Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-14 00:00:00

Департамент соціального захисту населення Хмельницької обласної державної адміністрації звернувся до Нетішинського міського суду Хмельницької області з позовом до [PERSON] про зобов`язання вчинити певні дії. В обґрунтування позову зазначається, що відповідно до рішення Головного управління праці та соціального захисту населення обласної державної адміністрації (з 2012 року Департамент соціального захисту населення обласної державної адміністрації) від 30.08.2012 № 03/03-12172 [PERSON] як особа з інвалідністю внаслідок війни І групи був забезпечений автомобілем ЗАЗ «Сенс» TF698К-10 (звичайне керування), 2011 року випуску, безкоштовно через органи соціального захисту населення з передачею права користування [PERSON] , який є онуком особи з інвалідністю. [INFO] \~Мацун [PERSON] \~помер і\~з огляду\~на діюче\~законодавства члени\~його сім`ї\~зобов`язані були\~вчинити певні\~дії протягом\~шести місяців\~після його\~смерті,\~а саме\~повернути автомобіль\~структурному підрозділу з питань соціального захисту населення або сплатити залишкову вартість автомобіля та здійснити перереєстрацію на своє ім`я. Структурними підрозділами з питань соціального захисту населення Департаменту та Нетішинської міської ради були вжиті заходи щодо досудового врегулювання спірного питання, а саме: неодноразово направлялися листи на адресу відповідача щодо вирішення питання стосовно перереєстрації зазначеного автомобіля на своє ім`я у встановленому законодавством порядку або повернення транспортного засобу Департаменту для забезпечення ним іншої особи з інвалідністю, яка перебуває на обліку. [PERSON] 22.01.2015, 03.09.2019 та 23.09.2020 подавалися заяви з питання переоформлення автомобіля на його ім`я, однак у зв`язку із пропуском встановленого законом шестимісячного строку на переоформлення транспортного засобу та відсутності реєстрації місця проживання відповідача за місцем реєстрації діда на час його смерті Департаментом були надані відмови із роз`ясненням порядку їх оскарження у судовому порядку. Однак відповідач своїм правом на звернення до суду щодо оскарження відмови Департаменту не скористався, продовжує використовувати автомобіль без законних підстав за технічним паспортом на транспортний засіб, що виданий на ім`я померлої особи з інвалідністю [PERSON] . У зв`язку з цим позивач просив суд зобов`язати [PERSON] повернути Департаменту соціального захисту населення Хмельницької обласної державної адміністрації автомобіль ЗАЗ «СЕНС»-TF698K-10, 2011 року випуску та стягнути з відповідача на користь позивача сплачений останнім при зверненні з позовом до суду судовий збір у розмірі 2481 грн. Крім того, представник позивача зазначив, що вважає цей позов негаторним, а тому до вимог за ним не має застосовуватися позовна давність, однак водночас просила поновити пропущений строк позовної давності. 08.09.2022 суддею було відкрите провадження у справі та визначено її розгляд у порядку загального позовного провадження, а підготовче засідання призначене на 26.09.2022 (а.с. 24). 26.09.2022 підготовче судове засідання було відкладене у зв`язку з першою неявкою представника позивача на 11.10.2022 (а.с.31). 11.10.2022 розгляд справи не відбувся через оголошення повітряної тривоги у Хмельницькій області, а наступне підготовче судове засідання було призначене на 27.10.2022 (а.с. 38). 27.10.2022 судом було закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 09.11.2022 (а.с. 44). 09.11.2022 судове засідання було відкладене у зв`язку із задоволенням клопотання відповідача про виклик свідків на 24.11.2022 (а.с. 59). 24.11.2022 розгляд справи не відбувся у зв`язку із відсутністю електропостачання в мережі Нетішинського міського суду, а судове засідання було призначене на 07.12.2022 (а.с. 65). 07.12.2022 розгляд справи не відбувся у зв`язку із відсутністю електропостачання в мережі Нетішинського міського суду, а судове засідання було призначене на 15.12.2022 (а.с. 69). Представник позивача у судове засідання не з`явився, директор Депертаменту І. Ковальчук через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти позову, зазначивши у 2012 році його дід [PERSON] як особа з інвалідністю, отримав автомобіль. У 2013 році [PERSON] помер і протягом двох-трьох днів відповідач звернувся до УСЗН із заявою щодо переоформлення автомобіля, де йому повідомили, що він може бути вільним, і коли вони зв`яжуться з Департаментом, йому повідомлять, однак після цього нічого не відбувалося і він продовжував користуватися автомобілем. У 2015 році відповідач надіслав лист на адресу Департаменту, в якому просив викупити автомобіль, однак йому було відмовлено, оскільки він пропустив передбачений законом строк звернення та не був зареєстрований із [PERSON] . Відповідач продовжив користуватися автомобілем, а у 2019 році, щоб врегулювати це питання, знову надсилає лист щодо переоформлення автомобіля Департаменту, однак знову отримав відмову. До цього часу відповідач користується автомобілем. Позаяк Департамент звернувся до суду лише у 2022 році, останнім був пропущений строк позовної давності, який відповідач просив суд застосувати в даному випадку та відмовити у задоволенні позову. Також відповідачем була подана аналогічна письмова заява про застосування строку позовної давності до вимог позивача (а.с. 52-53). Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона працює в Управлінні соціального захисту населення Нетішинської міської ради на посаді головного спеціаліста. Вона брала участь у складання акту у серпні 2012 року про те, що відповідач проживав разом зі своїм померлим дідом [PERSON] , хоча прописаний відповідач був за іншою адресою. Протягом шести місяців із дня смерті [PERSON] відповідач звернуся до УСЗН із заявою щодо переоформлення транспортного засобу, який надавався у користування [PERSON] , і ця заява разом із доданими до неї документами (паспорт, ідентифікаційний номер, копія свідоцтва про смерть, технічний паспорт на автомобіль) були направлені УСЗН Департаменту, який був уповноважений на розгляд цього питання і в якому створена спеціальна група для цього, однак будь-якої відповіді з Департаменту не надійшло. Телефоном Департамент повідомляв, що вони надсилали відповідачу відмову у переоформленні автомобіля. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є дружиною відповідача. У 2012 році їх дід [PERSON] як інвалід війни отримав автомобіль. Вони з [PERSON] фактично жили окремо, однак її чоловік постійно доглядав за ним та допомагав йому, а коли той хворів, тимчасово жив у нього. Коли [PERSON] помер, вони повідомили в УСЗН про смерть діда та надіслали документи про переоформлення автомобіля. Заслухавши відповідача\~та свідків,\~повно,\~всебічно та\~об`єктивно дослідивши\~та оцінивши\~за своїм\~внутрішнім переконанням\~надані докази\~як окремо,\~так і\~в їх\~сукупності,\~суд дійшов\~наступних висновків. Судом встановлено,\~що відповідно\~до рішення\~Головного управління\~праці та\~соціального захисту\~населення обласної\~державної адміністрації\~Хмельницької обласної\~державної адміністрації\~від 30.08.2012\~№ 03/03-12/72\~ [PERSON] , який\~проживає за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,як інвалід війни І групи безкоштовно був забезпечений автомобілем ЗАЗ «Сенс» TF698К-10 (звичайне керування) 2011 року випуску із реєстраційним номером [NUMBER] . Вказаний автомобіль був зареєстрований за [PERSON] з відміткою про заборону відчуження та із передачею права користування своєму онуку [PERSON] (а.с. 5, 6, 7). Згідно з актом від 27.08.2012 відповідач [PERSON] , який на той час був фактично зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , у день обстеження був у свого дідуся [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , а також постійно приходить до своїх родичів, допомагає у купівлі продуктів, ліків та надає всі види допомоги, яких вони потребують (а.с. 9). [INFO] Мацун [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 8). Після смерті свого діда відповідач [PERSON] 22.01.2015, 03.09.2019 та 23.09.2020 звертався до Департаменту соціального захисту населення Хмельницької обласної державної адміністрації із заявами про переоформлення вказаного автомобіля на його ім`я (а.с. 10, 11, 14). У відповідь на вищевказані заяви Департамент соціального захисту населення Хмельницької обласної державної адміністрації своїми листами від 12.02.2015, 20.09.2019 та 01.10.2020 повідомив [PERSON] \~про те,\~що у\~зв`язку із\~пропуском шестимісячного\~строку на\~переоформлення транспортного\~засобу та\~відсутності реєстрації\~місця проживання\~відповідача за\~місцем реєстрації\~діда на\~час смерті\~останнього Департамент\~не має\~підстав для\~переоформлення автомобіля (а.с. 17, 18, 19). 08.06.2022 на адресу відповідача позивачем був направлений лист із вимогою переоформлення або повернення автомобіля ЗАЗ «Sens» 2011 року випуску, а також попереджено [PERSON] про те, що у разі невиконання вищезазначених ним дій позивач буде вимушений звертатися до суду (а.с. 16-а). За змістом ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про витребування майна власником із чужого незаконного володіння. Відповідно до ч. 1\~ст. 1213 ЦК України\~набувач зобовязаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 38 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) інвалідам і дітям-інвалідам надаються безоплатно або на пільгових умовах послуги з соціально-побутового і медичного обслуговування, технічні та інші засоби реабілітації (засоби для пересування, протезні вироби, сурдотехнічні засоби, мобільні телефони для письмового спілкування тощо), вироби медичного призначення (індивідуальні пристрої, протези очей, зубів, щелеп, окуляри, слухові та голосоутворювальні апарати, ендопротези, сечо- та калоприймачі тощо) на підставі індивідуальної програми реабілітації, автомобілі за наявності відповідного медичного висновку. Після смерті інваліда, дитини-інваліда автомобіль, виданий безоплатно чи на пільгових умовах, у тому числі визнаний гуманітарною допомогою, за бажанням членів його сім`ї може бути переданий у їх власність безоплатно у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Технічні та інші засоби реабілітації можуть бути залишені у власності членів сім`ї померлого інваліда, дитини-інваліда в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно до абз. 1, 2 п. 16 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 999 від 19.07.2006 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), інваліду, законному представнику недієздатного інваліда чи дитини-інваліда автомобіль, виданий безоплатно чи на пільгових умовах, за їх бажанням може бути безоплатно переданий у власність після закінчення 10-річного строку експлуатації. Після смерті інваліда, дитини-інваліда такий автомобіль може бути безоплатно переданий у власність члену його (її) сім`ї (за бажанням такого члена сім`ї), який на час смерті інваліда були зареєстровані за місцем реєстрації інваліда, дитини-інваліда. Автомобіль, строк експлуатації якого від 5 до 10 років, залишається безоплатно члену сім`ї, який на час смерті інваліда був зареєстрований за місцем реєстрації інваліда і середньомісячний сукупний дохід сім`ї якого за шість місяців, що передують дню смерті інваліда, не перевищує прожиткового мінімуму для сім`ї. Відповідно до абз. 3-6 п. 16 вищевказаного Порядку, автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років (крім випадку, зазначеного в абзаці другому цього пункту), після смерті інваліда залишається у користуванні його сім`ї, якщо в ній є інвалід, який: мав підстави для забезпечення автомобілем на час смерті інваліда або протягом не більше 6 місяців з дня його смерті; був зареєстрований на час смерті інваліда за місцем його реєстрації; не має іншого автомобіля, у тому числі отриманого через головне управління соціального захисту або управління виконавчої дирекції. Відповідно до абз. 9 п. 16 вищевказаного Порядку іншому члену сім`ї померлого інваліда, який зареєстрований за місцем реєстрації інваліда на час смерті, автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, залишається у разі сплати ним протягом шести місяців із дня смерті інваліда до державного бюджету на рахунки, відкриті в органах Казначейства, а членом сім`ї померлого інваліда внаслідок трудового каліцтва на рахунки відповідних управлінь виконавчої дирекції вартості автомобіля з урахуванням розрахункової вартості автомобіля та суми, сплаченої за нього інвалідом. Відповідно до абз. 11, 16 п. 16 вищевказаного Порядку, в іншому разі автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, повертається (вилучається) структурному підрозділу чи органу соціального захисту населення або управлінню виконавчої дирекції у повному комплекті. Автомобіль, отриманий інвалідом, законним представником недієздатного інваліда, дитини-інваліда, вилучається відповідними органами державної виконавчої служби за рішенням суду за поданням головного управління соціального захисту або управління виконавчої дирекції. З огляду на викладене судом було встановлено, що відповідач [PERSON] безпідставно набув транспортний засіб, яким був забезпечений за час життя його дід [PERSON] як\~особа з\~інвалідністю безкоштовно\~через органи\~соціального захисту\~населення,\~оскільки в матеріалах справи відсутні докази, що на час смерті [PERSON] відповідач був зареєстрований із ним за однією адресою, що позбавляє відповідача права залишити автомобіль у себе після смерті діда, а отже суд вважає позовні вимоги обґрунтованими. Разом із цим відповідачем було заявлено про застосування позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частиною першою ст. 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення ЄСПЛ від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; п. 570 рішення ЄСПЛ від 20.09.2011 за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Із наданих представником позивача документів вбачається, що позивачу було достовірно відомо про порушене право ще у 2015 році, оскільки вже тоді ним надавалася відповідь на заяву відповідача про переоформлення автомобіля, однак позивач звернувся до суду лише у 2022 році, тобто із пропуском строку позовної давності. Отже, встановивши, що позов є доведеним, але позивач, дізнавшись у 2015 році про незаконність перебування спірного автомобіля у користуванні відповідача, із вказаним позовом звернувся лише у вересні 2022 року, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності, передбаченої ст. 257 ЦК України, про застосування якої просив відповідач. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 294/89/16-ц, який суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин з огляду на приписи ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. \~ \~ \~ \~Представник позивача у позовній заяві просить поновити пропущений строк позовної давності, однак не наводить будь-яких причин, що свідчили б про поважність його пропуску, і докази цього в матеріалах справи відсутні, а тому суд не вбачає підстав не застосовувати строк позовної давності в даному випадку. Щодо посилань представника позивача на те, що строк позовної давності не підлягає застосуванню до спірних правовідносин суд зазначає наступне. За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу у суді. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц та від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц. Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України, частина друга статті 52 ЗК України). Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно. Негаторний позов позов власника до третіх осіб про усунення перешкод, пов`язаних із здійсненням прав щодо користування та розпорядження майном. Обов`язковою умовою негаторного позову є існування порушення прав власника на час пред`явлення такого позову. Віндикація це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого невласника. Віндикація це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У правовому висновку Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеному у постанові від 06.03.2018 у справі № 607/15489/15-ц вказано, що позовна давність до вимог за негаторним позовом не застосовується, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі, тому цей позов може бути пред`явлений власником майна протягом всього часу, поки триває порушення. Проте, виходячи з характеру спірних правовідносин та змісту позовної заяви, позивачем пред`явлено саме віндикаційний позов, а не негаторний, а тому відсутні підстави вважати, що до цих вимог позовна давність не застосовується. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed