в реєстрі нотаріальних дій за № 279. Цим же нотаріусом цього ж дня здійснена державна реєстрація права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. За даним договором позивачка сплатила 175000,00 грн. на розрахунковий рахунок ТОВ «КП-Комфорт», що підтверджено банківською квитанцією від 03.03.2016р. Житлове приміщення № 808 є ізольованим помешканням загальною площею 50,4 кв.м, житловою площею 43,8 кв.м і складається з трьох житлових кімнат (11,7 кв.м, 18,1 кв.м, 14,0 кв.м), туалету (1,0 кв.м), душової (0,9 кв.м), коридору (4,0 кв.м), балкону (0,7 кв.м). У пункті 5 договору надані гарантії ТОВ «КП-Комфорт» щодо відчужуваного житлового приміщення №808, що існували на момент укладення, зокрема: відсутні будь-які права і обтяження щодо нього з боку третіх осіб; нерухоме майно не надане в користування наймачам (орендарям). На день укладення договору з ТОВ «КП-Комфорт» в житловому приміщенні № 808 загальною площею 50,4 кв.м проживали [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , але зареєстровані були згідно будинкової книги у житловому приміщенні № 810 відповідно до довідки продавця, виданої позивачці під час укладення договору на підтвердження п. 1.5 договору. Продавець зазначив у цій довідці, що відповідачі не набули право користування житловим приміщенням № 808 в законному порядку, рішення про вселення відповідачів до житлового приміщення № 808 власник не приймав, ордер на вселення відповідачів до житлового приміщення № 808 власник не виписував і не видавав, договір найму чи договір оренди щодо користування житловим приміщенням № 808 з відповідачами власник не укладав, обмін приміщеннями не дозволяв. Законне право на користування житловим приміщенням № 808 загальною площею 50,4 кв.м у відповідачів відсутнє. Відповідачі і співвідповідачі (як вказує позивачка) наприкінці квітня 2018 року здійснили перепланування і реконструкцію ізольованого житлового приміщення № 808 загальною площею 50,4 кв.м на два відокремлених приміщення з окремими входами площею 14,7 кв. м і 35,7 кв. м, після чого, 01.05.2018р. до відокремленої частини житлового приміщення № 808 площею 35,7 кв.м вселились і співвідповідачі, тобто [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідачі і співвідповідачі, скориставшись тим, що позов не був забезпечений судом, оскільки заяви позивачки не були розглянуті, повернуті судом, вчинили самоправні дії відносно житлового приміщення № 808. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] протиправно в період 16-17 жовтня 2015 року вселилися до нього та не виселяються на вимогу позивачки добровільно, на бажають повернути житлове приміщення № 808. Повідомила, що наразі є незавершені судові спори щодо права власності на житлове приміщення № 808. Так, ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.04.2017р. відкрите провадження у справі № 201/4946/17 за позовом Фонду державного майна України (як власника приміщення у гуртожитку) до [PERSON] , ТОВ «КП-Комфорт», треті особи на стороні позивача - [PERSON] , [PERSON] , про визнання договору купівлі-продажу житлового приміщення недійним, витребування майна із чужого незаконного володіння. Справа розглядається Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська. У цій справі третя особа - [PERSON] у квітні 2019 року звернувся із позовом до [PERSON] , ТОВ «КП-Комфорт», ФДМУ про визнання недійним правочину, визнання за ним права власності на частину цього ж приміщення, витребування майна із чужого незаконного володіння. [PERSON] просить визнати за ним право власності на частину площі у житловому приміщенні № 808 - кімнату площею 18,1 кв.м і Ѕ туалету, душової, коридору. Питання прийняття позову [PERSON] до спільного розгляду судом ще не вирішене. Відповідачі і співвідповідачі неодноразово подавали клопотання про зупинення провадження у даній до вирішення судом спору у справі № 201/4946/17. Позивачка оспорює це право, оскільки всі відповідачі не мають правовстановлюючих документів на кімнату № 808 (ордеру, договору оренди (найму) тощо). Також у провадженні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська знаходиться цивільна справа № 201/4947/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] , ТОВ «КП-Комфорт», приватного нотаріуса Зайченко І.А. (треті особи ФОП [PERSON] , ФДМУ) про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна і застосування наслідків його недійсності, визнання права власності на кімнату, визнання рішень, дій та бездіяльності нотаріуса незаконними і скасування рішень, записів, реєстраційних номерів щодо державної реєстрації, солідарне відшкодування моральної шкоди. Позивачка у цій справи просить визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 07.04.2016р., за яким [PERSON] набув право власності на житлове приміщення [ADDRESS] , оскільки на момент його укладення, в будинку не існувало житлового приміщення № 809 як окремого об`єкту нерухомого майна, адже 18.10.2015р. здійснене перепланування і реконструкція - об`єднані два відособлених приміщення № 808 і № 809 в одне відособлене житлове приміщення № 808 загальною площею 50,4 кв.м, яке 03.03.2016р. відчужене позивачці. Подане клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення справи № 201/4947/18, адже на час подання цього позову в Державному реєстрі зареєстровано право власності на кімнату площею 14,0 кв.м за двома власниками (не співвласниками), що виключає можливість суду правильно вирішити спір до вирішення спору із [PERSON] про право власності на кімнату площею 14,0 кв.м. У провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська знаходиться справа № 201/2265/20 за позовом [PERSON] до ТОВ «ДП «Комфорт», ОСББ «Перемога 46», приватного нотаріуса Дніпровського МНО Зайченко І.А. (треті особи - ТОВ «КП-Комфорт», ФДМУ) про визнання недійсним договору, скасування державної реєстрації права власності, визнання рішень, дій та бездіяльності незаконними, визнання права власності. Спір стосується права власності на балкон площею 0,7 кв.м, що входить до складу приміщення № 808, яке є власністю [PERSON] . Балкон 07.04.2017р. був незаконно відчужений дарувальником ТОВ «ДП Комфорт», який не був власником балкону в момент вчинення договору дарування на користь ОСББ «Перемога 46», після чого здійснена державна реєстрація права власності ОСББ «Перемога 46» на вказаний балкон у складі 321/100 частини гуртожитку літ.А-12 під назвою: VIII поверх VIII-4. Вважала, що існує об`єктивна неможливість розгляду справи №201/3983/16-ц (даної справи) до набрання законної сили рішення суду у справі № 200/2265/20 для припинення зареєстрованого права власності на балкон, з якого позивачка вимагає виселення. Право власності зареєстроване у в Державному реєстрі за двома власниками (які не є співвласники) під різними назвами - у складі житлового приміщення 808 (власником є [PERSON] ) і у складі 321/1000 частини гуртожитку літ. А-12 (власником є ОСББ «Перемога 46»). До суду подане клопотання про зупинення провадження у цій справі до набрання законної сили рішенням у справі № 201/2265/20. Завершений судовий спір у справі № 201/14430/16-ц. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11.01.2017р. у справі № 201/14430/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] (треті особи на стороні позивача - ФДМУ, ОСН «БК «Лідер») відмовлено у задоволенні вимог про визнанні недійсним договору купівлі- продажу нерухомого майна, за яким позивачка набула право власності на житлове приміщення № 808. У позові [PERSON] посилався на те, що договір порушує його житлові права на це приміщення, але не довів суду наявність права на користування житловим приміщенням № 808. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.04.2017р. та поставною Верховного Суду від 08.08.2018р. рішення залишене без змін. У даній справі встановлено, що [PERSON] і члени його родини - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , житлові праві яких є похідними від житлового права [PERSON] , який працював на підприємстві, якому належав гуртожиток, незаконно вселилися до житлового приміщення № 808 загальною площею 50,4 кв.м і не мають права на користування цим приміщенням або його частиною. Завершений судовий спір у справі № 2-7437/11 щодо виселення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . У 2011 році, будучи законним наймачем кімнати № 808А в житловому приміщенні № 808, позивачка зверталась до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , ОСН «БК «Лідер» (треті особи голова ОСН «БК «Лідер», Дніпропетровська міська рада, Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Жовтневої районної в м. Дніпропетровську ради) про усунення перешкод, виселення осіб без надання іншого житла, в якому просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування кімнатою [ADDRESS] внаслідок відсутності понад встановлені законодавством строки, а його родичів - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] просила виселити з кімнати № 808Б житлового приміщення № 808 без надання іншого житла як таких, що самоправно до неї вселилися в липні 2007 року. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09.02.2012р. у справі №2-7437/11 відмовлено у задоволенні позову, оскільки [PERSON] не є власником житлового приміщення № 808, і тому не мала права звертатися з такими вимогами до суду, тобто позивачкою неправильно обраний спосіб захисту. У даній справі (№ 201/3983/16-ц) позивачка вже як власник житлового приміщення № 808 тому просить виселити співвідповідачів із приміщення без надання іншого житла як таких, що самоправно до нього вселились 01.05.2018р., а до цього проживали в житловому приміщенні [ADDRESS] . Позивачка законного користувалася кімнатою [ADDRESS] в житловому приміщенні №808 на правах найму в період з жовтня 1989 року по 02.03.2016р. Так, з жовтня 1989 року по 13.10.2015р. вона на правах наймача користувалася кімнатою [ADDRESS] у житловому приміщенні № 808 площею 11,7 кв.м та 1/2 місць спільного користування (коридор, туалет, душова) площею 3 кв.м (разом - 14,7 кв. м), що підтверджено двома довідками з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацію. З 14.10.2015р. по 02.03.2016р. вона не мала можливості користуватися кімнатою [ADDRESS] як наймач через незаконне примусове виселення її з житла. 03.03.2016р. позивачка набула у власність житлове приміщення № 808 загальною площею 50,4 кв.м, до складу якого увійшла і площа 14,7 кв.м, яка була у наймі. Отже, позивачка придбала житлове приміщення № 808 у ТОВ «КП-Комфорт» будучи законним наймачем частини цього ж приміщення площею 14,7 кв.м. 14.10.2015р. з кімнати № 808А житлового приміщення № 808 у відсутність позивачки головою ОСН «БК «Лідер» [PERSON] та іншими особами зламанідвері, здійснене проникнення до кімнати № 808А житлового приміщення № 808, якою користувалась позивачка як наймач, після чого все її майно (меблі, побутова техніка, бібліотека, одяг, взуття, посуд, ювелірні вироби, особисті папери, інше) викинуто до будинкового підвалу, загальних коридорів будинку та розкрадене. Майно не повернуто до цього часу. 17.10.2015р. мешканка гуртожитку зателефонувала позивачці та повідомила її про виселення. 18.10.2015р. позивачка приїхала, викликала міліцію, сфотографувала приміщення № 808 з пошкодженими у кімнаті № 808А дверями, майном відповідачів. До загального коридору виставлені меблі відповідачів перед занесенням до житлового приміщення № 808, після переселення відповідачі замінили вхідні двері до приміщення № 808 на металеві, поставили свої замки. 18.10.2015р. в кімнату [ADDRESS] вони пробили дверний отвір до кімнати № [NUMBER] , і у такий спосіб об`єднали житлове приміщення № 808 з приміщенням № 809 в одне ізольоване житлове приміщення № 808 загальною площею 50,4 кв.м, що видно з технічного паспорта на житлове приміщення № 808. 18.10.2015р. з 11 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв. позивачка у коридорі на восьмому поверсі гуртожитку та житловому приміщенні № [NUMBER] очікувала приїзду слідчої групи, яка так і не приїхала. Позивачка особисто бачила і чула, що 18.10.2015р. в самонесучій стіні між житловим приміщенням [ADDRESS] пробивався дверний проріз. Допомагав [PERSON] брат жінки [PERSON] , про що [PERSON] повідомив як свідок у кримінальній справі №201/8285/16-к. Наприкінці дня 18.10.2015р. у коридорі на восьмому поверсі відповідачі виставили мішки з камінням від розваленої частини стінки між житловим приміщенням [ADDRESS] . Таким чином, відповідачі і співвідповідачі за примусово її виселили в осінньо-зимовий період з кімнати, а майно знесли до будинкового підвалу та загальних коридорів будинку. Позивачка подала 5 заяв про внесення відомостей до ЄРДР. Відповідними ухвалами слідчих суддів зобов`язано уповноважених осіб внести відомості до ЄРДР за моїми заявами та розпочати досудове розслідування. За результатами досудового розслідування у кримінальному провадженні №12016040650000573, внесеному 11.02.2016р. до ЄРДР, пред`явлене обвинувачення голові ОСН «БК «Лідер» [PERSON] у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 162 КК України. У кримінальному провадженні [PERSON] є потерпілою. 03.06.2016р. кримінальне провадження з обвинувальним актом передане до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, справа №201/8285/16-к. В обвинувальному акті встановлено, що 14.10.2015р. [PERSON] незаконно примусово виселена із кімнати [ADDRESS] головою ОСН «БК «Лідер» Копійкою Л.Г. разом з іншими невстановленими особами, матеріали відносно яких виділені в окреме кримінальне провадження. 14.10.2015р. голова ОСН «БК «Лідер» Копійка Л.Г., члени ОСН «БК «Лідер»» та окремі мешканці будинку склали Акт про розтин кімнати, огляд майна та виселення мене з кімнати № [NUMBER] . В цьому акті як співвиконавці порушення недоторканності житла (виселення, огляду майна), відповідачі [PERSON] і [PERSON] Какуліа [PERSON] і [PERSON] разом з іншими співвиконавцями, 14.10.2015р. вчинили розподіл кімнати № 808А (шляхом пошкодження дверей і замків, далі оглянули майно [PERSON] , частина якого зафіксована в цьому акті, а частина винесена без фіксації в акті, та виселили її, звільнивши кімнату № 808А від всього її майна. Майно, що перелічене в акті, передано на зберігання голові ОСН «БК «Лідер» [PERSON] , яке остання, зі слів мешканців, розмістила в будинковому підвалі, де сирість, пліснява та періодично витікає каналізаційна вода з екскрементами мешканців будинку. [PERSON] до підвалу позивачку не пустила для огляду майна. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10.12.2020р. звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності за вчинення злочину передбаченого ч. 2 ст. 162 КК України на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закрите кримінальне провадження відносно [PERSON] за ч. 2 ст. 162 КК України на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Після незаконного виселення з кімнати № 808А житлового приміщення № 808 з 14.10.2015р. по 02.03.2016р. позивачка не мала можливості реалізовувати права наймача на користування площею 14,7 кв.м в житловому приміщенні № 808, тому що 18.10.2015р. до житлового приміщення № 808 площею 50,4 кв.м самоправно вселилася родина [PERSON] . Після набуття права власності на житлове приміщення № 808, з 03.03.2016р. і до цього часу позивачка не може реалізовувати правомочності власника, у т.ч. право на проживання, через протиправну поведінку відповідачів і співвідповідачів, які займають приміщення. Щодо житлових прав [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , зазначила, що про користування відповідачами кімнатою №1212А в житловому приміщенні № 1212 в гуртожитку позивачка дізналася в березні 2017 року під час розгляду справи № № 201/14430/16-ц. До апеляційної скарги [PERSON] додав копію ордеру на цю кімнату від 18.11.1990р., завірену його представником - адвокатом Ткаченком С.М. Згідно ордеру основним наймачем кімнати № 1212А був [PERSON] . Оригінал ордеру зберігається в останнього, оскільки його копія завірена його представником. Після переселення відповідачів до житлового приміщення № 810 у гуртожитку право основного наймача [PERSON] на користування кімнатою №1212А в житловому приміщенні № 1212 гуртожитку припинилось, відповідно, припинилось і похідне право у членів його родини на користування вказаною жилою площею в житловому приміщенні № 1212. Перед вселенням до житлового приміщення № 808 відповідачі проживали в житловому приміщенні № 810 загальною площею 35,1 \~ \~ \~ \~кв.м, яке складається з двох житлових кімнат, коридору, душової, туалету. У рішенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11.01.2017р. по справі №201/14430/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , про визнання недійсним договору суд зазначив, що в ході судового розгляду справи суду не було надано належних доказів правомірності зайняття позивачем як житлового приміщення № 810, так і житлового приміщення № 808 гуртожитку, а саме ордеру на зайняття приміщення, що є єдиною підставою для вселення до житлового приміщення гуртожитку. Рішення Верховним Судом залишено без змін. Перед вселенням до житлового приміщення № 808 в період 16-18 жовтня 2015 року відповідачі одночасно з користуванням житловим приміщенням № [NUMBER] площею 35,1 кв.м також користувалися й приміщенням № 809 площею 14,0 кв.м з балконом площею 0,7 кв.м, не маючи ордеру на вказану площу 14,7 кв.м. Приблизно в середині 1990-х років в гуртожитку відбулося скорочення штату технічних працівників, у зв`язку з чим звільнилось приміщення № 809 площею 14,0 кв.м, яке було коморою технічного персоналу гуртожитку, де працівники зберігали свої речі, інвентар та відпочивали. Після звільнення приміщення № 809 від інвентарю, цією кімнатою разом з балконом почали користуватися відповідачі. Вхід до приміщення № 809 знаходився навпроти входу до житлового приміщення № 810, і увійти до неї відповідачі могли лише через загальний коридор на правому крилі восьмого поверху гуртожитку. Приміщення № 809, як самостійний об`єкт нерухомого майна, не було житловим приміщенням, оскільки обладнане лише комунікаціями електропостачання і теплопостачання, а життєзабезпечуючі комунікації водопостачання та водовідведення в приміщенні відсутні, що видно у технічному плані правого крила восьмого поверху гуртожитку. Гуртожиток побудований за блочною системою, відособлені житлові приміщення (блоки) складаються із двох-трьох кімнат, коридору, туалету, душової. В гуртожитку та на поверхах відсутні загальні туалети, кімнати гігієни та душові, як це передбачено в гуртожитках коридорного типу. Туалети і душові знаходяться тільки в житлових приміщеннях, зокрема, на правому крилі восьмого поверху в житлових приміщеннях № 807, 808, №№ 810-813, згідно Технічного плану правого крила восьмого поверху гуртожитку, а в кімнаті № 809 ці комунікації відсутні. Тому власник гуртожитку (адміністрація підприємства і профспілковий комітет) не мав права виписувати окремий ордер на право зайняття підсобного приміщення приміщення № 809 та укладати окремий договір найму щодо користування цією кімнатою, яка не є житловим приміщенням (ст. 63 ЖК УРСР). Під час розгляду справи №201/14430/16-ц основний наймач [PERSON] не довів суду житлове право, не надав ордерів на право зайняття із сім`єю житлового приміщення № [NUMBER] площею 50,4 кв.м, житлового приміщення № 810 і приміщення № 809, а надав лише завірену представником - адвокатом Ткаченко С.М. копію ордеру на кімнату № 1212А. Відповідачі, співвідповідачі, третя особа вважають правовстановлюючим документом на обмін приміщень у гуртожитку рішення ОСН «БК «Лідер» від 16.10.2015р. про розподіл жилої площі та дозвіл на переселення відповідачів і співвідповідачів. Після протиправного проникнення до житла позивачки, огляду речей, виселення з кімнати № 808А житлового приміщення № 808, голова ОСН «БК «Лідер» [PERSON] 16.10.2015р. провела засідання комітету, на якому було прийняте рішення щодо розподілу жилої площі і дозволу на переселення: мешканцям блоку № 810 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] дозволено переселитись в блок № 808, до якого прилегла кімната № 809, у якій родина [PERSON] також проживає, та дозволено переселення [PERSON] в блок № 810. Під час розгляду справи №201/14430/16-ц (рішенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11.01.2017р.) суд не прийняв посилання [PERSON] на рішення ОСН «БК «Лідер» від 16.10.2015р. як на підставу правомірності зайняття житлового приміщення № 808, оскільки дана особа не є власником будівлі гуртожитку, відсутні докази наявності повноважень від власника гуртожитку для прийняття рішення про вселення позивача до житлового приміщення № 808 гуртожитку. Обмін приміщеннями (переселення) відповідачів та співвідповідачів з метою поліпшення житлових умов підтверджено письмовими поясненнями [PERSON] і [PERSON] , які надані 18.10.2015р. працівнику міліції Жовтневого ВП ДВП ГУНП у Дніпропетровській області, які зберігаються в архіві відділу у справі № 5/330. У матеріалах справи є рахунки ОСН «БК «Лідер» за період з жовтня 2015р. по вересень 2016 року на ім`я [PERSON] для оплати спожитих житлово-комунальних послуг за проживання у приміщенні [ADDRESS] включає в себе три житлові кімнати житлового приміщення № 808. Площа приміщення № 808 з двох житлових кімнат до об`єднання з приміщенням № 809 становила 35,7 кв.м (згідно технічного плані 8-го поверху гуртожитку). У справі №201/14430/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи ФДМУ, ОСН «БК «Лідер», про визнання договору купівлі-продажу недійсним родина [PERSON] зазначали, що проживають в житловому приміщенні № [NUMBER] із трьох кімнат. В суді апеляційної інстанції у справі №201/14430/16-ц [PERSON] також підтвердив, що проживає з родиною в житловому приміщенні № [NUMBER] . У даній справі в засіданні 13.05.2016р. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] повідомили суду, що дійсно проживають в житловому приміщенні [ADDRESS] . Відтак, після обміну приміщеннями, в період з 18.10.2015р. до 01.05.2018р. відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] проживали в житловому приміщенні № [NUMBER] загальною площею 50,4 кв.м, а співвідповідачі - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - у житловому приміщенні № 810 загальною площею 35,1 кв.м. Наприкінці квітня 2018 року відповідачі та співвідповідачі заклали дверний проріз у самонесучій стіні між кімнатами площею 18,1 кв.м і 14,0 кв.м та відновили у зовнішній стіні прохід із кімнати площею 14,0 кв.м до загального коридору гуртожитку, чим поділили житлове приміщення № 808 на два відособлених приміщення з окремими входами із загального коридору гуртожитку: одне відособлене приміщення складається із кімнати площею 14,0 кв.м і балкону площею 0,7 кв.м, а друге - із двох кімнат площею 11,7 кв.м і 18,1 кв.м, туалету 1,0 кв.м., душової 0,9 кв. м, коридору 6,0 кв.м, разом 35,7 кв.м. Потім відповідачі і співвідповідачі внесли зміни у внутрішню електричну проводку житлового приміщення № 808, щоб облік електроенергії здійснювався на різні лічильники. Таким чином було відновлене планування житлового приміщення № 808, яке було до 18.10.2015р., коли існували два об`єкти нерухомого майна - житлове приміщення № 808 і окрема кімната без комунікацій водопостачання і водовідведення. У такий спосіб приміщення № 808 перестало бути ізольованим помешканням площею 50,4 кв.м. Потім, у квітні 2018 року відповідачі через відсутність права на законне переселення, вирішили зворотно переселись до житлового приміщення № 810, в якому мешкали до 18.10.2015р., та залишити в своєму користуванні кімнату площею 14,0 кв.м із складу житлового приміщення № 808 (яка раніше була кімнатою № 809), для чого був закладений дверний проріз в суміжній стіні з кімнатою площею 18,1 кв.м та відновлений дверний проріз в несучій стіні для можливості входу до кімнати площею 14,0 кв.м із загального коридору. Співвідповідачі прийняли участь у переплануванні і реконструкції житлового приміщення № 808 на два відособлених приміщення для можливості зворотного переселення. У кримінальній справі №201/8285/16-к допитаний як свідок [PERSON] зазначив, що в квітні 2018 року сусід [PERSON] заклав дверний проріз між суміжними кімнатами в житловому приміщенні № [NUMBER] , після чого родина [PERSON] вселилась до житлового приміщення № 810 і до самовільно відокремленої кімнати площею 14,0 кв.м. Свідок [PERSON] у справі №201/8285/16-к також повідомила суд, що в суміжній стіні між кімнатами [ADDRESS] був дверний проріз, після закладення якого 01.05.2018р. співвідповідачі переселились із житлового приміщення № 810 до житлового приміщення № 808. Таким чином, відповідачі з 01.05.2018р. частково звільнили площу житлового приміщення № 808 переселившись до житлового приміщення № 810, але при цьому утримують кімнати площею 11,7 кв.м і 14,0 кв.м з балконом 0,7 кв.м, які входить до складу житлового приміщення № 808. Кімнату площею 14,0 кв.м відповідачі і співвідповідачі самовільно виділили у відособлене приміщення з окремим входом, вчинивши самовільне перепланування і реконструкцію житлового приміщення № 808 перед переселенням 01.05.2018р. Отже, у разі виселення відповідачів із житлового приміщення № 808, вони мають перенести свої речі із кімнат площею 11.7 кв.м, 14.0 кв.м і балкону площею 0,7 кв.м житлового приміщення № 808 до житлового приміщення № 810. Повідомила також, що у другій половині 90-х років, коли позивачка проживала в кімнаті № 808А, до суміжної кімнати № [NUMBER] вселилися [PERSON] з жінкою [PERSON] , які в подальшому розірвали шлюб, і жінка виселилася з цієї кімнати десь на початку 2000 років. До вселення в кімнату [ADDRESS] проживали в кімнаті № 812А в житловому приміщенні № 812. У березні 2005 року [PERSON] переїхав до своєї матері в с. Шандрівка Юр`ївського району Дніпропетровської області для догляду за нею. В липні 2007 року до кімнати № 808Б з дозволу [PERSON] самоправно вселилися його племінниця - [PERSON] з чоловіком [PERSON] та їх сином [PERSON] , які ніколи не працювали на підприємствах, яким належав гуртожиток, що встановлено судом у справі № 2-7437/11. У справі №201/4946/17 [PERSON] у заяві про вступ у якості третьої особи стверджує, що в законному порядку вселився до кімнати №808Б, подав незавірені копії ордеру від 08.07.1996р. на його ім`я, оригінал не надав. 16-17 жовтня 2018 року співвідповідачі виселилась із кімнати № [NUMBER] на підставі рішення ОСН «БК «Лідер» і вселились до приміщення № [NUMBER] із двох кімнат, туалету, душової, коридору. 18.10.2018р., коли позивачка заходила до житлового приміщення № 808, в кімнаті №808Б вже не було речей співвідповідачів, а відповідачі пробивали дверний отвір в суміжній стіні між кімнатою [ADDRESS] . Члени сім`ї Баришів ніколи не мали законного житлового права на користування житловим приміщенням [ADDRESS] , а двічі самоправно вселилися до житлового приміщення № 808 - в липні 2007 року, без ордеру з дозволу [PERSON] і 01.05.2018р. - без укладення договору найму (оренди) з власником житлового приміщення [ADDRESS] не зареєстрована в гуртожитку, хоча проживає з 2007 року - 13,5 років. Проживання в житловому приміщенні без реєстрації. Під час судового провадження у справі № 2-7437/11 в 2012 році в паспортах [PERSON] і [PERSON] стояли штампи про реєстрацію у житлових приміщеннях: [PERSON] з 15.11.1996р. зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] з 02.01.2001р. зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] зареєстрований за адресою: : [ADDRESS] . Таким чином, задоволення судом вимоги про виселення відповідачів без надання іншого житла не тягне за собою залишення цих осіб без єдиного житла. Отже, позивачка наразі є власником спірного приміщення [ADDRESS] . Обираючи спосіб захисту порушеного права, позивачка зазначила, що у квітні 2018 року житлове приміщення № 808 пошкоджене відповідачами і співвідповідачами внаслідок самовільного перепланування і реконструкції на два відособлених приміщення площами 14,7 кв. м і 35,7 кв.м з окремими входами. Насправді приміщення № 808 згідно технічного плану і договору є ізольованим помешканням загальною площею 50,4 кв.м. З 03.03.2016р. і до цього часу позивачка є «неволодіючим» власником житлового приміщення [ADDRESS] , яке зайняте відповідачами і співвідповідачами, не має можливості реалізовувати право на володіння, користування і розпорядження майном. Майже п`ять років приміщення [ADDRESS] утримується відповідачами і співвідповідачами. Посилаючись на норми ст. 391 ЦК України, вважала, що як власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, пред`явивши негаторний позов. Також зазначила, що при передачі їй житлового приміщення № 808 необхідно скласти акт приймання-передачі приміщення, ключів від двох вхідних дверей власнику [PERSON] , зафіксувати в акті стан приміщення на день передачі. На підставі викладеного, просила повернути їй як власнику житлове приміщення [ADDRESS] загальною площею 50,4 квадратних метрів, житловою площею 49,7 квадратних метрів, яке складається із трьох житлових кімнат площами 11,7 квадратних метрів, 18,1 квадратних метрів, 14,0 квадратних метрів, коридору 4,0 квадратних метрів, туалету 1,0 квадратних метрів, душової 0,9 квадратних метрів, балкону площею 0,7 квадратних метрів, шляхом виселення із зазначеного приміщення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] без надання іншого житла як таких, що самоправно до нього вселилися, та складання акту приймання-передачі нерухомого майна, предметом якого повинно бути вищезазначене житлове приміщення і ключі від замків на двох вхідних дверях до нього, приймаючою стороною - власник [PERSON] , передаючою стороною - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , датованого фактичною датою приймання-передачі вищезазначеного житлового приміщення і ключів від двох вхідних дверей, підписаного сторонами. Також просила компенсувати за рахунок відповідачів судові витрати по справі (судовий збір, витрати, пов`язані із переїздом до іншого населеного пункту для явки в судові засідання; добові, компенсацію за відрив від звичайних занять, витрати, пов`язані з вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи (витрати на відправлення кореспонденції, витрати на виготовлення документів по справі - копіювання і друк). Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав. 01.03.2021р. надавав відзив на уточнену позовну заяву (попередньому складу суду) (а.с. 59 195 т. 8), у якому вказав, що він, [PERSON] з 19.08.1983р.по 03.01.1999р. працював в Дніпропетровському виробничому взуттєвому об`єднанні, яке в 1993 році було реорганізоване в АТ «Оріль» наказом № 474 від 27.12.1993р., було перейменоване в ЗАТ «Оріль», з якого він звільнений 14.01.2003р. за переводом до ПП «Оріль-3». З 31.12.1983р. перебуває у шлюбі з [PERSON] . Від шлюбу народилося двоє синів: [PERSON] 07.02.1984 [INFO] і [PERSON] 13.01.1991 [INFO] . За спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету Дніпропетровського виробничого взуттєвого об`єднання від 18.10.1990р. йому видано ордер на поселення в кімнату [ADDRESS] . До ордеру вписані дружина [PERSON] і син [PERSON] , 1984 року народження. 25.12.1992р. на підставі вказаного ордеру, виданого спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету Дніпропетровського виробничого взуттєвого об`єднання сім`я була переселена до кімнати [ADDRESS] . До ордеру вписані дружина [PERSON] і сини [PERSON] 1984 року і [PERSON] 1991 року народження. Зараз у спірному приміщенні зареєстровані і проживають [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] . Будинок [ADDRESS] має статус гуртожитку. Частина житлових приміщень гуртожитку була продана особам, які на підставі ордерів, виданих за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету Дніпропетровського виробничого взуттєвого об`єднання, проживали в них ще в 2007-2008 роках. Згодом, частину гуртожитку, яка є власністю держави, була продана ТОВ «КП «Комфорт» фізичним особам, які не мали законних підстав для проживання в цьому гуртожитку. Житлове приміщення № 808 продане [PERSON] 03.03.2016р. ТОВ «КП «Комфорт», право власності на яку за цим товариством було зареєстроване на підставі судових рішень, в подальшому скасованих судами (рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08.12.2010р. по справі №22ц-9174/2010, ухвала Вищого спеціалізованого суду від 21.01.2013р. по справі №6-46049св12, рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2013р. по справі №910/10830/13, понад 40 рішень Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по справам за позовом мешканців гуртожитку до фізичних осіб про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та витребування майна з чужого незаконного володіння (справи №№ 201/4586/19, 201/1955/18, 201/15834/17, 201/8280/19, 713/4667/19, 201/15830/17 та інші). При розгляді зазначених судових справ судами встановлено, що будинок гуртожитку по [ADDRESS] був збудований за рахунок централізованих джерел фінансування, що вбачається з рішення ради директорів підприємств взуттєвої промисловості від 3-4 квітня 1974 року. \~ \~ \~ \~Рішенням Дніпропетровської міської Ради народних депутатів трудящих № 191 від 29.03.1974р. затверджено Акт держкомісії від 28.03.1974р. про прийняття в експлуатацію гуртожитку на 682 місця, збудованого СУ-1 для Дніпропетровського взуттєвого об`єднання. Після введення в експлуатацію гуртожиток обліковувався на балансі взуттєвого об`єднання як відомчий житловий фонд. Наказом від 21.03.1989р. Дніпропетровське виробниче взуттєве об`єднання реорганізоване в Дніпропетровське виробничо-торгове взуттєве об`єднання, яке, в свою чергу, наказом від 08.04.1993 року за № 151, ліквідоване, а на його базі створене орендне підприємство Дніпропетровської виробничо-торговельної взуттєвої фірми «Оріль». Означеним орендним підприємством в 1993 році був приватизований цілісний майновий комплекс Дніпропетровського; виробничо- торгового взуттєвого об`єднання шляхом викупу. В подальшому, орендне підприємство Дніпропетровської виробничо-торговельної взуттєвої фірми «Оріль» було реорганізоване в Акціонерне товариство «Оріль». Після приватизації цілісного майнового комплексу Дніпропетровського виробничо-торгового взуттєвого об`єднання право власності на будівлю гуртожитку по [ADDRESS] було зареєстроване Комунальним підприємством Дніпропетровське бюро технічної інвентаризації за АТ «Оріль» на підставі договору купівлі-продажу КП-151 від 08.09.93р. та переліку /розшифровки/ від 28.10.93р. обладнання, будівель та споруд, що увійшли до складу майна, про що свідчить лист КП ДМБТІ від 11.05.2002 року за № 2671, окрім частини приміщень підвалу та 1-го поверху, що перейшло у власність КП «Промінь». В подальшому Акціонерне товариство «Оріль» було перетворене в Закрите акціонерне товариство «Оріль». Як вбачається з рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.02.2007р. у справі № 14/51-07(41/36-07), Акціонерне товариство «Оріль», правонаступником якого є Закрите акціонерне товариство «Оріль» внесло до статутного фонду Дочірнього житлово-комунального підприємства «Комфорт» акціонерного товариства «Оріль», правонаступником якого є Дочірнє підприємство «Оріль» будівлю гуртожитку, але, як стверджувало у позові ДП «Оріль» не надало останньому правовстановлюючих документів, з огляду на що ДП «Оріль» звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до ЗАТ «Оріль» про визнання прав власності (справа № 14/51-07(41/36-07). Позов було задоволено. Право власності на означену будівлю було зареєстроване КП ДМБТІ на підставі рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.02.2007р. по справі № 14/51-07(41/36-07). 13.11.2008р. постановою Вищого господарського суду України по справі №14/51- 07(41/36-07) за касаційною скаргою Фонду державного майна України рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.02.2008р. у справі № 14/51-07 (41/36-07) за позовом Дочірнього підприємства Оріль до ЗАТ Оріль про визнання права власності на будівлю гуртожитку за ТОВ ДП «Комфорт» було скасоване, матеріали справи скеровані для нового розгляду до Господарського суду Дніпропетровської області. Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 21.04.2009 року у справі № 11/25-09(14/51-07(41/36-07)) провадження у справі припинене у зв`язку з припиненням юридичної особи - ЗАТ «Оріль» - відповідача у справі. Отже, право власності на будівлю гуртожитку по вул. Набережна Перемоги, 46 у м. Дніпропетровську Дочірнім підприємством «Оріль» набуте неправомірно. Як вбачається з рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26.02.2008р. \~ \~ \~ \~у справі № 39/97-08, 13.11.2007р. між Дочірнім підприємством «Оріль» (продавець) та ТОВ «ДП «Комфорт» (покупець) в простій письмовій формі було укладеного договір купівлі-продажу частини будівлі. Пунктом 8 договору купівлі-продажу передбачено, що сторони зобов`язуються 24.12.2007р. з`явитися до приватного нотаріуса для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. На виконання договору позивач сплатив відповідачеві грошові кошти в повному розмірі. Як стверджував позивач - ТОВ «Комфорт», відповідач - ДП «Оріль» свої зобов`язання передбачені договором не виконав, до нотаріальної контори у визначений строк не з`явився. З огляду на що ТОВ «ДП «Комфорт» звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до ДП «Оріль» про визнання права власності (справа № 39/97-08). Позов було задоволено. Право власності на частину будівлі гуртожитку літ. А-12, розташованого по [ADDRESS] , яка має наступні характеристики: на 1-му поверсі приміщення III-1, ІІІ-2а, IV-1, V-l, VIII-1, IX-1 загальною площею 85.5 кв.м..: на 2-му поверсі приміщення №№ 201-209, 212,212, III-17-111-25,11-1,11- 2,IV-2,VIII-2,IX-2 загальною площею 547.9 кв.м.; на 3-му поверсі приміщення №№ 808,305,307,311, ІІІ-25ІІІ-35, ІІІ-1-ІІІ-4, IV-3, V-3, VIII-3, ІХ-3 загальною площею 338.1 кв.м.; на 4-му поверсі приміщення №№ 401, 406-408, 411-413, ЇІІ-36-ІІІ-40, ІІІ-42-ІІІ44, III- 57, IV-l-IV-4, IV-14, V-4, VIII-4, ІХ-4 загальною площею 454.1 кв.м.; на 5-му поверсі приміщення №№ 502, 504, 508, 510, 512, 513, Ш-46,111-53 ІИ-55, ІІІ-56, V-l-V-4, IV-5, V-5, VIII-5, ІХ-5 загальною площею 430,1 кв.м.; на 6-му поверсі приміщення №№ 603, 606, 610-613, ІІІ-58-ІІІ-66, ІІІ-68, УІ-1-УІ-4, IV-6, V-6, VIII-6, ІХ-6 загальною площею 471, 5 кв.м.; на 7-му поверсі приміщення №№ 701, 702, 704, 706-708, 710, 711, 712, 808, ІЇЇ-69, ІІІ-70, ІІІ-72-ІІІ-79, VII-l-VII-4, IY-7, V-7, VIII-7, ІХ-7 загальною площею 584,9 кв.м.; на 8-му поверсі приміщення №№ 803, 808, 808-810, 812, 813, ІІІ-80-ІІІ-90Ю VIII-1VIII-4, IV- 8, V-8, VIII-8, Іх-8 загального площею 435,8 кв.м.; на 9-му поверсі приміщення №№ 901, 902, 906-908, 910-912, ІІІ-91-ІІІ-101, ІХ-1ІХ-4, IV-9, V-9, VIII-9, ІХ-9 загальною площею 548,5 кв.м.; на 10-му поверсі приміщення №№ 1001-1003, 1005-1008, 1010-1012, ІІІ-102, III-104-ІІІ-110, III-112, Х-Х-4, IV-10, V-10, VIII-10, ІХ-10 загальною площею 622,9 кв.м.; на 11-му поверсі приміщення №№ 1101, 1102, 1104-1108, 1110-1113,111-13,111-115-111-120, III-120, III-123, XI-1X1-4, IV-11, V-ll, VIII-11, IX-11 загальною площею 620,7 кв.м.; на 12- му поверсі приміщення №№ 1204-1206, 1208, 1210, 1212, 1213, ЇЇІ-124, ІІІ-126-ІІІ-131, III- 133, III-134, XII-l-XII-4, IV-12, V-12, VIII-12, ІХ-12 загальною площею 444,2 кв.м.; ганки літ. а. було зареєстроване КП ДМБТІ на підставі рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.02.08р. по справі № 39/97-08. Постановою Вищого господарського суду від 18.02.2009 року у справі № 39/97-08 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.02.2008р. у справі № 39/97-08 за позовом ТОВ «ДП «Комфорт» до Дочірнього підприємства «Оріль» було скасоване за касаційною скаргою Фонду державного майна України; матеріали справи скеровані для нового розгляду до Господарського худу Дніпропетровської області. Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 15.04.2009р. у справі № 16/91-09(39/97-08) провадження у справі припинене у зв`язку з припиненням юридичної особи - ДП «Оріль» - відповідача у справі. Отже, право власності на будівлю гуртожитку по [ADDRESS] ТОВ «ДП Комфорт» набуте неправомірно. Захист прав держави на гуртожиток, а водночас і власних прав на житло, паралельно здійснювалося також і мешканцями гуртожитку. В 2007 році мешканцями гуртожитку був створений домовий комітет «Лідер». 10.06.2008р. мешканцями гуртожитку [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська поданий позов до Фонду державного майна України і ТОВ «ДП Комфорт» про визнання приватизації будівлі гуртожитку по [ADDRESS] недійсною. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.04.2010р. за позовом [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] до Фонду державного майна України і ТОВ «ДП «Комфорт» про визнання приватизації будівлі гуртожитку по [ADDRESS] недійсною та за зустрічним позовом ТОВ «ДП «Комфорт» до [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] до Фонду державного майна України про визнання права власності на будівлю гуртожитку по [ADDRESS] - в задоволенні позову про визнання приватизації недійсною відмовлено, право власності на будівлю гуртожитку визнане за ТОВ «ДП «Комфорт». 08.12.2010р. Апеляційним судом Дніпропетровської області по справі № 22ц-9174/2010 апеляційна скарга [PERSON] до Фонду державного майна України задоволена частково. Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.04.2010р. та додаткове рішення цього ж суду від 25.06.2010р. скасоване; визнано незаконним включення будинку гуртожитку розташованого за адресою: [ADDRESS] до цілісного майнового комплексу Дніпропетровської виробничо-торгівельної взуттєвих фірми «Оріль» переданої у порядку приватизації Закритому акціонерному товариству «Оріль» 08.09.1993р.; провадження за зустрічним позовом закрите. 04.04.2012р. Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.04.2010р., рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08.12.2010р. скасовані. Провадження у справі в частині позовних вимог до Фонду державного майна України, ТОВ «ДП Комфорт» про визнання приватизацію недійсною закрите. Підставою закриття провадження в означеній частині слугувало те, що спір стосується приватизації державного майна, а не приватизації державного житлового фонду, тому цей спір підсудний господарським судам. В частині визнання права власності за ТОВ «ДП «Комфорт» справа направлена на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11.09.2012р. ТОВ «ДП «Комфорт» відмовлено в задоволенні позову про визнання за ним права власносте на будівлю гуртожитку розташованого за адресою: [ADDRESS] . У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ «ДП- «Комфорт» на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11.09.2012р. Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ відмовлено ухвалою від 21.01.2013р. Рішенням господарського суду м. Києва від 26.11.2013р. у справі № 910/10830/13 за позовом [PERSON] до Фонду державного майна України за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору було встановлено, що до початку приватизації Дніпропетровської виробничо-торгівельної взуттєвої фірми «Оріль» та після її завершення спірний гуртожиток по [ADDRESS] не був у складі цілісного майнового комплексу. Означене судове рішення оскаржувалося ТОВ «КП «Комфорт» як в апеляційному, так і в касаційному порядку, і залишене в силі. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.09.2016р., залишеною без змін Постановою Вищого господарського суду України від 06.12.2016р. встановлені преюдиціальні обставини, що мають значення для вирішення спору. Будинок [ADDRESS] має статус гуртожитку. Право власності на означену будівлю було зареєстроване Комунальним підприємством «Дніпропетровське бюро технічної інвентаризації» за Акціонерним товариством «Оріль» на підставі договору купівлі-продажу КП-151 від 08.09.1993 р. та переліку /розшифровки/ від 28.10.1993 р. обладнання, будівель та споруд, що увійшли до складу майна, про що свідчить лист КП ДМБТІ від 11.05.2002 року за № 2671 окрім частини приміщень підвалу та 1-го поверху, що перейшло у власність КП "Промінь». В подальшому AT «Оріль» перетворене на ЗАТ «Оріль». В свою чергу, ЗАТ «Оріль» відчужило будівлю гуртожитку Дочірньому підприємству «Оріль». Право власності за ДПІ «Оріль» на означену будівлю було зареєстроване КП ДМБТІ на підставі рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.02.2007 р. по справі № 14/51-07(41/36-07). 26.02.2008 \~ \~ \~ \~року Господарський суд Дніпропетровської області прийняв рішення по справі № 39/97-08 за позовом ТОВ "ДП Комфорт" до Дочірнього підприємства "Оріль". Судові рішення, на підставі яких було визнане право власності на будівлю гуртожитку за ДП «Орільйа ТОВ ДП «Комфорт» у подальшому були скасовані Вищим господарським судом України, справи направлені на новий розгляд до суду першої інстанції. Постановою Вищого господарського суду України від 13.11.2008р. по справі № 14/51- 07(41/36-07) за касаційною скаргою Фонду державного майна України рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.02.2008р. у справі № 14/51-07 (41/36-07) за позовом Дочірнього підприємства "Оріль" до ЗАТ "Оріль" про визнання права власності на будівлю гуртожитку за ТОВ ДП «Комфорт» було скасоване, матеріали справи скеровані для нового розгляду до Господарського суду Дніпропетровської області. Постановою Вищого господарського суду від 18.02.2009р. у справі №39/97-08 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.02.2008 р. у справі № 39/97-08 за позовом ТОВ «ДП «Комфорт» до Дочірнього підприємства «Оріль» було скасоване за касаційною скаргою на означене судове рішення Фонду державного майна України; Матеріали справи скеровані для нового розгляду до Господарського суду Дніпропетровської області. Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 15.04.2009 року у справі №Л6/91-09(39/97-08) провадження у справі припинене у зв`язку з припиненням юридичної особи - ДП «Оріль» - Відповідача у справі. Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 21.04.2009 року у справі № 11/25-09(14/51-07(41/36-07)) провадження у справі припинене у зв`язку з припиненням юридичної особи - ЗАТ «Оріль» - Відповідача у справі. Станом на день розгляду справи № 910/10830/13 право власності на оспорювану будівлю гуртожитку було зареєстроване за ТОВ «ДП «Комфорт» на підставі рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26.02.2008 року у справі № 39/97-08, скасованого Вищим господарським судом України, ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 15.04.2009 року у справі № 16/91-09 (39/97-08) провадження у справі припинене у зв`язку з ліквідацією ДП «Оріль». 04.04.2012 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.04.2010р., рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08.12.2010р. скасовані. Провадження у справі в частині позовних вимог до Фонду державного майна України, ТОВ "ДП Комфорт" про визнання приватизацію недійсною закрите. Підставою закриття провадження в означеній частині слугувало те, що спір стосується приватизації державного майна, а не приватизації державного житлового фонду, тому цей спір підсудний господарським судам. В частині визнання права власності за ТОВ «ДП «Комфорт» справа направлена на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11.09.2012р. ТОВ «ДП Комфорт» відмовлено в задоволенні позову про визнання за ним права власності на будівлю гуртожитку розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 46. У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ «ДП Комфорт» на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11.09.2012р.Вищим спеціалізованим судом України відмовлено ухвалою від 21.01.2013р. Рішенням господарського суду м. Києва від 26.11.2013р. у справі №910/10830/13 за позовом [PERSON] до Фонду державного майна України за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору було встановлено, що до початку приватизації Дніпропетровської виробничо-торгівельної взуттєвої фірми «Оріль» та після її завершення спірний гуртожиток по [ADDRESS] не був у складі цілісного майнового комплексу. Дослідивши надані ФДМУ матеріали приватизаційної справи цілісного майнового комплексу Дніпропетровської виробничо-торгівельної взуттєвої фірми «Оріль», суд першої інстанції не встановив наявності в даній приватизаційній справі документів, які б підтверджували факт включення гуртожитку до складу цілісного майнового комплексу Дніпропетровської виробничо- торгівельної взуттєвої фірми «Оріль», з огляду на що цілком законно, у повному обсязі встановивши фактичні обставини справи, відмовив у позові. Таким чином, будівля гуртожитку, в тому числі і житлове приміщення № 808, як встановлено наведеними вище судовими рішеннями з власності держави не вибувала. ТОВ «ДП Комфорт» набуло право власності на будівлю гуртожитку за судовим рішенням, яке в подальшому було скасоване. Однак, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ТОВ «ДП Комфорт» відповідної заяви про скасування запису про право власності на гуртожиток не звернувся, як ї з заявою про реєстрацію права власності на гуртожиток за державою не звернувся і Фонд державного майна України, з огляду на що, за відсутністю де-юре права власності на гуртожиток, де-факто означене право залишилося зареєстрованим за ТОВ «ДП Комфорт». Наприкінці 2015 року до Господарського суду Дніпропетровської області звернулося ТОВ «КП «Комфорт» про визнання за ним права власності на частину будівлі гуртожитку [ADDRESS] площею 5,901,1 кв.м., (гуртожитку), яка начебто була внесена ТОВ «ДП «Комфорт» як внесок до статутного капіталу ТОВ «КП «Комфорт». Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 28.12.2015р. у справі № 904/10561/15 задоволені позовні вимоги ТОВ «КП «Комфорт» про визнання за ним права власності на частину будівлі гуртожитку про визнання права власності на частину гуртожитку за ТОВ «КП «Комфорт». \~ \~ \~ \~ Тобто, учасники двох юридичних осіб - ТОВ «КП-Комфорт» та ТОВ «ДП- Комфорт» прийняли рішення про внесення до статутного фонду апелянта гуртожитку, право власності на який ТОВ «ДП Комфорт» де-юре не має, використавши для цього загальновідому схему рейдерського захвату нерухомості, що є державною власністю. Кінцевим рішенням поставною Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 12.05.2016р. скасовано рішення суду першої інстанції у справі № 904/10561/15, яким було визнане право власності на означене нерухоме майно за ТОВ «КП «Комфорт». Постановою Вищого господарського суду України від 19.07.2016р. скасовані рішення господарського суду Дніпропетровської області від 28.12.2015р. та постанова Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 12.05.2016р. у справі № 904/10561/15 повністю. Провадження у справі припинене за відсутністю предмета спору. \~ \~ \~ \~ ТОВ «ДП «Комфорт», яке начебто «внесло» до статутного капіталу ТОВ «КП «Комфорт» спірну частину гуртожитку, також свого часу набуло право власності на дане майно шляхом рейдерського захвату, використавши схему визнання у судовому порядку права власності на підставі договору купівлі-продажу, укладеному в простій письмовій формі. Однак, скасоване рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.12.2015р. набуло законної сили 12.01.2016р. і залишалося чинним до моменту скасування його судом апеляційної інстанції - до 12.05.2016р., тобто, чотири календарних місяці. За ці чотири місяці здійснене відчуження отриманих незаконним шляхом жилих приміщень у гуртожитку по [ADDRESS] , в тому числі, відчужене і житлове приміщення № 808 позивачці [PERSON] . Вважав, що сам факт державної реєстрації спірної нерухомості - житлового приміщення [ADDRESS] за позивачем - [PERSON] не може розглядатись відокремлено від правомірності наявності такої реєстрації. Крім того, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та його архівної складової частини щодо об`єкта нерухомого майна номер інформаційної довідки 162844559 від 09.04.2019р., житлове приміщення № 809 площею 14,0 кв.м. зареєстроване за [PERSON] . Під час оформлення 03.03.2016р. договору купівлі-продажу нотаріусу був наданий технічний паспорт, складений ФОП [PERSON] на замовлення [PERSON] 29.02.2016р., яка ще не була власником, що є порушенням Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна. ФОП [PERSON] обстеження об`єкту (приміщення № 808) перед виготовленням технічного паспорту не проводилося, внаслідок чого відчужене нерухоме майно, якого ніколи не існувало. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна номер 153696261, сформованої 24.01.2019р., кімната № [NUMBER] , в тому числі приміщення, в якому мешкає відповідач, зареєстрована за [PERSON] і складається з: житлове приміщення загальною площею 50,4 кв.м, житловою площе. 43,8 кв.м, опис приміщення №808: 1- коридор, площею 4,0 кв.м.; 2-душова площею 0,9 кв.м.; 3 - туалет площею 1,0 кв.м.; 4-житлова площею 11,7 кв.м.; 5- житлова, площею 18,1 кв.м.; 6- житлова, площею 14;0 кв.м.; 1- балкон, площею 0,7 кв.м.; житловою площею 43,8 кв.м., загальною площею 50,4 кв.м. При цьому, згідно Інвентаризаційної справи № 2681 у приміщенні № 808 відсутні житлові кімнати площею 14,0 кв.м. і площею 18,1 кв.м. та частина балкону 0,7 кв.м. Станом на день розгляду даної справи відповідач разом з родиною мешкають у житловому приміщенні № [NUMBER] , приміщення № 809 не є житловим. Згідно з Технічним паспортом воно є підсобним, відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру речових прав - є власністю громадянина [PERSON] , який в ньому ніколи не проживав і якого відповідач і родина ніколи не бачили. Ніяких перепланувань, перебудов житлового приміщення № 808 не проводилося. До початку приватизації Дніпропетровської виробничо-торгівельної взуттєвої фірми «Оріль» та після її завершення спірний гуртожиток по [ADDRESS] не був у складі цілісного майнового комплексу, тобто, залишався у власності держави. Усі господарські організації/товариства, які були створені після приватизації цілісного майнового комплексу Дніпропетровського взуттєвого виробничо-торгівельного підприємства «Оріль» на час розгляду даної справи є припиненими, що встановленими рішеннями господарських судів. Таким чином, гуртожиток по [ADDRESS] є об`єктом управління Фонду державного майна України, оскільки перебувало на балансі господарських організацій/товариств і не ввійшло до їх статутних капіталів. ФДМУ як суб`єктом управління державним майном, здійснювалися заходи, спрямовані на захист державної власності, саме за касаційними скаргами ФДМУ Вищим господарським судом України скасоване рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26.02.2008 р. по справі № 39/97-08. У 2016 році ФДМУ вніс гуртожиток по [ADDRESS] до Єдиного реєстру об`єктів державної власності. Однак, як пояснювали у ФДМУ під час відвідування Фонду Головою ОСН БК «Лідер» [PERSON] , за браком грошових коштів, будівля гуртожитку не внесена до Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно, оскільки таким діям мала передувати технічна інвентаризація житлових і нежитлових приміщень гуртожитку, вартість якої є значною для держави. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, -крім випадків, встановлених законом. (ч. 2 ст. 12 ЦКУ). Невнесення до Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей щодо права власності держави на гуртожиток по [ADDRESS] не є підставою для припинення права власності держави на спірний об`єкт нерухомості, тим більше, що даний об`єкт внесений до Єдиного реєстру об`єктів державної власності. Відтак, гуртожиток по [ADDRESS] , в тому числі і кімната № [NUMBER] , внесений до Єдиного реєстру об`єктів державної власності, а держава право власності на об`єкт не втратила, що встановлено низкою судових рішень Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, які набрали чинності та виконані станом на день подання нього позову. З огляду на викладене, просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Відповідач [PERSON] також позовні вимоги не визнав 01.03.2021р. надав відзив на уточнену позовну заяву (а.с. 199 311 т. 8), у якому посилався на аналогічні обставини щодо судових спорів з приводу будівлі гуртожитку. Також зазначив, що він, [PERSON] , 03.02.1981р. був прийнятий в цех № 6 бригадиром в Дніпропетровське виробниче взуттєве об`єднання. У зв`язку з ліквідацією Дніпропетровського виробничого взуттєвого об`єднання 09.04.1993р. прийнятий по переводу до Орендного підприємства Дніпропетровська виробничо-торгівельна фірма «Оріль». Згодом, 27.12.1993 Орендне підприємство Дніпропетровська виробничо-торгівельна фірма «Оріль» була реорганізована в Акціонерне товариство «Оріль», з якого я звільнився за власним бажанням 13.02.2002 року. 08.07.1996р. був заселений до кімнати № 808Б, площею 17,8 кв.м. по [ADDRESS] на підставі ордеру № б/н виданого на підставі спільного рішення адміністрації і профспілкового комітету AT «Оріль» 08.07.1996р. Коридором, туалетом, душовою у приміщенні № 808 користувався спільно з мешканцями, які проживали у кімнаті площею 11,7 кв.м. Разом з ним до зазначеного жилого приміщення була заселена його дружина [PERSON] , 1967 року народження. Позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1988 році, що підтверджується Посвідченням серії [NUMBER] , виданим Дніпропетровською обласною державною адміністрацією 23.09.2013 року. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Позивачка 09.03.2021р.\~надала відповідь\~на відзиви (а.с. 01 -4 т. 9), у якій не погодилася з доводами відповідачів. Вказала, що право власності набуте позивачкою на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна у ТОВ «КП-Комфорт», яке на момент вчинення правочину було законним власником приміщення № 808 на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Позивачка не була учасником судових проваджень щодо переходу права власності на гуртожиток та його окремих частин. Право власності захищене презумпцією правомірності правочину. Неправомірність державної реєстрації права власності на приміщення № 808 не оспорено. Щодо технічного паспорта на приміщення № [NUMBER] , виготовленого ФОП [PERSON] 29.02.2016р., який має відповідний сертифікат, перед укладенням договору купівлі-продажу, то п. 1.2. Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженою наказом Держбуду України 24.05.2001р. №127, передбачено, що технічна інвентаризація проводиться перед проведенням державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, що утворився в результаті поділу, об`єднання об`єкта нерухомого майна або виділення частки з об`єкта нерухомого майна, крім випадків, коли в результаті такого поділу, об`єднання або виділення частки завершений будівництвом об`єкт приймався в експлуатацію. Оскільки планувалось відчуження виділеної частки із складу літ. А-12 гуртожитку житлового приміщення № 808 загальною площею 50,4 кв.м, то перед нотаріальним посвідченням договору проведена технічна інвентаризація. До того ж на день вчинення правочину 03.03.2016р. позивачка мала законне право найму житлової площі у житловому приміщенні № [NUMBER] площею 14,7 кв.м, хоча не могла його реалізувати і збиралась придбати це приміщення загальною площею 50,4 кв.м, яка зазначена замовником в технічному паспорті. До цього, в технічному паспорті на гуртожиток від 26.03.2015р. замовником технічної інвентаризації зазначений ОСН «БК «Лідер», який також ніколи не був і не є власником гуртожитку. План багатоповерхового\~буд.\~ [ADDRESS] від\~складений 26.03.2015р.\~не ДМБТІ,\~а ФОП\~ [PERSON] ,\~який відображає\~планування приміщень\~на 26.03.2015р.,\~коли дійсно\~існували два\~ізольовані приміщення\~№ [NUMBER] \~площею 35,7\~кв.м\~і №\~809\~площею 14,0\~кв.м. Перепланування житлового приміщення № 808 і № 809 в одне відособлене приміщення № 808 загальною площею 50,4 кв.м здійснене 18.10.2015р. родиною [PERSON] після незаконного виселення позивачки 14.10.2015р. до будинкового підвалу і переселення Какуліа з приміщення № 810 до приміщення № 808 загальною площею 50,4 кв.м. Наступна технічна інвентаризація проведена 29.02.2016р. на замовлення позивачки перед виділенням частки із складу частини будівлі гуртожитку літ.А-12 - купівлі-продажу приміщення № 808 загальною площею 50,4 кв.м. В Технічному паспорті від 29.02.2016р. відображене саме те планування, яке існувало на цей день, коли була проведена технічна інвентаризація. 03.03.2016р. за 175 000 грн. позивачка придбала відособлене приміщення № 808 загальною площею 50,4 кв.м, а могла б купити у ТОВ «КП-Комфорт» одразу два приміщення - № 808 площею 35,7 кв.м і №809 площею 14.0 кв. м з балконом площею 0,7 кв.м. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та його архівної складової частини щодо об`єкта нерухомого майна номер ідентифікаційної довідки 162844559 від 09.04.2019р. житлове приміщення № 809 площею 14,0 кв.м зареєстроване за [PERSON] . Однак право власності на цю ж кімнату площею 14,0 кв.м у складі житлового приміщення № 808 зареєстровано у Державному реєстрі речових прав і за [PERSON] . Позивачка наразі оспорює у Бабушкінському районному суді м. Дніпропетровська право власності [PERSON] на вказану кімнату у справі №201/4947/18. Відповідачі вказують, що згідно Інвентаризаційної справи № 2681 (сформована 26.03.2015р. за замовленням ОСН «БК «Лідер»), в приміщенні № 808 відсутні житлові кімнати площею 14,0 кв.м і площею 18,1 кв.м та частина балкону 0,7 кв.м, що не відповідає дійсності. Якщо помножити ширину кімнати 2,5 м і довжину 5,6 м, то отримуємо площу кімнати 14,0 кв.м. Тобто в Технічному плані, виконаному ФОП [PERSON] , допущена арифметична помилка, яку відповідачі використовують для тверджень, що кімнати площею 14,0 кв.м не існує, а є житлова кімната 13,9 кв.м. Що стосується балкону 0,7 кв.м житлового приміщення № 808, що прилягає до кімнати площею 14,0 кв.м. то вказана площа не відображає дійсну площу балкону, тому що в технічних планах застосовується коефіцієнт при обчисленні площ балконів. Навіть якщо подивитися Технічний план від 26.03.2015р., наданий до відзиву відповідачами, то фактична загальна площа балкону на правому крилі восьмого поверху становить 5,3 кв. м (6,66 * 0,80, довжина балкону - 6,66 м. ширина балкону - 0.80 м), але в технічному плані зазначена площа 1,7 кв. м (назва балкону VІII-IV/1/7). Виділена частка цього балкону площею 0,7 кв. м з входом до кімнати площею 14,0 кв. м в ж.прим.808 є власністю позивачки. Звернула увагу, що у довідці ОСН «БК «Лідер» від 21.12.2020р. №22, доданій до відзиву, [PERSON] викладені недостовірні відомості, що [PERSON] з 21.04.1983р. зареєстрований в кімнаті № 808, адже сам [PERSON] такого не стверджує у відзиві, оскільки надав ксерокопію ордеру від 08.07.1996р. Довідка ОСН «БК «Лідер» не відповідає затвердженій формі довідки з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацію. Копія довідки №5746 за відомостями обласного адресно-довідкового сектору ВГІРФО ГУМВС України в Дніпропетровській області від 22.09.2011р. не доводить житлове право [PERSON] на житлову площу у приміщенні № 808, а лише підтверджує дійсність прописки [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , згідно прописки в паспорті. Копія картки прописки, яка заповнена головою ОСН «БК «Лідер»» Копійкою Л.Г., згідно якої [PERSON] зареєстрований в кімнаті № 808Б, не є підтвердженням житлового права [PERSON] на житлову площу в кімнаті № 808. У ОСН «БК «Лідер»» відсутня домова книга гуртожитку, оскільки ні ТОВ «КП-Комфорт» ні ТОВ «ДП Комфорт» [PERSON] їх не передавав. Житлове право [PERSON] на жилу площу у приміщенні № 808 припинилось 17.10.2015р., коли він виразив свою волю проживати в іншому житловому приміщенні - № 810 шляхом виселення із приміщення № 808. [PERSON] у відзиві не зазначено, що у період 16-17.10.2015р. він та його родичі - родина [PERSON] виселився із кімнати №808Б приміщення № [NUMBER] і вселилися до приміщення № 810, згідно рішення ОСН «БК «Лідер» від 16.10.2015р. В судових рішеннях у справі №201/14430/16-ц вже встановлено обставини, що в період з 03.03.2016р. і весь час розгляду цієї справи судом в житловому приміщенні № 808 проживала родина [PERSON] . [PERSON] і [PERSON] прожили у приміщенні № 810 в період з 18.10.2015р. до 01.05.2018р. - майже два с половиною років. [PERSON] зазначив про обставини вселення з родиною до житлових приміщень в гуртожитку в 1990 році до кімнати №1212А та в 1992 році до кімнати № [NUMBER] , яке називає «кімната № [NUMBER] », хоча фактично це ізольоване житлове приміщення з двох кімнат, коридору, душової, туалету загальною площею 34,9 кв.м. [PERSON] стверджує, що перепланувань і перебудов приміщення № 808 ніколи не проводилось, про що готовий дати показання як свідок, однак [PERSON] вже давав показання як свідок у кримінальному провадженні у справі №201/8285/16-к, про те, що його родина жила у житловому приміщенні № 808, а наприкінці квітня 2018 року [PERSON] заклав дверний проріз в стіні між кімнатами в приміщенні № 808 перед частковим виселенням Какуліа з житлового приміщення № 808 до приміщення 3 810 та вселенням до приміщення № 808 Половинка-Баришів. Вважала, шо та обставина, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] частково виселилися із приміщення № 808 після подання позивачкою даного позову про їх виселення, є фактичним визнанням позову. Доводів щодо наявності оригіналів ордерів, відповідачами не наведено. На питання позивачки у порядку ст. 93 ЦПК України [PERSON] і [PERSON] відповіді не надано. Зауважила, що приміщення № 808 на цей час не є власністю держави в особі ФДМУ. Справа №201/4946/17 за позовом ФДМУ до [PERSON] , ТОВ «КП-Комфорт», треті особи на стороні позивача - [PERSON] , [PERSON] , про визнання договору купівлі-продажу житлового приміщення недійним, витребування майна із чужого незаконного володіння, ще розглядається Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська. Її права власника спірного приміщення № 808 будуть поновлені тільки у разі отримання реальної можливість володіти, користуватися і розпоряджатися власним нерухомим майном на свій розсуд. Наполягала на задоволенні позову. Упродовж всього розгляду справи судом під головуванням судді Наумової О.С. інші відповідачі правом на надання відзивів на позовну заяву не скористалися. Позивачка [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги підтримала повністю і просила їх задовольнити, підтвердила наведені у позові обставини як свідок. Відповідачі - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судовому засіданні проти позовних вимог заперечували, підтримавши відзиви на позов, просили відмовити у їх задоволенні. Представникові [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - адвокату Дружині Т.Г. було відмовлено у задоволенні клопотань про відкладення розгляду справи, оскілки указані клопотання подавалися представником протягом усього розгляду справи і жодного разу представник у судове засідання не з`явився. Інші відповідачі - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , представник третьої особи ОСН «Будинковий комітет «Лідер» будинку № 46 по вул. Набережній Перемоги», а також третя особа - [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про дату місце і час розгляду справи повідомлялися судом неодноразово шляхом направлення судових повісток поштою і направлення смс-повідомлень, про що були надані відповідні заяви учасниками (а.с. 202-205, 209 т. 9, а.с. 6, 12, 43-63, 72-92, 100-111, 122-130, 139-151, 166-168, 171-187, 211-221, т. 10, а.с. 14 34, 52-72, 86-95, 99-108, т. 11). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. З огляду на викладене, суд вважає, що з боку відповідачів вбачається затягування розгляду справи, та зважаючи на обізнаність сторони відповідача про віднесення на розгляд суду даного спору, наявність заперечень відповідачів, суд вважає за можливе розглянути справу та винести рішення на загальних підставах. Суд, вислухававши в судовому засіданні учасників справи, оцінивши їх позиції, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази, встановив такі обставини справи та відповідні ним правовідносини. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власником житлового приміщення [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 03.03.2016р., укладеного з ТОВ «КП-Комфорт», посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО Зайченко І.А., зареєстрованим в реєстрі нотаріальних дій за № 279 (а.с. 31 32 т. 1). Право власності 03.03.2016р. зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с. 6 т. 1). Приміщення придбане позивачкою за 175000,00 грн., які сплачені на розрахунковий рахунок ТОВ «КП-Комфорт», що підтверджено банківською квитанцією від 03.03.2019р. (а.с. 146 т. 6). Як видно із договору купівлі-продажу від 03.03.2016р., зазначене нерухоме майно належить продавцю на праві приватної власності на підставі рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.12.2015 року, справа №904/10561/15. Право власності на об`єкт нерухомості зареєстровано за №13002091 державним реєстратором - приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Зайченко І.А. 25.01.2016 року, за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна: 833172312101. Опис об`єкта, згідно технічного паспорту, інвентаризаційна справа №617/808, виданого 29.02.2016р. ФОП [PERSON] приміщення №808 гуртожитку літ.А-12 на VIII поверсі, яке складається з: 1 - коридор, площею 4,0 кв.м.; 2 - душова, площею 0,9 кв.м.; 3 - туалет, площею 1,0 кв.м.; 4 - житлова, площею 11,7 кв.м.; 5 - житлова, площею 18,1 кв.м., 6 - житлова, площею 14,0 кв.м.; І - балкон, площею 0,7 кв.м.; житловою площею 43,8 кв:, загальною площею 50,4 кв.м. У п. 1.5. договору продавець гарантував, що на момент укладення цього договору нерухоме майно нікому не продане, не подароване, відсутні будь-які права і обтяження щодо нього з боку третіх осіб, зазначене в договорі нерухоме майно не надане в користування наймачам (орендарям). Позивачка надала також копію технічного паспорту на приміщення № [NUMBER] гуртожитку літ. А-12 будинок [ADDRESS] , виготовленого на її замовлення 29.02.2016р. ФОП [PERSON] , у якому зазначені вищевказані складову приміщення № 808 (а.с. 52 - 53 т. 1) Як вказує\~позивачка на\~день укладення\~договору з\~ТОВ «КП-Комфорт»\~в житловому\~приміщенні №\~808\~загальною площею\~50,4\~кв.м\~проживали відповідачі\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] , але зареєстровані були згідно будинкової книги у житловому приміщенні № 810. На підтвердження чого позивачка надала довідку ТОВ «КП-Комфорт» від 03.03.2016р. № 0316, видану під час укладення договору на підтвердження п. 1.5 договору. Згідно вказаної довідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не набули право користування житловим приміщенням № 808 в законному порядку, рішення про вселення відповідачів до житлового приміщення № 808 власник не приймав, ордер на вселення відповідачів до житлового приміщення № 808 власник не виписував і не видавав, договір найму чи договір оренди щодо користування житловим приміщенням № 808 з відповідачами власник не укладав, обмін приміщеннями не дозволяв. Законне право на користування житловим приміщенням № 808 загальною площею 50,4 кв.м у [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] відсутнє (а.с. 54 т. 1). Позивачка вказує, що з жовтня 1989 року по 13.10.2015р. вона на правах наймача користувалася кімнатою [ADDRESS] у житловому приміщенні № 808 площею 11,7 кв.м та 1/2 місць спільного користування (коридор, туалет, душова) площею 3 кв.м (разом - 14,7 кв. м), що підтверджено двома довідками з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацію Позивачка надала довідку з місця проживання про склад сім`ї від 30.05.2011р. № 130 ТОВ «ЖЕК № 1», згідно із якою [PERSON] проживає і зареєстрована з 12.10.1989р. за адресою: [ADDRESS] в кімнаті житловою площею 14,7 кв.м на 8-му поверсі 12-поверхового будинку. Сусіди по квартирі: [PERSON] 1 чоловік, займає 1 кімнату площею 21 кв.м (а.с. 55 т. 1). Також позивачка надала довідку з місця проживання про склад сім`ї від 14.05.2004р. № 27 ТОВ «Оріль», згідно із якою [PERSON] проживає і зареєстрована з 12.10.1989р. за адресою: [ADDRESS] в кімнаті житловою площею 14,7 кв.м на 8-му поверсі 12-поверхового будинку, який належить ДП «Оріль». Сусіди по квартирі: [PERSON] 1 чоловік, займає 1 кімнату площею 21 кв.м (а.с. 55, зворот, т. 1). А з 14.10.2015р. по 02.03.2016р. не мала можливості користуватися кімнатою № [NUMBER] в житловому приміщенні № 808 як наймач, оскільки була протиправно виселена, через те, що 14.10.2015р. з кімнати № 808А житлового приміщення № 808 у її відсутність головою ОСН «БК «Лідер»» [PERSON] та іншими особами пошкоджені двері і зламані, здійснене проникнення до кімнати № 808А житлового приміщення № 808, яку вона винаймала, все її майно викинуто до будинкового підвалу, загальних коридорів будинку і розкрадене. У матеріалах прави наявне рішення домового комітету « [INFO] » будинку [ADDRESS] від 16.10.2015р., затверджене головою ОСН «БК «Лідер» Копійкою Л.Г. та підписане 8 членами «БК «Лідер», відповідно до якого 16.10.2015р. на засіданні домового комітету розглянуте питання про переселення мешканців блока № 810 ( [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ) в блок [ADDRESS] , а також переселення мешканця кімнати [ADDRESS] Половинко [PERSON] в блок [ADDRESS] . Прийняте рішення про дозвіл мешканцям блока № 810 переселитися в блок № 808, до якого прилягає кімната № 809 та у якій сім`я [PERSON] також проживає, а також дозволити переселення [PERSON] в блок [ADDRESS] (згідно їх заяв від 07.10.2015р. (а.с. 228 , зворот т. 2). На підставі вказаного рішення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] вселилися до житлового приміщення № 808 у період 16-18 жовтня 2015 року, переселившись з житлового приміщення № 810. У свою чергу, приміщення № 808 було об`єднане з приміщенням № 809. [PERSON] переселився із кімнати № 808Б житлового приміщення № 808 до житлового приміщення № 810 з двох кімнат. Позивачка зазначила, що 17.10.2015р. їх зателефонувала мешканка гуртожитку і повідомила її про виселення. 18.10.2015р. позивачка приїхала, викликала міліцію, заходила до житлового приміщення № 808, яке сфотографувала. Позивачка долучила до позову фотографії вибитих дверей у кімнаті № 808А, майна родини [PERSON] у кімнаті № 808А, переселення родини [PERSON] з приміщення № 810 до приміщення № 808, заміни вхідних дверей у кімнаті № 808 (а.с. (а.с. 57 58 т. 1). Позивачка пояснила, що 18.10.2015р. в кімнату № 808Б [PERSON] з іншими особами, зокрема, брат [PERSON] (допитаній як свідок у кримінальній справі №201/8285/16-к) пробили дверний отвір до кімнати №809 (що вона особисто бачила). Наприкінці дня 18.10.2015р. у коридорі на восьмому поверсі відповідачі виставили мішки з камінням від розваленої частини стінки між житловим приміщенням [ADDRESS] . Таким чином, було об`єднане у такий спосіб житлове приміщення № 808 з приміщенням № 809 в одне ізольоване житлове приміщення № 808 загальною площею 50,4 кв.м. Саме на це приміщення № 808 загальною площею 50,4 кв.м. складений технічний паспорт ФОП [PERSON] (а.с. 52-53 т. 1), яке у подальшому було придбане позивачкою у ТОВ «КП-Комфорт» на підставі договору купівлі-продажу від 03.03.2016р. Позивачка вказувала, що обмін приміщеннями (переселення) відповідачів та співвідповідачів підтверджено письмовими поясненнями [PERSON] і [PERSON] , які надані 18.10.2015р. працівнику міліції Жовтневого ВП ДВП ГУНП у Дніпропетровській області, які зберігаються в архіві відділу у справі № 5/330. Однак, на вимогу суду СВ ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області надана відповідь від 12.05.2022р.№ 435/2574 про те, що оригінал справи № 5/330 за 2015 рок знищено у зв`язку із закінченням строку зберігання (5 років), про що складено відповідний акт № 43.5/222вн від 03.02.2021р. (а.с. 30 -32 т. 10). Відтак, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] проживали з 18.10.2015р. у житловому приміщенні № 808 по вересень 2016 року. 16.11.2016р. представником відповідача [PERSON] до матеріалів справи долучені пояснення [PERSON] щодо оплати комунальних послуг за жовтень 2015 року вересень 206 року за приміщення №№ 808, 809, рахунки ОСН «БК «Лідер»» за вказаний період на ім`я [PERSON] для оплати житлово-комунальних послуг (опалення, квартплата), квитанції до приходних касових ордерів за проживання у приміщенні [ADDRESS] площею 49,3 кв.м, що є площею без балкону, яка включає в себе три житлові кімнати приміщення № 808 (а.с. 234 242 т. 1). Площа приміщення № 808 з двох житлових кімнат до об`єднання з приміщенням 809 становила 35,7 кв.м, що видно з технічного плану 8-го поверху гуртожитку (а.с.234-242 т.1, а.с. 20-28 т. 2). У рахунках вказана невірна опалювальна площа приміщення № 808 в розмірі 49,3 кв.м (без балкону), яка на 0,4 кв.м менше дійсної площі приміщення № 808 згідно технічного паспорта, яка становить 49,7 кв.м без балкону (0,7 кв.м) і складається з житлових кімнат площею 11,7 кв.м, 18,1 \~ \~ \~ \~кв.м, 14,0 кв.м, коридор 4,0 кв.м, туалет 1,0 кв.м, душова 0,9 кв.м. Слід зазначити, що на ухвалу суду від 25.05.2021р. про витребування з ОСН «БК «Лідер» доказів - рахунків ОСН «БК «Лідер», приходних касових ордерів на оплату житлово-комунальних послуг всіма відповідачами за користування житловим приміщеннями № 808 загальною площею 50,4 кв.м, витягів із касової книги, установчих документів ОСН «БК «Лідер», рішення ОСН «БК «Лідер» від 16.10.2015р. про дозвіл на переселення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] із приміщення № 810 до приміщення № 808, а [PERSON] із кімнати №808Б до житлового приміщення [ADDRESS] та заяви [PERSON] і [PERSON] до голови ОСН «БК «Лідер» про обмін приміщеннями (а.с. 144 149 т. 9), 15.09.2022р. головою ОСН «БК «Лідер» [PERSON] повідомлено, що ухвалу виконати неможливо, оскільки у липні 2021 року внаслідок зливових дощів залите підвальне приміщення будинку [ADDRESS] , у т.ч. архівне приміщення, долучено акт від 05.07.2021р. та фотографії від 27.07.2021р. (а.с. 219 224 т. 9). Як пояснила позивачка перед вселенням до житлового приміщення № 808 в період 16-18 жовтня 2015 року відповідачі користувалися житловим приміщенням № [NUMBER] площею 35,1 кв.м і приміщенням № 809 площею 14,0 кв.м з балконом площею 0,7 кв.м. Ордер на вселення був відсутній. У середині 1990-х років в гуртожитку відбулося скорочення штату технічних працівників, тому звільнилось приміщення № 809 площею 14,0 кв.м, яке було коморою технічного персоналу гуртожитку. Приміщенням № 809 з балконом почали користуватися відповідачі, вхід до приміщення № 809 знаходився навпроти входу до житлового приміщення № 810, і увійти до неї відповідачі могли лише через загальний коридор, що видно із плану поверху (а.с. 228 т. 2). Пояснила, що гуртожиток побудований за блочною системою, відособлені житлові приміщення (блоки) складаються із двох-трьох кімнат, коридору, туалету, душової. Туалети і душові знаходяться тільки у житлових приміщеннях, зокрема, на правому крилі восьмого поверху в житлових приміщеннях № 807, 808, №№ 810-813, згідно Технічного плану правого крила восьмого поверху гуртожитку (а.с. 228 т.2). Як вказує позивачка, в березні 2017 року під час розгляду справи № 201/14430/16-ц вона дізналася, що [PERSON] згідно ордеру, копію якого останній долучив до апеляційної скарги, є основним наймачем кімнати № 1212А. Надала вказану копію. З копіє ордеру видно, що він виданий на житлову площу в гуртожитку по [ADDRESS] , [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] 18.11.1990р. на кімнату№ 1212А (на родину з 3-х осіб) (а.с.120, зворот т. 2). У судовому засіданні [PERSON] , [PERSON] пояснили, що оригінал у них відсутній, підприємство видавало лише копію. Також відповідачі у судовому засіданні та у відзивах на позовну заяву не спаровували обставин, наведених [PERSON] у позовній заяві щодо переселення у приміщення № 808, здійснення реконструкції приміщення (об`єднання приміщень №№ 808, 809) інших обставин. За даними Єдиного державного реєстру судових рішень судом перевірено, що [PERSON] звертався до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу, зазначивши третіми особами Фонд державного майна України, Орган самоорганізації населення «Будинковий комітет «Лідер» будинку [ADDRESS] » (справа № 201/14430/16-ц). Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11.01.2017р., у справі № 201/14430/16-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.04.2017р. та постановою Верховного Суду від 08.08.2018р., у задоволенні позовних вимог відмовлено. У даній справі [PERSON] посилався на те, що на підставі ордеру, виданого адміністрацією взуттєвої фабрики «Оріль», на якій [PERSON] працював з 1983 по 2003 роки, разом із членами своєї родини заселився до гуртожитку, розташованого по [ADDRESS] . На підставі рішення Органу самоорганізації населення «Будинковий комітет «Лідер» будинку [ADDRESS] » від 16 жовтня 2015 року родина [PERSON] заселилась до блоку 808 зазначеного гуртожитку та проживає в приміщеннях кімнат №№ 808,809. Проте, під час дії мораторію на відчуження гуртожитків, а саме: 03 березня 2016 року між ТОВ «КП-Комфорт» та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу щодо відчуження кімнати [ADDRESS] , на користь [PERSON] . Судове рішення, на підставі якого ТОВ «КП-Комфорт» набуло право власності на вказану кімнату гуртожитку, в подальшому було скасовано рішенням суду вищої інстанції. Оскільки договір купівлі-продажу від 03 березня 2016 року був укладений між ТОВ «КП-Комфорт» та [PERSON] з порушенням ч. 1 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України та в період дії мораторію на продаж гуртожитків, крім того судове рішення про визнання за ТОВ «КП-Комфорт» права власності на кімнату гуртожитку було скасовано, [PERSON] просив суд визнати недійсним зазначений договір купівлі-продажу. Як видно зі змісту судових рішень у справі у справі № 201/14430/16-ц, судом установлено, що рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2015 року у справі № 904/10561/15 задоволені позовні вимоги ТОВ «КП-Комфорт» до ТОВ «ДП Комфорт» про визнання права власності на передане йому як внесок до статутного фонду нерухоме майно будівлі гуртожитку літ.А-12 за адресою: [ADDRESS] . 03 березня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Зайченко І.А. був посвідчений договір купівлі-продажу, який зареєстрований в реєстрі за №279, за умовами якого ТОВ «КП-Комфорт» передало у власність [PERSON] належне йому на праві приватної власності на підставі рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2015 року у справі № 904/10561/15 житлове приміщення № 808 гуртожитку літ.А-12, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 12 травня 2016 року скасоване рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2015 року у справі № 904/10561/15 та в задоволенні відповідних вимог було відмолено. Постановою Вищого господарського суду України від 19.07.2016р. рішення господарського суду Дніпропетровської області від 28.12.2015р. та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 12.05.2016р. скасовано та припинено провадження у справі № 904/10561/15. Між тим, рішенням домового комітету «Лідер» будинку [ADDRESS] від 16 жовтня 2015 року мешканцям блоку № 810 ( [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ) дозволено переселитись в блок № 808, до якого прилегла кімната № 809 та у якій родина [PERSON] також проживає, а також дозволено переселення [PERSON] в блок № 810. Також судом встановлено, що станом на день укладання спірного договору купівлі-продажу в приміщенні [ADDRESS] проживають громадяни [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які не набули на законних підставах право на користування цим приміщенням, а зареєстровані в приміщенні 810, що вбачається з довідки ТОВ «КП-Комфорт» № 0316 від 03 березня 2016 року. Відповідно до довідки\~ТОВ «КП-Комфорт» від 03 березня 2016 року № 0316 станом на 03 березня 2016 року в приміщенні [ADDRESS] проживають громадяни [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які не набули на законних підставах право на користування цим приміщенням та згідно з будинковою книгою є зареєстрованими в приміщенні № 810 цього гуртожитку. Статтею 129 ЖК УРСР\~передбачено, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення\~у\~надане\~жиле\~приміщення. Порядок надання жилої площі в гуртожитках, вселення на надану жилу площу, користування цією жилою площею та виселення з гуртожитків встановлюється Положенням про гуртожитки, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 27\~квітня 2015 року\~№ 84 (далі Положення). Відповідно до п. 1 розділу ІІ Положення вселення до гуртожитків проводиться власником гуртожитку або уповноваженою ним особою на підставі ордера, форма якого наведена в додатку до цього Положення, виданого відповідно до статті 129 ЖК Української РСР, з одночасним укладенням договору найму жилого приміщення в гуртожитку. Згідно з ч. 1 ст. 58 ЖК Української РСР\~на\~підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, сільської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Відповідно до пункту 6 ч. 1 ст. 86 ЖК Української РСР обмін жилими приміщеннями не допускається якщо жиле приміщення є службовим або знаходиться в гуртожитку. Згідно з ч. 2 ст. 107 ЖК Української РСР у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття.\~Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Відповідно до частини першої\~статті\~215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою\~статті\~203 цього кодексу. Частинами\~першою третьою, п`ятою\~статті\~203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. З аналізу наведених норм права вбачається, що громадянин України має право вселитися в гуртожиток на підставі спеціального ордера, який є єдиною підставою для вселення у надане йому жиле приміщення, однак позивач не надав до суду першої інстанції жодного належного та допустимого доказу, що користується спірною кімнатою [ADDRESS] на відповідній правовій підставі, а саме: ордера на вселення в цю кімнату. З матеріалів справи вбачалося, що позивач [PERSON] надав до суду апеляційної інстанції копію ордера на вселення його сім`ї у складі трьох осіб до кімнати № 1212А, який свідчить, що належних доказів наявності у нього права на проживання в кімнаті [ADDRESS] позивач не має, відповідно не має і законного житлового права на користування цією кімнатою. Обмін жилими приміщеннями не допускається, якщо жиле приміщення знаходиться в гуртожитку,\~тому для зайняття [PERSON] \~кімнати [ADDRESS] замість\~кімнати\~№ 810 мав\~бути виданий відповідний ордер, доказів видання\~якого\~до\~суду не надано, а рішення\~домового комітету «Лідер» будинку [ADDRESS] від 16 жовтня 2015 року\~про надання дозволу на обмін кімнатами не є належним доказом правомірності такого обміну. У господарській справі № 904/10561/15 судами були установлені такі обставини. 04 грудня 2015 року на загальних зборах учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "КП-КОМФОРТ" вирішено прийняти до складу учасників товариства нового учасника Товариство з обмеженою відповідальністю "ДП-КОМФОРТ", який в якості внеску до статутного фонду (капіталу) Товариства з обмеженою відповідальністю "КП-КОМФОРТ" передає нерухоме майно, яке складається з гуртожитку за адресою [ADDRESS] балансовою вартістю 439 282, 95 грн. та складається із: "а" - ґанок; приямки; загальна площа по першому поверху гуртожитку 85,5 кв.м; загальна площа другого поверху гуртожитку 547,9 кв.м.; загальна площа третього поверху гуртожитку 338,1 кв.м.; загальна площа по четвертому поверху гуртожитку 454,1 кв.м.; прим. 512 (п`ятий поверх): поз. 1 площею 1,8 кв.м.; поз. 4 площею 4,1 кв.м.; загальна площа приміщення 512 - 34,2 кв.м.; загальна площа п`ятого поверху гуртожитку 430,1 кв.м.; загальна площа по шостому поверху гуртожитку 471,5 кв.м.; загальна площа по сьомому поверху гуртожитку 584,9 кв.м.; загальна площа по восьмому поверху гуртожитку 435,8 кв.м.; загальна площа по дев`ятому поверху гуртожитку 548,5 кв.м.; загальна площа по десятому поверху гуртожитку 622,9 кв.м.; загальна площа по одинадцятому поверху гуртожитку 620,70 кв.м.; загальна площа по 12-му поверху гуртожитку 444,2 кв.м.; загальна площа по гуртожитку літ. А-12 - 5750 кв.м, та у загальному користуванні ґанок літ. "а".\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Зазначене підтверджується протоколом №04/12 загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "КП-КОМФОРТ". Згідно акту приймання передачі від 04 грудня 2015 року вказане нерухоме майно було передано Товариству з обмеженою відповідальністю "КП-КОМФОРТ" від Товариства з обмеженою відповідальністю "ДП-КОМФОРТ" . Посилаючись на п.п.8.2.1, 10.3 Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "КП-КОМФОРТ", ст.ст.12, 13 Закону України "Про господарські товариства", ст.ст.115, 329 Цивільного кодексу України, позивач стверджує, що став власником нерухомого майна, яке передано йому відповідачем, як внесок до статутного фонду, втім останній відмовився від передачі позивачу всіх правовстановлюючих документів на це майно, що перешкоджає позивачу, в порушення ст.182 Цивільного кодексу України, ст.2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" здійснити державну реєстрацію прав на нерухоме майно. Вказане стало підставою для звернення позивача з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ДП-КОМФОРТ" про визнання за ним права власності на передане майно на підставі ст.ст.16, 115, 182, 316, 321, 328, 329, 392 Цивільного кодексу України. Задовольняючи позовні вимоги, господарський суд дійшов висновку, що будьяке майно, що передане учасником як вклад до господарського товариства і включене до його статутного капіталу, є часткою учасника в ньому та стає власністю товариства. При цьому учасник товариства набуває корпоративні права в обсязі своєї частки в статутному фонді товариства, яка (частка) формується виходячи з розміру (вартості) внесеного учасником вкладу. Згідно з положеннями статей 1, 15 Господарського процесуального кодексу України господарський суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулась з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов, а також з`ясувати питання про наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорення. Господарським судом не враховано те, що необхідною умовою для захисту порушеного права в порядку ст.392 Цивільного кодексу України є наявність права власності на момент звернення з позовом. Згідно ч.1 ст.392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, за вказаною нормою права вимога про визнання права власності може бути пред`явлена лише власником майна. Відповідно до ч.1 ст.182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Права на нерухоме майно, які підлягають державні реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (п.4 ст.334 Цивільного кодексу України). Отже, при передачі нерухомого майна як вкладу до статутного (складеного) капіталу юридичної особи право власності на таке майно виникає з моменту державної реєстрації права за такою юридичною особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Втім, позивачем не надано доказів того, що у нього виникло право власності на спірну нерухомість і\~це право зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно згідно ст.182 Цивільного кодексу України. Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №52044076 від 25 січня 2016 року не є належним доказом набуття права власності позивача на спірне майно, тому що державна реєстрація цього майна здійснена позивачем на підставі рішення господарського суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2015 року у даній справі, яке не набуло законної сили. Таким чином, на час звернення до господарського суду Дніпропетровської області з відповідним позовом, позивач не набув права власності на спірне майно, яке було передано йому відповідачем в якості внеску до статутного фонду. Матеріалами справи не доведено, що між сторонами існує спір щодо права власності на спірне майно, а не передання відповідачем позивачу правовстановлюючих документів на нерухоме майно не ототожнюється з втратою цих документів. При здійсненні права власності власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має права вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону (ч.ч.1, 2 ст.319 Цивільного кодексу України). Згідно відомостій з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т.1, а.с.76, 140, 146) право власності на спірне майно за Товариством з обмеженою відповідальністю "ДП-КОМФОРТ" зареєстровано 05 серпня 2008 року на підставі рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2008 року. Проте, рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2008 року за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДП-КОМФОРТ" до Дочірнього підприємства "Оріль" про визнання дійсним договору купівлі продажу частини будівлі від 27 листопада 2007 року скасовано постановою Вищого господарського суду України від 18 лютого 2009 року у справі №39/97-08, справа передана на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області. Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2009 року у зазначеній справі провадження у справі припинено на підставі п.6 ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з припиненням Дочірнього підприємства "Оріль" В той\~же час\~рішенням апеляційного\~суду Дніпропетровської\~області від\~11\~вересня 2012\~року за\~позовом [PERSON] ,\~ [PERSON] \~і [PERSON] \~до Фонду\~Державного майна\~України,\~Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~"ДП-КОМФОРТ"\~третя особа\~Закрите акціонерне\~товариство "Оріль"\~про визнання\~приватизації недійсною\~та за\~позовом Товариства\~з обмеженою\~відповідальністю "ДП-КОМФОРТ"\~до [PERSON] ,\~ [PERSON] \~і [PERSON] \~та Фонду\~Державного майна\~України про\~визнання права\~власності на\~частину будівлі\~гуртожитку А-12,\~розташованого по\~ [ADDRESS] , з тих підстав, що договір купівлі продажу частини будівлі від 13 листопада 2007 року укладеного між Дочірнім підприємством "Оріль" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ДП-КОМФОРТ" укладено в письмовій формі без нотаріального посвідчення всупереч ч.1 ст.220 та ст.657 Цивільного кодексу України. Вказане рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2011 року залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 січня 2013 року. При цьому, відповідні зміни до реєстру прав власності на нерухоме майно не були внесені. Крім того, рішенням господарського суду м. Києва від 26 листопада 2013 року у справі №910/10830/13 за позовом [PERSON] до Фонду Державного майна України, Товариства з обмеженою відповідальністю "ДП-КОМФОРТ" третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Комунальне підприємство "Промінь", м. Дніпропетровськ про визнання приватизації недійсною, яке набуло законної сили, встановлено, що гуртожиток, який знаходиться за адресою [ADDRESS] , до початку приватизації та після її завершення не був у складі цілісного майнового комплексу підприємства "Оріль", що свідчить про те, що гуртожиток, частина якого, на думку відповідача, була в його власності, залишився у державній власності. З врахуванням викладеного апеляційний господарський суд дійшов висновку, що належними доказами не підтверджено право власності Товариства з обмеженою відповідальністю "ДП-КОМФОРТ" на спірне нерухоме майно, у зв`язку з чим відповідач не мав правових підстав розпоряджатися цим майном, передаючи його до статутного фонду іншої юридичної особи в якості внеску учасника господарського товариства. З огляду на викладене, апеляційний господарський суд відмовив у задоволенні позову. За заявою позиваки внесені відомості до ЄРДР, розпочате кримінальне провадження № 12016040650000573 від 26.02.2016р. із попередньою правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 162 КК України. Згідно оглянутих у судовому засіданні матеріалів кримінального провадження № 1201604065000573 по обвинуваченню [PERSON] , у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 162 КК України, у тріані 2016 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська був скерований вказаний обвинувальний акт (справа № 201/8285/16). З обвинувального акту вбачається, що [PERSON] у відповідності до протоколу від 27.11.2011р. зборів мешканців будинку [ADDRESS] перебувала на посаді керівника органу самоорганізації населення «Будинковий комітет «Лідер» будинку . [ADDRESS] » та будучи службовою особою виконувала у відповідності\~до Положення органу самоорганізації населення «Будинковий комітет «Лідер» будинку [ADDRESS] » організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції. 14.10.2015 року, у період часу з 14:41 години до 22:00 годин, [PERSON] , перебуваючи в будинку [ADDRESS] , достовірно знаючи та розуміючи, що згідно вимог ст.ст. 30, 47 Конституції України кожному гарантується недоторканість житла, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, про ведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду, а також, що кожен має право на житло і ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду, та розуміючи, що відповідного рішення суду про проникнення до помешкання [PERSON] в кімнату [ADDRESS] немає, скориставшись відсутністю останньої за місцем проживання, в порушення вищевказаних вимог Конституції України, умисно, з метою незаконного проникнення до приміщення, призначеного для проживання - кімнати 808-а будинку [ADDRESS] де мешкала [PERSON] , та незаконного її виселення із займаного нею житлового приміщення, будучи службовою особою - керівником органу самоорганізації населення «Будинковий комітет «Лідер» будинку [ADDRESS] » перевищуючи службові повноваження, вчиняючи дії, які явно виходять за межі наданих їй прав і повноважень, разом з невстановленими досудовим розслідуванням особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, незаконно, через вхідні двері, проникла до кімнати 808-а, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , без згоди [PERSON] , яка в ній мешкала. Коли двері кімнати [ADDRESS] були відчинені, [PERSON] , продовжуючи свої злочинні дії, які явно виходять за межі наданих їй прав і повноважень, достовірно знаючи та розуміючи, що рішення суду про проведення огляду кімнати [ADDRESS] не має, разом з невстановленими досудовим розслідуванням особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, провела в вищевказаній кімнаті незаконний огляд. Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на незаконне виселення [PERSON] , [PERSON] , будучи службовою особою, достовірно знаючи та розуміючи, що рішення суду про виселення [PERSON] з кімнати [ADDRESS] не має, як керівник органу самоорганізації населення «Будинковий комітет «Лідер» будинку [ADDRESS] » підписала акт від 14.10.2015 про виселення [PERSON] та як службова особа прийняла на відповідальне зберігання особисті речі потерпілої, які невстановленими досудовим розслідуванням особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, були переміщенні в підвальне приміщення будинку [ADDRESS] , тим самим здійснила незаконне виселення [PERSON] . Своїми незаконними діями [PERSON] заподіяла істотну шкоду охоронюваним законом правам та інтересам [PERSON] , що виразилося в порушенні її основних конституційних прав і свобод - права на житло та права на недоторканість житла, гарантованих ст. ст. 30, 47 Конституції України. Дії [PERSON] кваліфіковано за ч. 2 ст. 162 КК України як незаконне проникнення до житла, незаконне проведення огляду житла та незаконне виселення вчинене службовою особою. Ухвалою Жовтневого\~районного суду\~м.\~Дніпропетровська від\~10.12.2020р. звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності за вчинення злочину передбаченого ч. 2 ст. 162 КК України на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Кримінальне провадження відносно [PERSON] за ч. 2 ст. 162 КК України закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Цивільний позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди залишити без розгляду, роз`яснивши [PERSON] право звернутись до суду з позовом в порядку цивільного судочинства. Як вказувала позивача, у кримінальній справі №201/8285/16-к [PERSON] , допитаний як свідок, зазначив, що в квітні 2018 року сусід [PERSON] заклав дверний проріз між суміжними кімнатами в житловому приміщенні № [NUMBER] , після чого родина [PERSON] вселилась до житлового приміщення № 810 і до самовільно відокремленої кімнати площею 14,0 кв.м. Допитаний як свідок [PERSON] повідомив, що в суміжній стіні між кімнатами [ADDRESS] був дверний проріз, після закладення якого 01.05.2018р. співвідповідачі переселились із житлового приміщення № 810 до житлового приміщення № 808. Допитана як свідок [PERSON] зазначила, що проживає в приміщенні [ADDRESS] з родиною, а її дядько [PERSON] поїхав проживати до села. Відповідачами указані свідчення під час розгулу даної цивільної справи не спростовані. До того відповідачі відмовилися від надання заяви свідка у порядку ст. 93 ЦПК України на питання позивачки, про що надали суду заяви. З матеріалів справи установлено, що 14.10.2015р. головою ОСН «БК «Лідер» Копійка Л.Г., членами ОСН «БК «Лідер», мешканцями гуртожитку складено Акт про проникнення до кімнати № 808а блоку № 808, де проживала [PERSON] . В акті зазначено, що у кімнаті № 808а проживає [PERSON] , якої не було на момент проникнення. Здійснено опис речей, які знаходилися у кімнаті № 808А (а.с. 151 - 152, т. 2). Позивачка зазначила, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] в період 16-17 жовтня 2015 року вселилися до частини приміщення № 808 - відособленої кімнаті площею 14 кв.м з балконом площею 0,7 кв.м, а [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] наприкінці квітня 2018 року здійснили перепланування і реконструкцію ізольованого житлового приміщення № 808 загальною площею 50,4 кв.м на два відокремлених приміщення з окремими входами площею 14,7 кв.м і 35,7 кв.м і вселилися до цієї відокремленої частини житлового приміщення № 808 площею 35,7 кв.м, яке складається з житлових кімнат площею 11,7 кв.м і 18,1 кв.м, туалету площею 1,0 кв.м, душової площею 0,9 кв.м, коридору площею 4,0 кв. м. При цьому, [PERSON] для вселення до приміщення № 808 площею 35,7 кв.м використав ксерокопію ордеру на кімнату № 808Б від 08.07.1996р., що був дійсним протягом 30 днів (на підставі якого він вселявся до кімнати №808Б в період 08.07-07.08.1996 року і проживав до добровільного виселення 16-17 жовтня 2015р. Судом перевірено за даними Єдиного державного реєстру судових рішень, що рішенням Жовтневого\~районного суду\~м.\~Дніпропетровська від\~09.02.2012р.\~№ 2-7437/11\~(провадження\~№ 2/412/124/2012) відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , орган самоорганізації населення Домовий комітет «Лідер`будинку №46, третя особа голова ОСН «БК «Лідер», Дніпропетровська міська рада, орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Жовтневої районної в м. Дніпропетровську ради, про усунення перешкод, виселення осіб без надання іншого житла. У даній справі позивачка в обґрунтування вимог вказувала, що вона з 1989 року на підставі спеціального ордеру вселилась до гуртожитку кімнати 808А квартири [ADDRESS] , має зареєстроване місце проживання за цією адресою. В суміжній кімнаті 808Б тієї ж квартири [ADDRESS] за вказаною адресою на правах наймача зареєстрований відповідач [PERSON] , який не проживає в даній кімнаті з березня 2005 року. В липні 2007 року [PERSON] разом з відповідачем [PERSON] вселили до кімнати 808Б родичів [PERSON] відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які не мають зареєстрованого місця проживання за адресою вказаного гуртожитку, передбаченого законодавством спеціального ордеру на вселення до фактично займаної ними кімнати гуртожитку не отримували, а отже незаконно, самоправно займають кімнату 808Б у вказаному вище гуртожитку. Посилаючись на зазначені обставини, вказуючи, що відповідачем [PERSON] внаслідок вселення до своєї кімнати відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в порушення вимог законодавства, порушено право позивача на достатнє житло, оскільки остання потребує поліпшення житлових умов, позивач просила суд усунути їй перешкоди в реалізації права на житло, виселивши без надання іншого житла [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а відповідача [PERSON] визнати таким, що втратив право користування житлом. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , які є також законними представника неповнолітнього відповідача [PERSON] , в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, пославшись на те, що позивачем не доведено законність її вселення до гуртожитку, а зайняття нею приміщення кімнати відповідача [PERSON] не змінить статусу позивача, як особи, що потребує поліпшення житлових умов, оскільки позивач проживає в гуртожитку. Окрім того, відповідачі зазначили, що позивачу надана житлова площа у відповідності до п.12 «Примірного положення про гуртожитки», а також зазначили, що відповідач [PERSON] тимчасово не проживає в своїй кімнаті з гуртожитку, оскільки змушений доглядати хвору матір в с. Шандрівка, Юр`ївського району Дніпропетровської області, свої речі з кімнати гуртожитку повністю не вивозив, здійснивши лише часткову заміну меблів. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, пославшись на те, що оскільки позивач не є ані власником гуртожитку та кімнати, в якій мешкає, ані особою, у віданні якої знаходиться дане житлове нерухоме майно, то у позивача немає жодного права для звернення до суду із даним позовом. Також даним представником відповідача в судовому засіданні було оголошено заяву про застосування до вимог позивача строків позовної давності. Представник відповідача ОСН ДК «Лідер» в судовому засіданні також проти задоволення позову заперечував, послався на те, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] були вселені [PERSON] у відповідності до вимог житлового законодавства. Третя особа [PERSON] , представник третьої особи [PERSON] позов не визнали, пославшись на відсутність для його задоволенні належних підстав. Судом під час розгляду справи було встановлено, що позивачка має зареєстроване місце проживання за адресою гуртожитку в [ADDRESS] , маючи у своєму користуванні з жовтня 1989 року кімнату №808А в квартирі [ADDRESS] . Сусідом позивача за вказаною квартирою є відповідач [PERSON] , який має у своєму користуванні сусідню кімнату [ADDRESS] . Позивачка не є власником гуртожитку по [ADDRESS] чи квартири [ADDRESS] або будь-якої кімнати цієї квартири в зазначеному гуртожитку. Так само позивач не є особою, уповноваженою власником зазначеного нерухомого майна, на розпорядження цим майном, зокрема щодо питань вселення, виселення чи переселення осіб із зазначеного гуртожитку, кімнат у ньому. При цьому, в судовому засіданні з пояснень сторін встановлено, що рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2010 року, яке стосується визначення власника гуртожитку за адресою [ADDRESS] , наразі оскаржується в суді касаційної інстанції, провадження з розгляду справи в якому ще триває, а отже питання щодо власника вказаного гуртожитку остаточно не вирішене. Також судом під час розгляду справи з пояснень учасників розгляду справи, а також допитаних в судовому засіданні в якості свідків відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] встановлено, що вказані відповідачі з дозволу [PERSON] з липня 2007 року почали постійно проживати в займаній [PERSON] кімнаті №808Б квартири [ADDRESS] . При цьому, ордеру на вселення до вказаної кімнати гуртожитку [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не отримували. Окрім того, з матеріалів справи пояснень допитаних в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] вбачається, що відповідач [PERSON] останні декілька років доглядає хвору матір, яка мешкає в с. Шандрівка Юр`ївського району Дніпропетровської області, разом з цим періодично навідується до своєї кімнати №808Б в гуртожитку. Суд дійшов висновку, що право на звернення до суду із позовними вимогами про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням гуртожитку або виселення осіб, які самовільно зайняли жилу площу в гуртожитку, має лише власник такого гуртожитку або особа, якій делеговані власником відповідні права щодо розпорядження таким житловим приміщення гуртожитку, а також представник, що діє від імені зазначених осіб. Як встановлено в судовому засіданні, позивач не є ані власником, ані уповноваженою ним відповідним чином особою, що має право на розпорядження гуртожитком по [ADDRESS] , зокрема квартирою [ADDRESS] або жилими приміщеннями, що складають таку квартиру. Отже, позивач не має права на розпорядження неналежним і не ввіреним їй вказаним житловим приміщення, зокрема шляхом виселення з нього осіб, визнання їх такими, що втратили право на користування жилим приміщенням, в тому числі і в судовому порядку. Така оцінка судом зазначених посилань позивача ґрунтується на тому, що факт та підстави проживання відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в кімнаті відповідача [PERSON] , а також час проживання чи відсутності в цій кімнаті [PERSON] , як наймача, жодним чином не впливає на житлові права позивача, не зумовлює їх порушення чи обмеження, оскільки позивач не має жодних майнових чи інших прав відносно кімнати відповідача [PERSON] . При цьому, судом не встановлено, а позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів протилежного. Звільнення ж цієї кімнати відповідачами тим чи іншим шляхом не зумовлюватиме обов`язкового та беззаперечного набуття позивачем будь-якого права на займану відповідачами житлову кімнату, про що свідчить і положення п.11 Примірним положенням про гуртожитки. Позивачка займає в гуртожитку по [ADDRESS] кімнату, житловою площею 14,7 м2, в той час як згідно п.12 Примірного положенням про гуртожитки мінімальна норма житлової площі в гуртожитку становить 6 м2\~на одну особу. Отже, судом у цій справі було установлено, що відповідачі на мають відповідних документів на право користування житловим приміщенням [ADDRESS] , яке належить позиваці. Водночас, двічі самоправно вселилися до житлового приміщення № 808, без ордерів та без договорів найму з власником житлового приміщення № 808. З матеріалів справи судом установлено, що рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 28.12.2015р. у справі № 904/10561/15 задоволені позовні вимоги ТОВ «КП «Комфорт» про визнання за ним права власності на частину будівлі гуртожитку про визнання права власності на частину гуртожитку за ТОВ «КП «Комфорт». В останнього позивачка [PERSON] придбала спірне приміщення. \~ \~ \~ \~ Водночас, Дніпропетровським апеляційним господарським судом скасоване Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 28.12.2015р. у справі № 904/10561/15, а поставою ВССУ від 19.07.2016р. скасовані рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.12.2015р. та постанова Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 12.05.2016р., провадження у справі припинене. Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 28.12.2015р., яке набрало законної сили 12.01.2016р. і залишалося чинним до моменту скасування його судом апеляційної інстанції - до 12.05.2016р. (чотири місяці). За цей час здійснене відчуження жилих приміщень у гуртожитку по [ADDRESS] , в тому числі, й житлове приміщення № 808, яке було набуте позивачкою [PERSON] . Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та його архівної складової частини щодо об`єкта нерухомого майна (номер інформаційної довідки 162844559 від 09.04.2019р.) житлове приміщення № 809 площею 14,0 кв.м. зареєстроване за [PERSON] . Однак, з 03.03.2016р. і на даний момент за позивачкою [PERSON] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстроване право власності на ціле житлове приміщення [ADDRESS] , загальною площею 50,4 квадратних метрів, житловою площею 49,7 квадратних метрів, яке складається із: трьох житлових кімнат площами: 11,7 квадратних метрів, 18,1 квадратних метрів, 14,0 квадратних метрів, коридору 4,0 квадратних метрів, туалету 1,0 квадратних метрів, душової 0,9 квадратних метрів, балкону площею 0,7 квадратних метрів, згідно технічного паспорта (а.с. 6, 52 - 53 т. 1). Означене приміщення не витребуване у позивачки, договір купівлі-продажу до цього часу не визнаний недійсним, право власності не зареєстроване також і за державою, відповідні судові рішення на момент розгляду даної справи відстані, а тому позивачка на даному етапі має право на захист свого права власності в судовому порядку. Як повідомила позивачка у провадженні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває справа № 201/4946/17 за позовом Фонду державного майна України (як власника приміщення у гуртожитку) до [PERSON] , ТОВ «КП-Комфорт», треті особи на стороні позивача - [PERSON] , [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу житлового приміщення недійним, витребування майна із чужого незаконного володіння. У цій справі [PERSON] ще у квітні 2019 року звернувся із позовом до [PERSON] , ТОВ «КП-Комфорт», ФДМУ про визнання недійним правочину, визнання за ним права власності на частину цього ж приміщення, витребування майна із чужого незаконного володіння. Однак питання прийняття позову [PERSON] до провадження у справі № 201/4946/17 для спільного розгляду з позовом ФДМУ судом не вирішене. Судом перевірено за даними Єдиного державного реєстру судових рішень, що на даний момент спір не розглянутий, остання ухвала у реєстрі це ухвала судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.01.2022р. прийнято до свого провадження цивільну справу за позовом Фонду державного майна України до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю КП «Комфорт», треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко Ірина Олексіївна, [PERSON] , [PERSON] , про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового приміщення. Також у провадженні Бабушкінського\~районного суду\~м.\~Дніпропетровська знаходиться\~цивільна справа\~№ 201/4947/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] , ТОВ «КП-Комфорт», приватного нотаріуса Зайченко І.А. (треті особи ФОП [PERSON] , ФДМУ) про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна і застосування наслідків його недійсності, визнання права власності на кімнату, визнання рішень, дій та бездіяльності нотаріуса незаконними і скасування рішень, записів, реєстраційних номерів щодо державної реєстрації, солідарне відшкодування моральної шкоди. Позивачка у цій справи просить визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 07.04.2016р., за яким [PERSON] набув право власності на житлове приміщення [ADDRESS] . Судом перевірено за даними Єдиного державного реєстру судових рішень, що на даний момент спір не розглянутий, остання ухвала у реєстрі це ухвала судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.11.2021р. про прийняття справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «КП-Комфорт», приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко Ірини Анатоліївни, треті особи фізична особа підприємець [PERSON] , Фонд державного майна України, про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна і застосування наслідків його недійсності, визнання права власності на кімнату, визнання незаконними рішень, дій та бездіяльності нотаріуса і скасування рішень, записів, реєстраційних номерів щодо державної реєстрації, солідарне відшкодування моральної шкоди - до свого провадження. У провадженні\~Жовтневого районного\~суду м.\~Дніпропетровська знаходилася\~ справа\~№ 201/2265/20 за позовом [PERSON] до ТОВ «ДП «Комфорт», ОСББ «Перемога 46», приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко І.А. (треті особи - ТОВ «КП-Комфорт», ФДМУ) про визнання недійсним договору, скасування державної реєстрації права власності, визнання рішень, дій та бездіяльності незаконними, визнання права власності. Позивачка оспорювала договір дарування від 07.04.2017р., укладений між ТОВ «КП Комфорт» і ОСББ «Перемога 46», посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Зайченко І.А., яким відчужене у т.ч. приміщення № 808, яке займає позивачка, а також балкон площею 0,7 кв.м. За даними Єдиного державного реєстру судових рішень рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03.11.2021р. у задоволенні позову відмовлено. Справа знаходиться на стадії апеляційного оскарження. Остання ухвала у реєстрі це ухвала Дніпровського апеляційного суд від 01.06.2022р. про відмову у задоволенні заяви [PERSON] про відвід суддів Дніпровського апеляційного суду. Відтак, як встановлено судом указані спори, які тривають досить довгий час - не розглянуті. Позивачка вибурює захист свого права з березня 2016 року, у зв`язку із чим має законні очікування на захист права судом. Щодо рішень судів, у який позивачка не була учасником, суд зазначає, що преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року). «Правомірні очікування»/«законні сподівання» вчиняти певні дії відповідно до виданого державними органами дозволу (Справа «Пайн Велі Девелопмент Лтд. та інші проти Ірландії» (Pine Valley Developments Ltd and Others v. Ireland), заява № 12742/87, рішення від 23 жовтня 1991 р.). У рішенні у справі «Інтерсплав проти» України» (Intersplav v. Ukraine) від 9 січня 2007 року, заява № 803/02 ЄСПЛ визнав порушення статті 1 Першого протоколу, оскільки фактично постійні затримки відшкодування і компенсації у поєднанні із відсутністю ефективних засобів запобігання або припинення такої адміністративної практики, так само як і стан невизначеності щодо часу повернення коштів заявника, порушив «справедливий баланс» між вимогами публічного інтересу та захистом права на мирне володіння майном. Рішення у справі «Україна-Тюмень» проти України» (Ukraine-Tyumen v. Ukraine) від 22 листопада 2007 року, заява 22603/02, є показовим прикладом того, що відповідаючи інтересам суспільства, певна дія, вчинювана органами влади, все одно може порушувати права особи через її непропорційність. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). Позивачка просить суд повернути їй житлове приміщення, оскільки воно знаходиться у фактичному користуванні відповідачів без установлених законом підстав. Велика Палата\~Верховного Суду\~у постанові\~від 23.11.2021р.\~у справі\~№ 359/3373//16-ц\~(пункт\~67) звернула увагу на те, що володіння як фактичний стан слід відрізняти від права володіння. Зокрема, права володіння, користування та розпоряджання майном належать власнику майна незалежно від того, є він фактичним володільцем чи ні. Зайняття нежитлового приміщення фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не позбавляє власника його права володіння на майно, не створює перешкоди у розпорядженні цим майном, а створює лише перешкоди в користуванні володільцем своїм майном. Тож у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник нежитлового приміщення вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майно, тобто негаторний позов\~(такі висновки наявні й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц, за змістом пункту 49 якої з моменту, коли перестали існувати правові підстави для користування службовим житлом, особа, якій воно було надане, володіє ним незаконно, і власник має право вимагати усунення перешкод у користуванні та розпорядженні таким майном шляхом виселення, а позов про виселення є негаторним). Більше того, за наявного підходу до фізичного зайняття майна як до триваючого порушення, на вимоги про припинення якого не поширюється позовна давність, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця\~(у подібних правовідносинах також постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 71), від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 96), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 81), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 97)). Під час розгляду справи відповідачами не спростовані обставини щодо самовільного зайняття приміщення позивачки № 808, яке зареєстроване за нею на праві власності на момент розгляду справи. Позивачкою своєму у позові ставить вимогу про виселення відповідачів із займаного ним приміщення, що відповідає способу захисту у негаторному позові, а тому вимоги позивачки у цій частині підлягають задоволенню шляхом усунення перешкод у користуванні приміщенням шляхом виселення відповідачів. Натомість вимоги позивачки про виселення без надання іншого приміщення не узгоджуються із обраним способом захисту, тому у цій частині не підлягають задоволенню Інші вимоги про складання акту приймання-передачі спірного приміщення стосуються виконання рішення, а не суті спору, тому у цій частині також не підлягають задоволенню. З огляду на викладене, вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України питання про судові витрати буде ухвалене судом окремо шляхом постановлення додаткового рішення. На підставі викладеного,

Outcome: partial