Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-11 00:00:00

Позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу. В обґрунтування вказаних позовних вимог представник позивача посилався на те, що 13.05.2019 року між ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування №7260128-02-10-01, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб «BMW», д.н.з. [NUMBER] . 06.03.2020 року в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю ТЗ «Opel Astra», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та ТЗ «BMW», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Відповідно до постанови Святошинського районного суду м. Києва, винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП України, визнано відповідача [PERSON] .. Згідно рахунку № [NUMBER] від 09.03.2020 року загальна вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «BMW», д.н.з. [NUMBER] склала 122 249,29 грн.. Виконуючи взяті на себе зобов`язання на підставі страхового акту №2018291-1 від 09.04.2020 року, ПАТ Страхова компанія «ВУСО» виплатило страхове відшкодування у розмірі 101 874, 41 грн.. Також на підставі доповнення до страхового акту №2018291-2 від 28.04.2020 року ПАТ Страхова компанія «ВУСО» виплатило страхове відшкодування у розмірі 10 603, 53 грн. Згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, власником автомобіля «Opel Astra», д.н.з. [NUMBER] є відповідач [PERSON] . Оскільки, цивільно - правова відповідальність відповідача [PERSON] , як водія трансспортного засобу «Opel Astra», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована за полісом №АО/5888456 в ТДВ «СК «АЛЬФА ГАРАНТ», то ПАТ СК «ВУСО» звернулося до ТДВ «СК «АЛЬФА ГАРАНТ» з вимогою про відшкодування збитків в порядку регресу. ТДВ «СК «АЛЬФА ГАРАНТ» відшкодувало ПАТ СК «ВУСО» частину завданих відповідачем збитків в розмірі 98 970, 00 грн. Таким чином різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням склалала 13 507, 94 грн.. Окрім того, відповідачем [PERSON] було частково відшкодовано заборгованість у розмірі 1 000,00 грн.. Так, залишок заборгованості складає 12 477,94 грн.. 13.05.2021 року, між ПАТ СК «ВУСО» та позивачем ФОП [PERSON] укладено договір №13/05/2021 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає(передає), а новий кредитор (позивач) отримує право вимоги в порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, в тому числі за договором №7260128-02-10-01 від 13.05.2019 року. З метою досудового врегулювання спору відповідачам було направлено претензію про відшкодування збитків в порядку регресу. Таким чином, у позивача виникло право вимоги до [PERSON] , [PERSON] , а відтак позивач змушений звертатись до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді від 31.08.2022 було відкрито провадження у вказаній справі з призначенням розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Разом з цим учасникам справи було направлено ухвалу суду про відкриття провадження у справі та направлено відповідачу копії позовної заяви з додатками та встановлено для учасників строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідачі повідомлялись судом про розгляд судом даного провадження у встановленому законом порядку, шляхом направлення поштової кореспонденції суду, однак поштове відправлення повернулось на адресу суду з відміткою "за закінченням встановленого строку збергання" у встановлений судом строк не надали до суду відзив на позовну заяву, а тому суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи вищевикладене та вимоги ст.ст.178, 279, 280 ЦПК України, суд вважав за можливе проводити заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, за наявними у справі матеріалами, з ухваленням по справі заочного рішення. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Як вбачається з матеріалів справи, 13.05.2019 року між ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування №7260128-02-10-01, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб «BMW», д.н.з. [NUMBER] . 06.03.2020 року в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю ТЗ «Opel Astra», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та ТЗ «BMW», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . У відповідності до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до постанови Святошинського районного суду м. Києва від 12.05.2020 року по справі №759/4919/20 винним у вчиненні адміністративного правопорушення визнано відповідача [PERSON] , внаслідок порушення передбаченого ст.124 КУпАП України. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором. У зв`язку з чим, власник пошкодженого автомобіля звернувся до ПАТ Страхова компанія «ВУСО» з заявою про виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу №7260128-02-10-01. Цивільно - правова відповідальність відповідача [PERSON] , як водія автомобіля Opel Astra», д.н.з. [NUMBER] була застрахована в ТДВ «СК «АЛЬФА ГАРАНТ» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/5888456. Відповідно до рахунку № DBL00000447 від 09.03.2020 року загальна вартість відновлювального ремонту транспортного засібу «BMW», д.н.з. [NUMBER] склала 122 249,29 грн.. На підставі страхового акту №2018291-1 від 13.05.2019 року сплачено суму страхового відшкодування в розмірі 101 874,41 грн., та на підставі додаткового страхового акту №2018291-2 від 13.05.2019 року, сплачено суму страхового відшкодування в розмірі 10 603,53 грн. Окрім того, відповідачем [PERSON] було частково відшкодовано заборгованість у розмірі 1 000,00 грн. Таким чином залищок невідшкодованої заборгованості складає 12 477,94 грн. 13.05.2021 між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП [PERSON] укладено Договір №13/05/2021 про відступлення права вимоги, відповідно первісний кредитор відступає, а новий кредитор отримує право вимоги право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку № 1 до Договору. В тому числі, новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором №7260128-02-10-01 від 13.09.2019. Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно частини другої ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За нормою ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо іншій розмір не встановлено законом. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до п. 4. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 95 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що позивач набув права зворотної вимоги до відповідача [PERSON] , як особи з вини якої було спричинено матеріальну шкоду. Підстав для покладеення обов`язку по відшкодуванню шкоди власником транспортного засобу - відповідачем [PERSON] , суд не вбачає, оскільки суду не надано доказів, що відповідач [PERSON] , керував вищевказаним транспортним засобом без відповідної правової підстави, а відтак вимоги позивача до відповідача [PERSON] не підлягають задоволенню судом. Що стосується вимог позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, то слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат : 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою , включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з вимогами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. А тому Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"). Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації, суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу). До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником витрати. Позивачем надано суду докази витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4000, 00 грн., що підтверджується дослідженими судом документами, а саме: Договором про надання правової допомоги №30/01/19 від 30.01.2019 року; додатковою угодою № 291 до Договору про надання правової допомоги №30/01/19 від 30.01.2019 року; Актом здачі -прийняття робіт (надання послуг) до Договору про надання правової допомоги №30/01/19 від 07.02.2022 року; копією платіжного доручення № Р24А1974074878С6067 від 07.02.2022. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4000, 00 грн. Відповідно до змісту ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Оскільки позов підлягає частковому задоволенню, з відповідача [PERSON] на користь позивача на підставі ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992, 40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial