Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-20 00:00:00

[PERSON] через представника адвоката Оленич Р.А. звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати наказ Гукливського дошкільного навчального закладу №3 (Дитячий садок) №28(а) від 19.11.2019 «Про звільнення з посади [PERSON] » та поновити [PERSON] на попередній роботі, а також стягнути з Гукливського закладу дошкільної освіти (Дитячий садок) №3 Воловецької селищної ради на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу внаслідок звільнення без законної підстави. Позовні вимоги\~мотивовано тим,\~що у зв`язку із проведенням у 2020 реформи органів місцевого самоврядування, яка полягала в укрупненні їхньої території та скороченні кількості відповідно до розпорядження КМУ від 12.06.2020 № 712-р., 16.03.2021 Гукливський дошкільний навчальний заклад №3 (Дитячий садок) змінив назву на Гукливський заклад дошкільної освіти №3 (Дитячий садок) Воловецької селищної ради. Відповідач Гукливський заклад дошкільної освіти №3 (Дитячий садок) Воловецької селищної ради є правонаступником Гукливського дошкільного навчального закладу навчального закладу №3 (Дитячий садок). Згідно заяви [PERSON] від 08.11.2018 її було призначено вихователем Гукливського дошкільного навчального закладу №3 (Дитячий садок) на 0,25 ставки, тимчасово, на час відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами [PERSON] з 08.11.2018 по 10.03.2019. Також 26.11.2018 на підставі заяви [PERSON] від 23.11.2018 її призначено музичним керівником Гукливського дошкільного навчального закладу №3 (Дитячий садок), тимчасово, у зв`язку з вагітністю та пологами [PERSON] з 26.11.2018 по 10.03.2019.\~Після закінчення\~строку на\~який позивача\~було призначене\~на посаду\~вихователя (0,25\~ставки)\~та на\~посаду музичного\~керівника,\~тобто після\~10.03.2019\~ [PERSON] \~продовжувала працювати\~на обох\~цих посадах\~в Гукливському\~дошкільному навчальному\~закладі №3\~(Дитячий\~садок).\~Позивач також\~продовжувала працювати\~на цих\~посадах навіть\~після виходу\~на роботу\~з відпустки\~для догляду\~за дитиною\~до досягнення\~нею трирічного\~віку [PERSON] .\~У липні\~2019\~Гукливський дошкільний\~навчальний заклад\~№3\~(Дитячий\~садок)\~надав позивачу\~відпустку у\~зв`язку\~з вагітністю\~та пологами,\~а після\~неї відпустку\~для догляду\~за дитиною\~до досягнення\~нею трирічного\~віку.\~Однак,\~у кінці\~вересня 2022\~директор Гукливського\~закладу дошкільної\~освіти №3\~(Дитячий\~садок)\~Воловецької селищної\~ради \~в усному\~порядку повідомила\~позивача,\~що у\~листопаді 2019\~її було\~звільнено з\~роботи через\~вихід з\~декретної відпустки\~основного працівника.\~По цій\~причині [PERSON] \~звернулася письмово\~до Гукливського\~закладу дошкільної\~освіти №3\~(Дитячий\~садок)\~з вимогою\~видати їй\~копію наказу\~про звільнення,\~а також\~трудову книжку.\~У відповідь\~на це\~звернення директор\~Гукливського закладу\~дошкільної освіти\~№3\~(Дитячий\~садок)\~надіслала позивачу\~заяву (без\~дати),\~оригінал трудової\~книжки,\~деякі документи\~особової справи\~працівника (особова\~картка працівника,\~оригінали заяв\~ [PERSON] \~про призначення\~на роботу),\~а також рукописну виписку з наказу №28 (а) по Гукливському ДНЗ M3 від 19.11.2019року Про звільнення з посади [PERSON] (копії заяви директора Гукливського ЗДО №3 [PERSON] , окремих аркушів трудової книжки, виписки з наказу М28 (а) по Гукливському дошкільному навчальному закладу №3 (Дитячий садок) від 19.11.2019. Після ознайомлення з випискою із наказу про звільнення №28(a) від 19.11.2019, а також з із записами в трудовій книжці стало зрозуміло, що позивача звільнено з роботи з грубим порушенням вимог законодавства про працю. Гукливський дошкільний навчальний заклад №3 (Дитячий садок) 19.11.2019 не повідомляв [PERSON] про звільнення її з роботи, не видавав (або не надсилав) їй копії наказу про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені суми, оригінал трудової книжки. Відповідач також не надсилав на адресу позивача поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Відтак, позивач до отримання листа, яким їй було надіслані виписка із наказу про звільнення, оригінал трудової книжки, а також деякі документи особової справи, не мала достовірної інформації про те, що звільнення її з роботи дійсно мало місце, лист із вказаними документами вона отримала 08.10.2022, отже строк оскарження наказу про звільнення, позивачем не пропущено. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили суд позов задовольнити повністю, подавши заяву, що не заперечують щодо заочного розгляду даної справи. Представник відповідача на неодноразові виклики в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином у передбаченому законом порядку, відомості про\~час та\~місце проведення\~судових засідань\~були опубліковані\~на офіційному\~сайті «Судова\~Влада» у\~автоматичному режимі. Про причини неявки суд не повідомив, заяви про відкладення судового розгляду не надходили. За таких обставин суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Як вбачається із заяви [PERSON] від 08.11.2018 та копії трудової книжки [PERSON] , її було призначено вихователем Гукливського ДНЗ №3 на 0,25 ставки, тимчасово, на час відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами [PERSON] з 08.11.2018 по 10.03.2019. Крім цього, згідно заяви [PERSON] від 23.11.2018 та копії трудової книжки [PERSON] , її було призначено музичним керівником Гукливського ДНЗ №3, тимчасово, на час відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами [PERSON] з 26.11.2018 року по 10.03.2019 року (наказ №32 від 26.11.2018). Як встановлено судом, після закінчення строку на який позивача призначено на посаду музичного керівника, тобто після 10.03.2019, [PERSON] продовжувала працювати у Гукливському ДНЗ №3. Позивач також продовжувала працювати у відповідача навіть після виходу на роботу з відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку [PERSON] (серпень 2019). З 17.09.2019 по 19.11.2019 включно, [PERSON] знаходилась в декретній відпустці по вагітності та пологах, що стверджується довідкою №576 від 25.11.2022 р. виданої КП «Воловецька центральна лікарня Воловецької селищної ради». Відповідно до розпорядження КМУ від 12.06.2020 №712-р., 16.03.2021 Гукливський дошкільний навчальний заклад №3 (Дитячий садок) змінив назву на Гукливський заклад дошкільної освіти №3 (Дитячий садок) Воловецької селищної ради. У кінці вересня 2022 директор Гукливського дошкільного навчального закладу №3 (Дитячий садок) повідомила позивача про те, що її звільнено з роботи через вихід з декретної відпустки основного працівника. Згідно трудової книжки [PERSON] , запис №11 від 19.11.2019, остання звільнена з посади музичного керівника згідно ст. 36 п.2 КЗпП України (наказ №28 від 19.11.2019), а згідно запису №12 від 19.11.2019 трудової книжки [PERSON] , остання звільнена з посади музичного керівника Гукливського закладу дошкільної освіти №3 згідно ст. 36 п.2 КЗпП України (наказ №28а від 19.11.2019). При цьому, згідно із Виписки з наказу №28а від 19.11.2019 року, позивач [PERSON] звільнена із посади муз. вихователя з 19.11.2019 року, незважаючи, що остання в цей день перебувала у декретній відпустці по вагітності та пологах. Отже, в даному випадку, суд вважає, що між позивачем та відповідачем 08.11.2018 було укладено саме строковий трудовий договір на період відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку [PERSON] по 10.03.2019, тобто з 10.03.2019 строковий трудовий договір перетворився на трудовий договір з невизначеним строком, тому у суду є всі підстави для визнання наказу №28а від 19.11.2019 незаконним та його скасування, оскільки прийнятий в період дії договору на невизначений строк. У відповідності до ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати. Статтями 12, 13, 77 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити докази, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів. За змістом статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до ч.1 ст.23 Загальної декларації прав людини, прийнятої та проголошеної в резолюції 217 A (III) Генеральної Ассамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття. Згідно ст.5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Приписом п.2 ч.1 ст.23 КЗпП України встановлено, що трудовий договір може бути укладений на визначений строк, встановлений за погодженням сторін. Відповідно до ч.2 ст.23 КЗпП України, строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Згідно п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України, підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Статтею 39-1 КЗпП України передбачено, що якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Відповідно до п.2.4 розділу 2 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої Міністерством праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58, запис в трудову книжку в разі звільнення працівника вноситься власником після видання наказу - у день звільнення і повинен точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Згідно п.2.5 розділу 2 вищевказаної Інструкції, з кожним записом, що заноситься до трудової книжки на підставі наказу (розпорядження) про призначення на роботу, переведення і звільнення власник або уповноважений ним орган зобов`язаний ознайомити працівника під розписку в особистій картці (типова відомча форма N П-2, затверджена наказом Мінстату України від 27 жовтня 1995 року N 277, в якій має повторюватися відповідний запис з трудової книжки (вкладиша). Відповідно до ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. Як встановлено в судовому засіданні, тобто з останнім було укладено строковий трудовий договір. Позивача було звільнено з займаної посади на підставі п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України. Однак, з вказаним Наказом [PERSON] було ознайомлено лише 08.10.2022 року, коли отримала листом директора Гукливського ЗДО№3 [PERSON] . Крім того, на підтвердження отримання спірного наказу про звільнення 19.11.2019 року та трудової книжки свідчить копія поштового конверту. Також судом, встановлено розбіжності між записом у трудовій книжці позивача про її звільнення та спірним наказом, зокрема щодо займаної посади [PERSON] . Представником відповідача жодним чином не було відреаговано на позовні вимоги позивача та не надано суду відзиву та жодних доказів щодо спростування доводів позивача, що у свою чергу суд розцінює як погодження із викладеною позицією позивача щодо порушених її трудових прав. Отже, з огляду на вищевикладене, суд доходить висновку, що за встановлених у судовому засіданні обставин та на підставі представлених доказів, суд вважає вимоги позивача законними й обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, а саме суд вбачає обґрунтованим визнати протиправним та скасувати наказ Гукливського дошкільного\~навчального закладу\~№3\~(Дитячий\~садок)\~№28(а)\~від 19.11.2019\~«Про звільнення\~з посади\~ [PERSON] »\~та поновити\~ [PERSON] на\~попередній роботі,\~а також стягнути з Гукливського закладу дошкільної освіти №3 Воловецької селищної ради на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу. Відповідно до правових висновків, викладених в Постанові ВСУ від 25.09.2017 (справа № 223/30/16ц) скасування наказу про звільнення працівника автоматично тягне за собою поновлення його на роботі та вирішення питання щодо відшкодування останньому середнього заробітку . Вирішуючи вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд виходить з наступного. Відповідно до ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. У разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Частиною 2 ст.235 КЗпП України встановлено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці», п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Згідно довідки про доходи, зарплата [PERSON] за два останні місяця перед звільнення становила відповідно 2294,26 грн. та 3587,02 грн., отже середня заробітна плата становить - 140,03 грн. З урахуванням викладеного та поданого позивачем розрахунку, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача складатиме 109\~223,40 грн. (140,03 (середня заробітна плата) х 780 днів вимушеного прогулу) і вказану суму слід стягнути з відповідача. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 « Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. На підставі викладеного, суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає що позов пілягає до задоволення в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, відповідно до ст.141 ЦПК України враховуючи, що позовні вимоги позивача задоволені, то з відповідача на користь держави, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, має бути стягнуто судовий збір за дві вимогу (одну майнового та одну немайнового характеру) . У п. 26 постанови Пленуму ВСУ від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суди повинні в усіх випадках зазначати в рішенні про негайне його виконання в частині стягнення заробітної плати не більше ніж за один місяць. Також на виконання вимог п.2, п.4 ч.1 ст.430 ЦПК України слід допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: approved