Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-20 00:00:00

І. Позиція сторін у справі. Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому, враховуючи зміну предмету позову від 22 червня 2021 року, просив встановити факт постійного проживання з [PERSON] , померлої [INFO] , до дня її смерті, та усунути відповідача від спадкування за законом на спадщину по спадковій справі № 63241569 у Спадковому реєстрі, яка відкрилася у результаті смерті [PERSON] . В обґрунтування позову вказано, що [INFO] померла [PERSON] , за заявою відповідача [PERSON] , яка зазначила себе спадкоємцем п`ятої черги, 31 жовтня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Р. О. відкрито спадкову справу № 63241569, до складу спадкового майна входить квартира, розташована за адресою [ADDRESS] . Позивач є спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті [PERSON] , тому 02 квітня 2019 року звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки проживав зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Оскільки відповідач [PERSON] ніякої допомоги за життя [PERSON] з утримання не надавала, тому позивачем заявлені вимоги про усунення відповідача від права спадкування за законом після смерті спадкодавця [PERSON] . Відповідач позов не визнала, у своїх поясненнях вказала, що постійно спілкувалася з своїми рідними - подружжям [PERSON] , в них вдома бувала з дитинства, що підтверджують листи, світлини, листівки, якими обмінювалися останні роки їх життя і які вона може надати на підтвердження власних слів. Комунікація стала частішою з 2007 року, відповідач направляла поштові відправлення. [PERSON] почав хворіти і знадобилися консультації з спеціалістами медиками, за якими зверталася відповідач, маючи медичні висновки українських лікарів, зокрема, у відповідача зберігається його рентгенівський знімок хребта. Відповідач приїздила у 2015 та наприкінці 2017 року, на початку 2018 року - ситуація із здоров`ям дядька різко погіршилася, загрожувала ампутація ніг. За рекомендацією італійських лікарів, відповідач розшукувала клініки у Києві для лікування озонотерапією, однак, не встигли і дядько помер. Відповідач вказала, що її тітка - [PERSON] була однією із засновників товариства «Видибай», займалася громадською роботою, у тому числі судовими справами щодо захисту майна і прав учасників човнового кооперативу. Оскільки тітка особисто і дуже активно займалася справами Товариства, документи, для її зручності, зберігалися у неї вдома, у зв`язку із чим був оформлений договір оренди на частку квартири з Товариством «Видибай». Проте додому дядько і тітка сторонніх не пускали, вони проживали усамітнено, що можуть підтвердити близькі сусіди і люди, з якими вони спілкувалися. Після смерті свого чоловіка тітка залишилася одною. Але вона не мала б наміру виїжджати з Києва, якби вона не відчувала себе під загрозою: дехто вирішив скористатися їхнім майном. Допоки був живий дядько, він міг дати відпір таким зазіханням. Залишившись одною, тітка відповідача почала отримувати спочатку надокучливі поради від [PERSON] - керівника Товариством оформити квартиру на третіх осіб, які згодом змінилися на прямі погрози. І тітка почала боятися, остерігалася відповідати по телефону. На її прохання відповідач надіслала два телефонних апарати: стаціонарний і мобільний з придбаним мобільним номером, які вона відправила через свого колишнього чоловіка, котрий проживає у м. Миколаїв - [PERSON] . Оскільки погрози на тітку, з метою заволодіння її майном, не припинялися, а навпаки посилювалися, відповідач з нею вирішили, що тітка переїздить до відповідача. Відповідач зазначила, що має місце нахабної спроби рейдерського захоплення квартири її родичів внаслідок змови керівника товариства «Видибай» з [PERSON] . Квартира була взломана [PERSON] , про що подано заяву у поліцію. Він заволодів документами померлої тітки, паспортом для виїзду за кордон та довідкою про її смерть, приховав від слідчого наявність родичів у покійної. Заздалегідь був запланований приїзд у жовтні 2018 року, тітка мала виїхати разом з відповідачем і одночасно, для ознайомлення з умовами проживання у будинках для літніх людей. Відповідач часто перемовлялася з тіткою, вона знала про приїзд, готувалася до нього, оформлювала паспорт для виїзду за кордон. За порадою відповідача, через посилання шантажу збоку [PERSON] і [PERSON] , тітка внесла відомості про квартиру у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, що ускладнювало підробку документів і заволодіння квартирою шахраями. Також необхідно було поставити апостиль і перекласти низку документів італійською мовою для отримання дозволу на проживання в Італії. Про смерть тітки відповідач дізналася від медичної сестри [PERSON] - сусідів по квартирі тітки, оскільки не могла додзвонитися за її телефоном. У квартирі дядька і тітки ніхто не проживав, окрім власне їх. Оренда частки квартири була оформлена на Товариство, а не на приватних осіб, що не давало права на проживання там сторонніх. Відповідач стверджує, що її тітка вважала особистими ворогами всіх, хто співпрацював з товариством «Ласпі» та його засновником [PERSON] , а [PERSON] працював на останнього, був директором заснованого ним підприємства «Скоробей». ЇЇ тітка від такої особи ніколи б не прийняла б допомоги, а тим паче не пустила б його додому. Така особа як [PERSON] не був би допущений у її дім і не проживав би однією сім`єю. ІІ. Процесуальні дії і рішення суду. У квітня 2019 року [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Миколаєва з позовом до [PERSON] про усунення від права на спадкування за законом. Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 травня 2019 року, за вказаною позовною заявою, відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду /т. І а. с. 15-16/. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 грудня 2019 року касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково - постанову Миколаївського апеляційного суду від 09 вересня 2019 року скасовано та передано справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції /т. І а. с. 197-200/. 21 січня 2020 року постановою Миколаївського апеляційного суду справу направлено на розгляд до Печерського районного суду м. Києва за виключною підсудністю /т. І а. с. 213-215/. 27 січня 2020 року до Печерського районного суду м. Києва, на виконання постанови Миколаївського апеляційного суду від 21 січня 2020 року про направлення на розгляд до Печерського районного суду м. Києва за виключною підсудністю, надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої визначено суддю, для розгляду справи у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення та ст. 33 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), та передано 28 січня 2020 року, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для прийняття до розгляду за підсудністю /т. І а. с. 219, 220/. 03 лютого 2019 року ухвалою судді справу прийнято до провадження суду /т. І а. с. 221-222/. 23 червня 2021 року ухвалою суду, постановленою на місці без виходу до нарадчої кімнати, внесеною до протоколу судового засідання, прийнято до розгляду позовну заяву у новій редакції із зміненим предметом позову, а саме про встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем на час смерті та усунення від справа спадкування за законом /т. ІІ а. с. 35-79 «г», 80/. Також 23 червня 2021 року представником позивача подано заяву про виклик свідків /т. ІІ а. с. 72-75/. 22 вересня 2021 року позивач надав суду пояснення щодо позову, у яких вказав, що у 2012 році він став працювати директором ТОВ «Скоробей», поряд з яким розташоване РОП і ГО «Видибай», де також стояв його човен. Подружжя [PERSON] були дуже активними членами ГО «Видибай». Він потоваришував з ними і стали спілкуватися. Позивач жив у с. Пухівка у своїх батьків, ьале йому було далеко їздити на роботу і [PERSON] дозволила йому проживати у них. На той час позивач був неодруженим і не мав дітей. У квартирі подружжя [PERSON] він постійно проживав з 01 вересня 2013 року по 02 жовтня 2018 року, в окремій кімнаті. Коли захворів чоловік [PERSON] , їй було дуже тяжко, інших родичів і дітей у них не було, тому він допомагав їй: возив у лікарню, купував продукти, сплачував інколи комунальні послуги. Потім [PERSON] померла у квартирі, після чого позивач повернувся жити до батьків. Позивач вказав, що мав власне авто, раніше працював директором ТОВ «Астрая-Хліб», грошей йому вистачало, спільних коштів з [PERSON] не було. Про відповідача [PERSON] позивач не знав, у [PERSON] ніколи її не бачив. Представник відповідача, заперечуючи проти позову, вказав, що позов не визнається, позивач може вводити в оману суд, оскільки квартира дорога. Відповідач понад 10 років проживає за кордоном, але продовжувала спілкуватися з [PERSON] і її сусідами, просила їх приглядати за дядьком і тіткою. Відповідач знала, що у квартирі проживав [PERSON] , але не була проти цього. 18 жовтня 2021 року представник відповідача подав клопотання про виклик і допит свідків, заяву про поновлення процесуального строку і клопотання про долучення доказів /т. ІІ а. с. 91-94, 96-97, 99-103, 104-105, 106-116/. 20 жовтня 2021 року ухвалою суду, постановленою на місці, без виходу до нарадчої кімнати, внесеною до протоколу судового засідання, клопотання представника відповідача задоволено частково, у задоволенні клопотання про долучення доказів до матеріалів справи відмовлено /а. с. 119/. 20 жовтня 2021 року, будучи допитаним в якості свідка [PERSON] [Голова правління кооперативу «Видибай»], надав суду покази, що давно спілкувався з подружжям [PERSON] , приблизно з 1993 року, оскільки вони були човнарями. Приблизно у 1998 році було створено кооператив «Видибай». Через рік свідок став Головою кооперативу. [PERSON] входила у склад правління і разом влаштовували спільні заходи. У 2011-2012 роках до нас приєднався [PERSON] , він був директором сусідньої організації. У травні 2013 року на зустріч у кооперативі був запрошений [PERSON] , де свідок дізнався, що [PERSON] проживає у сім`ї [PERSON] . До цього вони мали дружні стосунки, [PERSON] допомагав, привозив на РОП чоловіка [PERSON] , який вже хворів і погано ходив. Коли розпочався Майдан у [PERSON] були проблеми з виходом з дому, оскільки були барикади. Свідок підтвердив, що [PERSON] допомагав з похованням чоловіка [PERSON] . Власне свідок займався підготовкою документів і похованням [PERSON] , оскільки один з членів кооперативу працював у бюро поховань. [PERSON] почав проживати у квартирі [PERSON] з березня 2013 року і до її смерті - до жовтня 2018 року. Конфліктні стосунки з [PERSON] з ТОВ «Скоробей» у кооперативу були ще у 90-ті роки, а не з організацією. З [PERSON] у кооперативу конфлікти були відсутні. [PERSON] конфліктувала з [PERSON] і з цього приводу викликалася поліція. Свідок [PERSON] 20 жовтня 2021 року надав покази суду, що він знайомий з [PERSON] , з родиною [PERSON] , оскільки його батьки товаришували з [PERSON] . Зі слів його матері, як зазначив свідок, йому відомо, що [PERSON] проживав з подружжям [PERSON] і допомагав їм. Відповідач [PERSON] 21 грудня 2021 року надала суду пояснення, що [PERSON] , яка доводилася їй тіткою, дійсно бажала переїхати до неї в Італію, куди відповідач поїхала ще 1998 року і постійно проживає з 2000 року, тітка навіть отримала паспорт для виїзду за кордон. З 2007 року відповідач постійно спілкувалася з [PERSON] , надсилала їм ліки та інші відправлення, але приватним чином, не звичайно поштою. Наприкінці 2017 року відповідач приїжджала у Київ, була вдома у подружжя [PERSON] . Тоді дядько вже дуже хворів. На початку 2018 року дядько потрапив у лікарню, у лютому цього ж року він помер. Поховання не було, тіло піддали кремації. На похорон відповідач не змогла приїхати. Тітка у квартиру нікого не пускала, вона була членом кооперативу «Видибай» і у неї були дуже погані стосунки з ТОВ «Скоробей». Її тітці постійно погрожували і хотіли заволодіти її квартирою. Відповідач вказала, що вона сплачує за комунальні послуги у цій квартирі протягом трьох років. Тітка мала намір здавати в оренду свою квартиру і проживати на ці кошти в Італії. Восени 2017 року відповідач востаннє була у Києві, у своїх родичів [PERSON] . З свідком [PERSON] відповідач познайомилася вже після смерті тітки. 21 грудня 2021 року свідок [PERSON] надала суду покази, що проживала у буд. [ADDRESS] з 1975 року по 2020 рік, у квартирі сусідній з квартирою подружжя [PERSON] , які були відлюдкуваті, спілкувалися мало з ким, інколи зустрічала [PERSON] у під`їзді, конфліктів з нею свідок не мала. У 2018 році прийшов [PERSON] і шукав [PERSON] . Сусіди викликали поліцію, яка вибила двері і побачили, що [PERSON] мертва. У березні 2019 року приїжджала відповідач. Свідок вказала, що [PERSON] не знає і ніколи його не бачила. [PERSON] нікому не відкривала двері. Також свідок не заперечувала того, що виганяла кота [PERSON] з своєї квартири. Свідок [PERSON] надала суду покази, що познайомилася із [PERSON] , коли передавала посилку для неї з Італії, з цього часу і продовжили спілкування, крім цього, [PERSON] купувала у неї мед. Одного разу, якось свідок не могла додзвонитися до [PERSON] , але нарешті вона прийняла дзвінок і закричала у телефон: «Не звоните мне больше!». Потім [PERSON] сама зателефонувала свідку і сказала, що їй погрожують з метою заволодіти квартирою. Свідок ніколи не була у квартирі [PERSON] , вона не розповідала про особисте життя. Свідок [PERSON] [колишній чоловік відповідача] надав суду покази, що познайомився з [PERSON] у 1983 році, вона рідна сестра матері колишньої дружини - відповідача, вона йому розказувала, що [PERSON] потребує допомоги. Свідок отримував від відповідача відправлення, які пересилав «Новою поштою», і гроші, які передавав [PERSON] через свого друга. [PERSON] не хотіла пускати у квартиру навіть працівників телефонної компанії, для встановлення стаціонарного телефону. Свідок ніколи не був у квартирі [PERSON] , спілкувалися телефоном. 23 жовтня 2021 року представник відповідача подав заяву про поновлення процесуального строку для подання клопотання про долучення доказів /а. с. 122-125, 126-128, 129-131/. 21 грудня 2021 року у судовому засіданні представник відповідача подав клопотання про відмову у задоволенні позову і письмові пояснення відповідача, які долучені ухвалами суду, постановленими на місці без виходу до нарадчої кімнати, внесеними до протоколу судового засідання, до матеріалів справи /а. с. 171-173/. 29 грудня 2021 року представник відповідача подав до суду заяву про поновлення процесуального строку і клопотання про долучення доказів /а. с. 175-176, 177-224/. 21 грудня 2022 року представник позивача подала заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника. У судове засідання сторони, їхні представники, третя особа або його представник не з`явилися, будучи повідомленими про судове засідання належним чином, окрім вищевказаних, заяви по суті або з процесуальних питань до суду не надходили. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. ІІІ. Фактичні обставини справи. 02 листопада 2007 року у квартирі [ADDRESS] , яка належала на праві власності подружжю [PERSON] і [PERSON] , зареєстровано місцезнаходження юридичної особи Обслуговуючий кооператив «Видибай», засновниками якого були обоє у подружжі /т. ІІ а. с. 68-71/. [INFO] [PERSON] померла від гострого інфаркту, що посвідчено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 09 жовтня 2018 року, виданим Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у м. Києві, не залишивши заповіту /т. І а. с. 5, 6/. 31 жовтня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Р. Ю. відкрито спадкову справу № 63241569 після смерті [PERSON] , і відповідач [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини, яка залишилася після смерті її рідної тітки як спадкоємець п`ятої черги /т. І а. с. 34, 35/. До складу спадщини входить об`єкт нерухомого майна - квартира [ADDRESS] , 1/2 частка якої належала на праві спільної часткової власності померлій [PERSON] /т. І а. с. 99/. 09 квітня 2019 року [PERSON] через представника подала приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Швецю Р. Ю. заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину на квартиру [ADDRESS] , у задоволенні якої нотаріус відмовив, у зв`язку із зупиненням вчинення нотаріальних дій до розгляду справи у суді /т. І а. с. 71-76, 78/. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду. В основі спадкування за законом знаходиться принципі черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення. Системне тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень книги 6 Цивільного кодексу України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції як одержання права на спадкування наступною чергою (частина друга статті 1258 Цивільного кодексу України) та зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом. Одержання права на спадкування наступною чергою (частина друга статті 1258 Цивільного кодексу України) стосується другої - п`ятої черг і пов`язується із такими негативними юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини. На зміну суб`єктного склад осіб, які набувають право на спадкування за законом у межах певної черги впливають так юридичні факти як: зміна черговості на підставі договору або рішення суду (стаття 1259 Цивільного кодексу України); застосування правил про право представлення (стаття 1266 ЦК України); відмова спадкоємця від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом (частина друга статті 1274 Цивільного кодексу України); спадкова трансмісія (стаття 1276 Цивільного кодексу України); збереження правового зв`язку при усиновленні (частина третя статті 1260 Цивільного кодексу України). Зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом стосується першої - п`ятої черги. У відповідності до частини першої статті 1261 Цивільного кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (частина перша статті 1262 Цивільного кодексу України). У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця (частина перша статті 1263 Цивільного кодексу України). До четвертої черги належить особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (частина перша статті 1264 Цивільного кодексу України). Відповідно до частини першої статті 1265 Цивільного кодексу України, у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Відповідач [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] /т. І а. с. 42, 44/) [PERSON] на підтвердження споріднення з померлою [PERSON] , а саме того, що вона є племінницею останньої, надала копії документів, з яких вбачається наступне. Матір відповідача - [PERSON] народилася [INFO] , батьком якої був [PERSON] , матір - [PERSON] , згідно з свідоцтвом про народження за актовим записом 210, серії [NUMBER] , виданим Городищенською сільрадою Брасівського району Брянської області 11 грудня 1990 року повторно /т. І а. с. 40/. 27 червня 1958 року [PERSON] зареєструвала шлюб, згідно з актовим записом 129, із [PERSON] , у зв`язку із чим змінила своє прізвище на [PERSON] /т. І а. с. 41/. Згідно з свідоцтвом про народження, за актовим записом № 54, повторно виданим відділом РАЦС Брасівського району управління РАЦС Брянської області від 17 січня 2019 року, серії [NUMBER] , [INFO] народилася [PERSON] , батьком якої є [PERSON] , матір`ю [PERSON] /т. І а. с 38/. 15 листопада 1963 року [PERSON] , [INFO] , зареєструвала шлюб, згідно з актовим записом 8486, вчиненим Центральним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї, з [PERSON] , у зв`язку із чим змінила своє прізвище на [PERSON] /т. І а. с. 39/. Таким чином серед документів містяться розбіжності у по батькові [PERSON] ) та щодо місяця народження [PERSON] (січень / квітень), у через що переконатися у тому, що йдеться про одних і тих же осіб, які були між собою родиною, неможливо. Статтею 3 Сімейного кодекс України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. Так, до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 Цивільного кодексу України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Таким чином, необхідною умовою для встановлення факту постійного проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем є доведеність факту спільного проживання з [PERSON] , як осіб, які складали сім`ю, що передбачає їх пов`язаність спільним побутом, веденням спільного господарства, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків у період, не менше ніж п`ять років. Як вбачається з актів, № 1043 від 16 квітня 2013 року, № б/н від 14 травня 2013 року, № 687 від 28 березня 2014 року при комісійній перевірці технічного стану димових та вентиляційних каналів від газового обладнання за адресою: кв. [ADDRESS] , був присутній [PERSON] , який підписався за прийняття висновку майстра-пічника [PERSON] /т. ІІ а. с. 51-52, 53-54, 55-56/. Надавши копії квитанцій про сплату за надані комунальні послуги за місцем проживання [PERSON] (кв. [ADDRESS] ), позивач вказує, що сплачував рахунки за попередньо заповненими [PERSON] квитанціями, які у нього і лишалися /т. ІІ а. с. 57-66/. Відповідно до пояснень позивача, що підтверджуються показами свідків [PERSON] і [PERSON] , він почав проживати разом з подружжям [PERSON] , в їхній квартирі [ADDRESS] , починаючи з кінця 2013 року - 01 вересня 2013 року і по день смерті [PERSON] - [INFO] , але зареєстрованим залишався за адресою проживання своїх батьків - у с. Пухівка, про факт його не проживання за адресою реєстрації складено акти /т. ІІ а. с. 49, 50/. Під час спільного проживання [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] вели спільне домашнє господарство, вирішували разом усі сімейні справи, позивач викликав майстрів з ремонту, при необхідності, та оплачував їхні послуги. З цих спільних грошових коштів здійснювалася оплата комунальних послуг за квартиру, придбання продуктів харчування на всю сім`ю, медикаментів для подружжя [PERSON] , вирішувалися питання фінансування поточного ремонту у квартирі, позивач забезпечував поїздки подружжю своїм автомобілем, супроводжував їх по справам, зокрема, у лікарню, після смерті чоловіка [PERSON] , яка настала у лютому 2018 року, позивач продовжував проживати з [PERSON] і надалі, допомагаючи у тому ж самому. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов є обґрунтованим, підтверджується поданими письмовими доказами і показами допитаних свідків [PERSON] , [PERSON] , покази свідків [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] їх не спростовують. V. Розподіл судових витрат. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: approved