Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 30.08.2008 року сторони уклали шлюб. У шлюбі з відповідачем народився син [PERSON] , [INFO] . Протягом останніх років вони як подружжя не проживають і не підтримують стосунків. Їхній шлюб існує формально. Сторони намагались на перших порах вирішити сімейні проблеми та позитивних результатів не отримали. В сімейних стосунках нічого не змінювалось, хоча на думку позивача, прикладали для цього достатньо зусиль. З наведених підстав вважає, що збереження їхньої сім`ї і подальше проживання з відповідачем є неможливим, збереження сім`ї суперечить його інтересам. Враховуючи наведене просить суд про розірвання шлюбу з відповідачем. Позивач в судовому засіданні позов підтримав. Суду зазначив, що не зважаючи на те, що на даний час сторони проживають разом, він наполягає на розірванні шлюбу. За час розгляду справи та надання строку на примирення, у них виникали непорозуміння, збереження шлюбу неможливе. Відповідач в судовому засіданні 20.07.2022 року проти позову заперечила. Вважала, що між сторонами можливо примирення та наполягала на збереженні шлюбу. В подальшому в судові засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи. Суд, вислухавши думку позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Так, відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Положеннями ч. 3 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] від 30.08.2008 року сторони зареєстрували шлюб 30.08.2008 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Коломия Коломийського міськрайонного управління юстиції, актовий запис №397. Відповідно до копії свідоцтва про народження, виданого повторно, серії [NUMBER] від 01.06.2019 року батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Судом встановлено, що через непорозуміння в сім`ї подальше спільне життя подружжя неможливо. Згідно положень ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З моменту звернення позивача до суду 31 травня 2022 року сторони не дійшли спільної згоди щодо збереження шлюбу. Вказана обставина підтверджується, у тому числі, категоричним запереченням висловленим позивачем у судовому засіданні. Враховуючи особливий характер сімейних відносин та їх об`єктивну недоступність для оточуючих, можливість покладення судом в рішенні обов`язку збереження сім`ї на одного з подружжя при наявності на це його категоричного заперечення, суперечило б інтересам іншого із подружжя, та призвело б до порушення одного із принципів побудови сімейних та шлюбних відносин, зокрема принципу вільної згоди та добровільності їх існування. Суд вважає, що визначальним в даному випадку є вільна згода на побудову та підтримання сімейних відносин. Судом надавався строк на примирення, проте сторони не змогли зберегти родину, а тому суд вважає встановленим, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Виходячи з обставин встановлених судом, категоричної позиції позивача з приводу розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що сім`я сторін розпалася, її збереження не можливо, а тому позов слід задовольнити. В порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. На підставі наведеного, пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України, ст.ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: approved