Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-12 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Товарна біржа «Регіональна товарна біржа» про визнання договору купівлі-продажу дійсним. Позовні вимоги мотивовані тим, що 17 квітня 1998 року члени ТОВАРНОЇ БІРЖИ «РЕГІОНАЛЬНА ТОВАРНА БІРЖА» (надалі - ТБ «РТБ») [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] продали, а [PERSON] (позивач), [PERSON] , [PERSON] , купили квартиру [ADDRESS] , за 30 000 (тридцять тисяч) гривень 00 коп., що підтверджується договором купівлі-продажу нерухомого майна № 1/98- 00180 від 17.04.1998 року, що зареєстрований у відповідному органі технічної інвентаризації 23.04.1998р. Придбана квартира складається з трьох кімнат, загальна площа квартири складає 71,8 м2, жила площа якої складає 41,4 м2, як то зазначено у договорі № 1/98-00180 від 17.04.1998 року. Квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , була придбана на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна № 1/98-00180 від 17.04.1998. року, як то зазначено вище. Даний договір був зареєстрований на товарній біржі «РЕГІОНАЛЬНА ТОВАРНА БІРЖА» в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю, реєстраційний № № 1/98-00180 від 17.04.1998 р., згідно Закону України «Про товарні біржі» і подальшому нотаріальному посвідченню не підлягав. Цей договір був зареєстрований в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості - 23 квітня 1998 року під № 63 - стр. 151 - кн. 273 пр.. Умови цього договору були повністю виконані сторонами. В даний час реалізувати своє право власності позивачу не представляється можливим, оскільки лише від нотаріуса вона дізналася, що вказаний правочин має бути засвідчений нотаріально. Покупець (позивача) за вказаним договором належним чином зареєструвала право власності у Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості, зареєструвалась за вищевказаною адресою, постійно мешкає у цій квартирі Із змісту договору купівлі-продажу, зареєстрованого на біржі, вбачається, що розрахунок за придбану нерухомість був виконаний в повному об`ємі, сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов. Станом на сьогодні квартирою користується та володіє позивач. Яких-небудь суперечок між сторонами договору немає, протизаконних умов угода не містить, проте порушена її форма, оскільки при оформленні не була дотримана нотаріальна форма договору, передбачена ст. 227 ЦК України. Письмовим доказом в даному випадку є договір №1/98-00180 від 17.04.1998 року, який був укладений на ТБ «РТБ» Відтак, оскільки вказаний біржовий договір повністю виконаний, право власності зареєстроване у БТІ, то він підлягає визнанню судом дійсним. [PERSON] помер [INFO] , після його смерті відкрилась спадщина на 1/3 частку квартири [ADDRESS] . Звернувшись з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса, позивачу роз`яснили, що нотаріус не може прийняти заяву та видати свідоцтво про право на спадщину оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна № 1/98-00180 від 17.04.1998 року не був нотаріально посвідчений та в цьому договорі не були визначені частки співвласників, нотаріус запропонувала звернутися до суду, а після визнання договору дійсним та визначення часток звернутись до неї для оформлення спадщини. Зазначене також вбачається з відповіді БТІ ОМР від 25.10.2022 року № 19174/04-04. Таким чином, позивач та відповідач [PERSON] є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] на 1/3 частки квартири [ADDRESS] . В судове засідання позивач не з`явився, згідно клопотання, наданого до суду, просив справу розглянути у його відсутність, а також не заперечував проти постановляння заочного рішення. Ухвалою суду від "30" листопада 2022 р. було відкрито провадження по справі. Відповідачам було направлено ухвалу про відкриття провадження по справі разом з позовом на додатками та запропоновано надати відзив на позовну заяву. Однак, відзиву від відповідачів на позов до суду не надходило. Відповідачі в судове засідання не з`явились,про розгляд справи повідомлялись. Суд вважає можливим, розглянути справу у порядку заочного провадження, відповідно до вимог ст.ст. 280-281 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини, а також відповідні правовідносини. Судом встановлено, що 17 квітня 1998 року члени ТОВАРНОЇ БІРЖИ «РЕГІОНАЛЬНА ТОВАРНА БІРЖА» (надалі - ТБ «РТБ») [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] продали, а [PERSON] (позивач), [PERSON] , [PERSON] , купили квартиру [ADDRESS] , за ЗО 000 (тридцять тисяч) гривень 00 коп., що підтверджується договором купівлі-продажу нерухомого майна № 1/98- 00180 від 17.04.1998 року, що зареєстрований у відповідному органі технічної інвентаризації 23.04.1998р. Придбана квартира складається з трьох кімнат, загальна площа квартири складає 71,8 м2, жила площа якої складає 41,4 м2, як то зазначено у договорі № 1/98-00180 від 17.04.1998 року. Щодо вимог про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна № № 1/98- 00180 від 17.04.1998 р. дійсним, визначення часток у спільній сумісній власності: Квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , була придбана на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна № 1/98-00180 від 17.04.1998. року, як то зазначено вище. Даний договір був зареєстрований на товарній біржі «РЕГІОНАЛЬНА ТОВАРНА БІРЖА» в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю, реєстраційний № № 1/98-00180 від 17.04.1998 р., згідно Закону України «Про товарні біржі» і подальшому нотаріальному посвідченню не підлягав. Цей договір був зареєстрований в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості - 23 квітня 1998 року під № 63 - стр. 151 - кн. 273 пр.. Умови цього договору були повністю виконані сторонами. В даний час реалізувати своє право власності позивачу не представляється можливим, оскільки лише від нотаріуса вона дізналася, що вказаний правочин має бути засвідчений нотаріально. Покупець (позивача) за вказаним договором належним чином зареєструвала право власності у Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості, зареєструвалась за вищевказаною адресою, постійно мешкає у цій квартирі. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК 2003 р. положення зазначеного Кодексу застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК 2003р., положення цього Кодексу застосовується до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки правовідносини виникли до набрання новим Кодексом чинності й не мають подовжувального характеру, тому необхідно керуватися положеннями ЦК 1963р. Відповідно до ст. 224 ЦК України, покупець і продавці повністю виконали умови договору купівлі - продажу. Із змісту договору купівлі-продажу, зареєстрованого на біржі, вбачається, що розрахунок за придбану нерухомість був виконаний в повному об`ємі, сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов. Станом на сьогодні квартирою користується та володіє позивач. Яких-небудь суперечок між сторонами договору немає, протизаконних умов угода не містить, проте порушена її форма, оскільки при оформленні не була дотримана нотаріальна форма договору, передбачена ст. 227 ЦК України. Письмовим доказом в даному випадку є договір №1/98-00180 від 17.04.1998 року, який був укладений на ТБ «РТБ» Відповідно до роз`яснень, даних в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № З від 28.04.78 р., із змінами від 25.05.98 р. «Про судову практику у справах про визнання угод недійсними» угоди купівлі-продажу (зокрема при придбанні на біржових торгах) житлового будинку (квартири) або його (її) частини підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. При цьому, якщо така угода виконана повністю або частково одною із сторін, а інша сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК на вимогу сторони, що виконала угоду має право визнати її дійсною. Згідно ч. 2 ст. 47 ЦК України якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відтак, оскільки вказаний біржовий договір повністю виконаний, право власності зареєстроване у БТІ, то він підлягає визнанню судом дійсним. [PERSON] помер [INFO] , після його смерті відкрилась спадщина на 1/3 частку квартири [ADDRESS] . Звернувшись з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса, позивачу роз`яснили, що нотаріус не може прийняти заяву та видати свідоцтво про право на спадщину оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна № 1/98-00180 від 17.04.1998 року не був нотаріально посвідчений та в цьому договорі не були визначені частки співвласників, нотаріус запропонувала звернутися до суду, а після визнання договору дійсним та визначення часток звернутись до неї для оформлення спадщини. Зазначене також вбачається з відповіді БТІ ОМР від 25.10.2022 року № 19174/04-04. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. Положеннями ст.1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав т; обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За ст. 1217 цього Кодексу, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входить усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який пережив, та батьки. Згідно із ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, позивач та відповідач [PERSON] є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] на 1/3 частки квартири [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Частиною 1 статті 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно із ч. 1 та ч. 2 ст. 357 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Положеннями ч. З цієї статті передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст.356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі. Відповідно до ч. ч. 1 та З ст.364ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно,і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Товарна біржа «Регіональна товарна біржа» про визнання договору купівлі-продажу дійсним є обгрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved