Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-05 00:00:00

Адвокат Рогозін О.В. звернувся до суду з позовом в інтересах [PERSON] до Запорізької обласної прокуратури, Державної казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди. В позовних вимогах позивач просить стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 182 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, заподіяної йому незаконними рішеннями і діями органів досудового розслідування та прокуратури, витрати на правничу допомогу адвоката у сумі 20 000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до вироку Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11.02.2022 року [PERSON] визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України та виправдано, у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим. Рішення набрало законної сили 11.03.2022 року. Посилається на те, що за час проведення досудового розслідування, розгляду справи у суді, позивачу було завдано моральну шкоду, оскільки під час проведення слідчих дій порушувалися його права, позивач вимушений був терпіти страждання через те, що оточуючі знали про його обвинувачення. Внаслідок морального тиску від керівництва на роботі позивача було звільнено з престижної роботи з ТОВ «ЮК ФУД». Через незаконне переслідування та тягар захисту від незаконного обвинувачення позивач не міг отримати роботу. Моральну шкоду, завдану позивачу, позивач оцінив у 182\~000 грн. (28 місяців х 6500 грн. = 182\~000 грн.), яка розрахована за період з 05.11.2019 року (початкова дата проведено обшук за місцем мешкання позивача) по 11.03.2022 року (набрання рішенням законної сили), та виходячи із установленої Законом України «Про державний бюджет України на 2022 рік» мінімальної заробітної плати у розмірі 6500 грн. Також позивач просить стягнути на його користь витрати на правничу допомогу, понесені позивачем у зв`язку з розглядом цієї справи у сумі 20\~000 грн. Ухвалою суду від 02.08.2022 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. 29.08.2022 року від Запорізької обласної прокуратури надійшов відзив на позов, в якому керівник Запорізької обласної прокуратури просить відмовити у задоволені позовних вимог [PERSON] . У відзиві зазначено, що в силу вимог ч. 4 ст. 1176 ЦК України відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди позивачу за рахунок державного бюджету. Окрім того, невірним є період, визначений позивачем для обрахування моральної шкоди, та, як наслідок розрахований розмір заподіяної моральної шкоди (у випадку, якщо б позивач мав право на відшкодування моральної шкоди). Також вважає, що оскільки позовна заява [PERSON] про відшкодування моральної шкоди у сумі 182 000 грн не підлягає задоволенню, то й похідна від цього вимога про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, у силу вимог ст. 141 ЦПК України не підлягає задоволенню. 13.09.2022 року від Державної казначейської служби України надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача просить відмовити у задоволені позовних вимог [PERSON] . Вказує, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували факт заподіяння йому моральних страждань, втрат немайнового характеру, доказів необхідності застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків і відновлення стосунків з оточуючими людьми, як і доказів втрати чи погіршення таких зв`язків через діяльність або бездіяльність посадових осіб правоохоронного органу при здійсненні ними своїх повноважень. У позовній заяві позивачем зазначено про його звільнення з роботи внаслідок тиску керівництва, проте відповідного наказу щодо його звільнення з роботи з ініціативи роботодавця саме внаслідок порушення кримінальної справи до позовної заяви не додано. Позивачем не надано всіх, передбачених законодавством документів для підтвердження понесення відповідних витрат на правничу допомогу, у тому числі й детальний опис робіт/послуг, виконаних адвокатом, тому вважає, що відсутні передбачені законом підстави для стягнення таких витрат. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, просять позов задовольнити. Представники відповідачів в судовому засіданні заперечували проти позову, з підстав наведених у відзивах на позов. Заслухавши у судовому засіданні пояснення представників сторін, дослідивши надані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] обвинувачувався у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, а саме за незаконне придбання, виготовлення та зберігання наркотичних засобів, без мети збуту, у великих розмірах. Так, у провадженні СВ Комунарського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області перебувало кримінальне провадження № 12019080040000320 за ч. 1 ст. 309 КК України за фактом незаконного зберігання наркотичних засобів невстановленою особою на території Комунарського району м. Запоріжжя. Під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12019080040000320 слідчим СВ Комунарського ВП за погодженням з прокурором Запорізької місцевої прокуратури № 2 04.11.2019 скеровано до суду клопотання про проведення обшуку домоволодіння особи, що знаходиться за фактичним місцем мешкання [PERSON] , розташованого за адресою: [ADDRESS] з метою виявлення та вилучення наркотичних засобів предметів виключених законом обігу, яке ухвалою слідчого судді районного суду від 04.11.2019 задоволено. На підставі вказаної ухвали 05.11.2019 слідчим СВ Комунарського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області проведено обшук за адресою: [ADDRESS] , за місцем мешкання та участю [PERSON] [INFO] . Згідно з копією протоколу обшуку від 05.11.2019, в ході проведення обшуку [PERSON] у присутності 2 понятих заявив, що в приміщенні кухні в холодильнику знаходиться в сухому вигляді канабіс. В ході проведеного обшуку, в приміщенні кухні дійсно було виявлено та вилучено 3 великі зіп-пакети з вмістом рослинної речовини зеленого кольору у сухому стані та пластиковий бокс з вмістом рослинної речовини зеленого кольору у сухому стані. Крім того, у приміщенні підвалу виявлені сухі стебла з рослинною речовиною, зеленого кольору у сухому стані та виявлено розсип рослинної речовини зеленого кольору у сухому стані. В приміщенні гаражу виявлений полімерний пакет чорного кольору з вмістом стебел рослини зеленого кольору зі специфічним запахом. Відповідно до висновку експерта від 26.11.2019 № 7-2490 загальна маса речовини рослинного походження сіро-зеленого кольору, яка є небезпечним наркотичним засобом - канабіс, склала 1265,985 г в перерахунку на висушену речовину. Надані на експертизу стебла рослин сіро-зеленого кольору (вміст полімерного мішка чорного кольору) є фрагментами стебел рослин роду конопля, та у своєму складі канабіноїдів, у т. ч. основний психоактивний канабіноїд - тетрагідроканабінол, не містять і до наркотичних засобів, психотропних речовин чи прекурсорів не відносяться. Прокурором 05.11.2019 винесено постанову про виділення з кримінального провадження № 12019080040000320 матеріалів досудового розслідування щодо проведеного 05.11.2019 обшуку за участі [PERSON] (власник частини будинку) за адресою проживання [PERSON] ( [ADDRESS] ), де виявлено та вилучено стебла рослин та рослинну речовину зеленого кольору у сухому стані зі специфічним запахом, яку направлено до Комунарського ВП ДВП ГУНП в області для проведення додаткової перевірки. Слідчим СВ Комунарського ВП ДВП ГУНП в області 05.11.2019 зареєстровано кримінальне провадження за № 12019080040003848 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України. Прокурором 29.11.2019 вручено [PERSON] , у присутності захисника, письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України. Під час досудового розслідування [PERSON] в порядку ст. 208 КПК України не затримувався та відносно останнього запобіжний захід не обирався. Указане також підтверджується виправдувальним вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11.02.2022. Згідно з протоколом допиту підозрюваного від 29.11.2019, допитаний [PERSON] у присутності захисника Рогозіна О.В., пояснив, що приблизно в кінці жовтня він з самостійно вирощеного куща коноплі на території свого подвір`я обірвав верхівкові частини. Далі він висушив та перетер вказані верхівки та таким чином виготовив готовий для особистого вживання наркотичний засіб марихуану, який склав в 3 зіп-пакети, які поклав в холодильник та в пластиковий бокс, який поклав в приміщенні кухні. У свою чергу, 05.11.2019 до нього додому прийшли працівники поліції та в ході санкціонованого судом обшуку вилучили верхівкові частини, що були складені в 3 зіп-пакети в холодильнику, суху речовину в пластиковому боксі, в кухні. Також в приміщенні підвалу його будинку в ході обшуку були виявлені сухі підвищені гілки з верхівками коноплі та листя коноплі насипом на поверхні підлоги. Звідки вони там взялись він не знає. Окрім того, [PERSON] пояснив, що вказаний наркотичний засіб, який вилучили з приміщення кухні, він зберігав на території домоволодіння, без мети збуту для особистого вживання. Вину в скоєні зберігання наркотичного засобу канабіс визнає повністю, щиро кається. За результатами досудового розслідування 29.11.2019 прокурором затверджено та направлено до Комунарського районного суду м. Запоріжжя обвинувальний акт за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України. У ході судового розгляду вказаного кримінального провадження у Комунарському районному суді м. Запоріжжя обвинувачений [PERSON] свою вину у пред`явленому обвинуваченні не визнав і пояснив, що працівники поліції перед початком обшуку поклали до домоволодіння наркотичні засоби і сказали, як йому говорити під час проведення обшуку, що ним і було зроблено після того, як почався обшук, який відбувався під відеофіксацію. Наркотичні засоби йому підкинули працівники поліції. На відео він давав ті пояснення, які сказали давати йому працівники поліції. Йому сказали, що якщо він відмовиться, у нього знайдуть щось гірше. Після цього він звернувся до захисника. Вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11.02.2022 року [PERSON] визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, та виправдано у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим. Згідно з відміткою вказаний вирок набрав законної сили 15.03.2022 року. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» (далі Закон) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Стаття 4 цього ж Закону визначає поняття моральної шкоди, яка завдана незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. А саме, моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Згідно зі ст. 13 Закону розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Спеціальною нормою Цивільного кодексу України врегульовано питання відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Відповідно до ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Одночасно частиною четвертою статті 1176 ЦК України визначено, що фізична особа, яка у процесі досудового розслідування або судового провадження шляхом самообмови перешкоджала з`ясуванню істини і цим сприяла незаконному засудженню, незаконному притягненню до кримінальної відповідальності, незаконному застосуванню запобіжного заходу, незаконному затриманню, незаконному накладенню адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, не має права на відшкодування шкоди. У подібних правовідносинах Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постановах від 25.04.2019 у справі № 704/696/16-ц та від 30.05.2022 у справі № 311/719/19 дійшов до наступних висновків. Під самообмовою слід розуміти завідомо неправдиві показання підозрюваного, обвинуваченого, підсудного. Самообмова - це показання обвинуваченого (підозрюваного), в яких він зізнається у вчиненні злочинів, яких не вчиняв, чи бере на себе всю вину (або частково) за вчинений іншими особами злочин, хоча насправді його вчинила група осіб. Суди мають враховувати причини, які спонукали особу до самообмови, оскільки у статті фактично йдеться про умисел на самообмову. Проте самообмова, яка стала наслідком застосування до громадянина насильства, погроз чи інших незаконних заходів, не перешкоджає відшкодуванню шкоди. При цьому факт насильства, погроз та інших незаконних заходів має бути встановлений слідчими органами, прокурором чи судом. Тобто самообмова, яка виключає відшкодування шкоди, має бути добровільною, завідомо неправдивою, мати на меті перешкодити з`ясуванню істини й бути зафіксованою в матеріалах справи. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказів на підтвердження того, що самообмова, яка стала наслідком застосування насильства, погроз та інших незаконних заходів, позивачем не надано, вказані факти також не встановлені судом під час винесення виправдувального вироку. Звернень, заяв або клопотань з боку [PERSON] на незаконні дії слідчого та прокурора під час проведення досудового розслідування та судового розгляду зазначеного кримінального провадження не надходило. Крім того, факт підтвердження позивачем своєї вини зафіксовано в матеріалах кримінальної справи й така самообмова була добровільною. Статтею 206 КПК України передбачено загальні обов`язки судді щодо захисту прав людини. Згідно з ч. 6 указаної статті, якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та, зокрема: доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи. Натомість, у виправдувальному вироку суду щодо [PERSON] не встановлено, що мало місце насильство або інші протиправні дії відносно позивача та не було ініційовано питання щодо дослідження вказаних фактів. Отже, твердження позивача під час судового засідання у кримінальному провадженні є виключно способом захисту й не підтверджені жодними доказами. З огляду на підтвердження [PERSON] під час досудового розслідування своєї причетності та визнанні вини у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення (протокол обшуку від 05.11.2019 та протокол допиту підозрюваного від 29.11.2019), мав місце факт самообмови позивача на досудовому слідстві, що призвело до незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності. При цьому така самообмова була добровільною та перешкоджала подальшому з`ясуванню істини. Саме внаслідок підтвердження ним своєї причетності до скоєного кримінального правопорушення органами досудового розслідування повідомлено позивачу про підозру та направлено до Комунарського районного суду м. Запоріжжя обвинувальний акт. З огляду на викладене, самообмова [PERSON] , у силу приписів ч. 4 ст. 1176 ЦК України, виключає його право на відшкодування моральної шкоди за рахунок державного бюджету. Враховуючи, що судом не встановлено підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок Державного бюджету України, суд не вдається до оцінки правильності розрахунків наведених позивачем в обґрунтування розміру моральної шкоди. Оскільки позовна заява [PERSON] про відшкодування моральної шкоди у сумі 182 000 грн не підлягає задоволенню, то вимоги позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, у силу вимог ст. 141 ЦПК України не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed