Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить: 1.Визнати незаконною відмову АТ «Харківобленерго» добровільно повернути їй помилково сплачені 5805,13 грн. згідно платіжного доручення від 12.10.2021р. №@2RL362007 на рахунок АТ «Харківобленерго»; 2.Стягнути з АТ «Харківобленерго» на її користь помилково сплачені 5805,13 грн. згідно платіжного доручення від 12.10.2021р. №@2RL362007 на рахунок АТ «Харківобленерго»; 3.Стягнути з АТ «Харківобленерго» та її користь моральну шкоду у розмірі 10000 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 13.03.2021р. вона є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу та витягом з реєстру. 12.10.2021 року вона в стані афекту (після смерті матері), помилково сплатила 5805,13 грн. на рахунок AT «Харківобленерго». Після того як від відповідача їй знову стали надходити вимоги про сплату заборгованості, вона з`ясувала, що 5805,13 грн., які вона сплатила на користь відповідача, були сплачені за іншу особу (заборгованість попереднього власника, що утворилася до 31 грудня 2018р.). 18.11.2021 року вона звернулась до відповідача з вимогою негайно повернути їй на банківські реквізити її картки помилково сплачені на рахунок AT «Харківобленерго» кошти у розмірі 5805,13 грн. У відповіді від 01.12.2021 року відповідач заявив, що згідно з платіжним дорученням від 12.10.2021 №@2PL362007 відправником грошових коштів у сумі 5 805,13 грн. на рахунок AT «Харківобленерго» (населення, розрахунки за 2018 рік) вказано « [PERSON] » повернення сплачених грошових коштів у розмірі 5 805,13 грн. 12.10.2021 на розрахунковий рахунок гр. [PERSON] є безпідставним та призводить до порушення майнових прав інших осіб. 15.12.2021 року вона звернулась до відповідача з повторною вимогою негайно повернути їй на банківські реквізити її картки помилково оплачені на рахунок AT «Харківобленерго» кошти у розмірі 5805,13 грн., при цьому вона надала відповідачу довідку від «ПриватБанку», відомості якої доводять, що саме вона сплатила помилково на рахунок AT «Харківобленерго» кошти у розмірі 5805,13 грн. З чергової відповіді від відповідача вбачається, що відповідач не бажає добровільно повертати їй кошти у розмірі 5805,13 грн. помилково оплачені нею, в стані афекта на рахунок AT «Харківобленерго». Саме ці обставини і стали причиною звернення позивача до суду. Посилаючись на ст.ст.1,4,21,22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач вказала, що AT «Харківобленерго» у листуванні з нею виявляло знущання над нею та над її станом, а тому у неї є побоювання, шо в майбутньому можливі тяжкі наслідки в стані її здоров`я. Безпідставні відмови добровільно повернути їй помилково сплачені 5805,13 грн., посилили її душевні страждання, у неї погіршилося самопочуття, виявилися проблеми зі сном, тривоги та головний біль, також з`явилися різноманітні фобії, виникла боязнь що або де і в кого або купувати та сплачувати якісь послуги, що створює їй серйозні незручності в повсякденному житті і зводить нанівець її самостійність, що в свою чергу викликає депресивний настрій до життєдіяльності. Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова Лях М.Ю. від 26.01.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. 14.10.2022 року на підставі протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями з підстав перебування судді Лях М.Ю. у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, зазначена цивільна справа розподілена в провадження судді Колесник С.А. Ухвалою судді Київського районного суду м.Харкова Колесник С.А. від 26.10.2022 прийнято до розгляду цивільну справу, в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом)сторін. Представник відповідача Корякін М.І., що діє на підставі довіреності від 25.11.2021, 28.11.2022 в системі «Електронний суд» подав Додаткові пояснення у справі, у яких вважав позовну заяву [PERSON] до АТ "Харківобленерго" про визнання незаконної відмови добровільного повернути помилково сплачені кошти, стягнення коштів у розмірі 5805,13 грн., а також стягнення моральної шкоди у розмірі 10000 грн. не обгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Вказав, що внаслідок порушення строків оплати за спожиту електричну енергію попередніми власниками квартири [ADDRESS] , по особовому рахунку [NUMBER] , закріпленому за даним житловим приміщенням існувала заборгованість перед АТ "Харківобленерго" (Відповідачем) в розмірі 5805,13 грн. з періодом її утворення до грудня 2018 року. Згідно копій квитанції від 10.12.2021 та довідки АТ КБ "Приватбанк" від 09.12.2021, доданих Позивачем до позовної заяви, оплата в розмірі 5805,13 грн., що є предметом спору, проведена ним з призначенням платежу: "за электроэнергию, от [PERSON] , л/с 3808255, [ADDRESS] ". При цьому в платіжному документі зазначено про дану оплату як платіж за січень 2019: "Період оплати 01.2019 - 01.2019" (за період до набуття Позивачем права власності на зазначений об`єкт нерухомості, тобто це є сплатою заборгованості за спожиту електричну енергію попереднім власником). Таким чином зазначений платіж був здійснений Позивачем не помилково від свого ім`я, як зазначає Позивач у позовній заяві, а здійснений ним свідомо, як погашення заборгованості попереднього власника квартири - [PERSON] (продавця за договором купівлі - продажу) за спожиту останнім електричну енергію за період, що передував укладеній між ними угоди з купівлі - продажу квартири. Тобто в даному випадку є не помилкова сплата Позивачем у стані афекту незрозумілої суми, здійсненої від його ім`я (як зазначено ним у позовній заяві), а добровільне виконання ним обов`язку попереднього власника квартири (боржника) боргових зобов`язань перед АТ "Харківобленерго" (кредитором) за спожиту до січня 2019 але не сплачену ним (боржником) електричну енергію, що було здійснено за взаємною домовленістю даних сторін (Позивача та боржника) та не суперечить нормам діючого законодавства. Виходячи з наведеного, Позивач виконавши, як третя особа зобов`язання попереднього власника квартири (боржника) в порядку ст. 512 ЦК України є його новим кредитором та має право вимагати від останнього (боржника) відшкодування сплаченої суми виконаного зобов`язання за предметом спору. В свою чергу АТ "Харківобленерго" як первинний кредитор прийняло виконання Позивачем, як третьою особою, боргового зобов`язання боржника (попереднього власника квартири), врахувало його як виконання боргового зобов`язання та не здійснювало будь-яких дій щодо отримання даної заборгованості з останнього. Зазначена позиція про необгрунтованість вимог про повернення грошових коштів у розмірі 5805,13 грн. була доведена Позивачу листом АТ "Харківобленерго" вих. від 30.12.2021 № 56 РРЕ/20-3761 та підтримується Відповідачем. Крім того, за суттю вимоги Позивача про стягнення сплачених ним (помилково за його ствердженням) грошових коштів є ознаками спору про визнання угоди не дійсною. Вичерпний перелік підстав для визнання угоди (правочину) недійсною наведений у главі 16 ЦК України але жодної з перелічених в ній з підстав (омана, помилка, під впливом, не усвідомлення дій тощо) для визнання даного правочину недійсним Позивачем за матеріалами справи не доведено. Стосовно вимог Позивача про стягнення моральної шкоди в розмірі 10000 грн. також заперечує в повному обсязі та вважає їх необгрунтованими на підставі наступного. Позовна вимога про відшкодування моральної шкоди обумовлена Позивачем тим, що внаслідок неповернення коштів він зазнав стрес, негативні емоції, страх, душевні муки та страждання та є, за його думкою, підставою для відшкодування моральної шкоди на його користь. Будь-які інші доводи для стягнення моральної шкоди в позовній заяві Позивачем не наведені. Проте Позивачем взагалі не доведено та не обґрунтовано, чим підтверджується факт заподіяння Відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин, чи якими діями/бездіяльністю, зокрема АТ «Харківобленерго» вони заподіянні, з чого він виходив оцінюючи ніби то завдану матеріальну шкоду у такому значному розмірі, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Отже, у своїй позовній заяві про стягнення моральної шкоди Позивач не визначив та не обґрунтував жодної з вищеназваних підстав та критеріїв оцінки розміру грошового відшкодування моральної шкоди та не надав жодних доказів, які б свідчили про протиправність дій АТ «Харківобленерго». Разом з тим, згідно з чинним законодавством, підставою для притягнення до відповідальності є вина особи, яка відповідно до ст.ст. 62 та 129 Конституції України, має бути доведеною і однією із основних засад є забезпечення доведеності вини. Але ж, а ні обгрунтуванням позовної заяви, а ні доданими до неї документами не підтверджується факт вчинення АТ «Харківобленерго» протиправних (незаконних) дій, та як наслідок спричинення моральної шкоди Позивачу. Відсутність у справі будь-яких документів - доказів щодо наявності обставин, які підлягають обов`язковому з`ясуванню при вирішенні цієї категорії справ відповідно вищенаведеної Постанови ПВСУ № 4, а саме: наявності моральної шкоди Позивача, протиправності діяння її заподіювача (АТ «Харківобленерго»), наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Наведене унеможливлює стягнення моральної шкоди на користь [PERSON] з Відповідача, лише з тієї підстави, що він (Позивач) ніби то зазнав якихось обмежень внаслідок дій (бездіяльності) Відповідача з неповернення коштів, які Позивачем взагалі не доведені. Крім того, зі змісту позовної заяви не вбачається, з яких міркувань та розрахунків Позивач виходив, визначаючи заявлений розмір моральної шкоди в розмірі 10000 грн., а також відсутнє будь-яке обгрунтування співвідповідності даної суми основному предмету спору. Тобто при визначенні заявленого розміру моральної шкоди Позивачем, на думку відповідача, порушені принципи розумності та справедливості, передбачені ст. 23 ЦК України. Отже сам по собі факт звернення Позивача до суду із позовом про захист прав споживачів (зокрема визнання дій протиправними) за відсутності його порушених, невизнаних або оспорюваних прав, не є безумовною підставою для задоволення позову особи про захист прав, яких вона не має. Вважає, що вимога Позивача про визнання недійсною відмови Відповідача про повернення коштів взагалі не підлягає судовому розгляду оскільки за нею Позивачем взагалі не доведене яким чином її задоволення вплине на захист порушеного права, тобто недоведені як саме порушене право (інтереси), що підлягає судовому захисту так і правові наслідки, у разі її задоволення. Позивач в судове засідання не з`явилася, у позовній заяві просила справу розглянути без її участі (а.с.4). Представник відповідача в судове засідання не з`явився, у поданих до суду Додаткових поясненнях у справі просив розглянути справі з урахуванням викладеної позиції (а.с.26-30). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце даного судового засідання, подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, суд вважає можливим провести судовий розгляд справи. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Суд, вивчивши подані заяви по суті справи, дослідивши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до наступних висновків. Судом достовірно встановлено, що за договором купівлі-продажу квартири від 13.03.2021 року [PERSON] продав, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] (а.с.5-6). Право приватної власності на вказану вище квартиру підтверджується також Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.03.2021, індексний номер витягу 248061640 (а.с.7). З копії квитанції від 10.12.2021 вбачається, що 12.10.2012 о 12:11:44 відправник [PERSON] перерахувала одержувачу АТ Харківобленерго за електроенергію, від [PERSON] о/р: [ADDRESS] суму в розмірі 5805,13 грн. (а.с.9). 18.11.2021 [PERSON] звернулася до АТ «Харківобленерго» з Вимогами про повернення на банківські реквізити її картки помилково сплачені кошти в розмірі 5805,13 грн. (а.с.10,12). Листом від 01.12.2021 №06-56к/11-7944 директор комерційний АТ «Харківобленерго» Кононець Д.О. надав [PERSON] відповідь «Щодо результатів розгляду звернення» (а.с.11), у якому зазначив, зокрема, що 25.11.2021 за адресою: [ADDRESS] (особовий рахунок № [NUMBER] ), укладено договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії з [PERSON] . До 25.11.2021 особовий рахунок № [NUMBER] було відкрито на ім`я [PERSON] на підставі договору про користування електричною енергією від 05.12.2007. 12.10.2021 на особовий рахунок № [NUMBER] надійшли грошові кошти в розмірі 5805,13 грн. в рахунок погашення заборгованості за спожиту електричну енергію, що утворилася до 01 січня 2019 року. Згідно з платіжним дорученням від 12.10.2021 № @2PL362007 відправником грошових коштів у сумі 5805,13 грн. на рахунок AT «Харківобленерго» (населення, розрахунки за 2018 рік) вказано « [PERSON] ». Підставою платежу від [PERSON] була наявність заборгованості за спожиту електричну енергію, що утворилася у період до 01 січня 2019 року за особовим рахунком № [NUMBER] та складала 5805,13 грн., тобто повністю збігається з оплаченою 12.10.2021 сумою. Крім цього, враховуючи, що платіж за особовим рахунком № [NUMBER] у сумі 5805,13 грн. було відправлено до виникнення договірних відносин щодо надання послуг з розподілу електричної енергії між AT «Харківобленерго» та [PERSON] , повернення сплачених грошових коштів у розмірі 5805,13 грн. 12.10.2021 на розрахунковий рахунок гр. [PERSON] є безпідставним та призводить до порушення майнових прав інших осіб. Начальник Східного РРЕ АТ «Харківобленерго» Волков В.В. 30.12.2021 надав [PERSON] відповідь за вих.. №56РРЕ/20-3761, у якому повідомив, зокрема, що основними нормативно-правовими документами, які встановлюють та регулюють взаємовідносини між оператором системи розподілу АТ "Харківобленерго" та споживачами, є Кодекс систем розподілу та Кодекс комерційного обліку електричної енергії, затверджені постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, (далі - НКРЕКГТ) від 14.03.2018 № 310, 311, а також "Правила роздрібного ринку електричної енергії" (далі - ПРРЕЕ), затверджені постановою НКРЕ 14.03.2018 № 312. Відповідно до п. 4.12 ПРРЕЕ розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої та купленої електричної енергії. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Внаслідок порушення строків оплати за спожиту електроенергію попереднім власником квартири [ADDRESS] по особовому рахунку, закріпленому за даним житловим приміщенням станом на 31.12.2018 утворилася заборгованість в розмірі 5805,13 грн. Згідно наданих копій квитанції від 10.12.2021 та довідки від 09.12.2021 виданої співробітником АТ КБ "ПриватБанк" Вами 12.10.2021 сплачено грошові кошти в розмірі 5805,13 грн. з призначенням платежу: "за електроенергію, від [PERSON] , о/р: [ADDRESS] . Відповідно до п. 1.19 "Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті", затвердженої постановою правління Національного Банку України від 21.01.2004 № 22, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України в 19.03.2004 № 377/8976 відповідальність за відповідність інформації, зазначеної платіжному дорученні, суті операції, за якою здійснюється переказ несе платник. Визначені обставини свідчать про Ваш намір урегулювання питання сплати заборгованості за спожиту електричну енергію за особовим рахунком, закріпленим за квартирою, право власності на яку у Вас виникло на підставі договору купівлі-продажу квартири від 13.03.2021. Звертаємо Вашу увагу, що у відповідності до ст.512 Цивільного кодексу України однією із підстав зміни кредитора у зобов`язанні є виконання обов`язку боржника третьою особою. Таким чином, сплативши заборгованість за спожиту попереднім власником електричну енергію, Ви як кредитор, маєте перед [PERSON] право вимоги відшкодування понесених витрат в сумі 5805,13 грн. Враховуючи вищевикладене, у АТ «Харківобленерго» відсутні правові підстави в задоволенні Вашої вимоги (а.с.14). Отжесуд погоджується з доводами відповідача та вважає, що платіж в сумі 5805,13 грн. був здійснений [PERSON] як погашення заборгованості попереднього власника квартири - [PERSON] (продавця за договором купівлі - продажу) за спожиту останнім електричну енергію за період, що передував укладеній між ними угоди з купівлі - продажу квартири. Тобто [PERSON] добровільно виконала обов`язок попереднього власника квартири (боржника) у боргових зобов`язаннях перед АТ "Харківобленерго" за спожиту до січня 2019 але не сплачену ним електричну енергію. Виходячи з наведеного, Позивач виконавши, як третя особа зобов`язання попереднього власника квартири (боржника) в порядку ст. 512 ЦК України є його новим кредитором та має право вимагати від останнього (боржника) відшкодування сплаченої суми виконаного зобов`язання за предметом спору. В свою чергу АТ "Харківобленерго" як первинний кредитор прийняло виконання Позивачем, як третьою особою, боргового зобов`язання боржника (попереднього власника квартири), врахувало його як виконання боргового зобов`язання та не здійснювало будь-яких дій щодо отримання даної заборгованості з останнього. Статтями 10, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових, електронних доказів, висновків експертів, показань свідків. Згідно ч. 1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. У відповідності до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. У ч.ч. 1, 2, 8 статті 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Приймаючи до уваги положення наведених вище норм та співвідносячи їх з встановленими в судовому засіданні фактами, суд вважає, що позивачем не надано доказів незаконних дій АТ «Харківобленерго», а тому відмовляє у задоволенні позову в частинівизнання незаконною відмову АТ «Харківобленерго» добровільно повернути їй помилково сплачені 5805,13 грн. згідно платіжного доручення від 12.10.2021р. №@2RL362007 на рахунок АТ «Харківобленерго» та стягнення з АТ «Харківобленерго» на її користь помилково сплачених 5805,13 грн. згідно платіжного доручення від 12.10.2021р. №@2RL362007 на рахунок АТ «Харківобленерго». Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди, то суд вважає, що ці вимоги необґрунтовані, виходячи з нижченаведеного. Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховується вимоги розумності і справедливості. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 р. „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду № 5 від 25.05.01 р. (п.3) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно п.5 цієї Постанови відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У частині вимог про стягнення з відповідачів завданої моральної шкоди, позивачем не було належним чином обґрунтовано, тому у цій частині вимог суд має йому відмовити. Відповідно до п. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. На підставі наведеного, з урахуванням того, що відповідач діяв у відповідності до чинного законодавства України та судом не встановлено його вини у порушенні прав позивача, у суду відсутні підстави вважати, що позивачу була спричинена моральна шкода, а тому ці вимоги також задоволенню не підлягають. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно частини 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав, отже [PERSON] звільняється від сплати судового збору за подання позовної заяви. Згідно частини 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки суд відмовляє у задоволенні позову [PERSON] та враховуючи що вона звільнена від сплати судового збору, судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Outcome: dismissed