Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-13 00:00:00

Розпорядженням Верховного Суду від 14.03.2022 р. N 7/0/9-22 "Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану" змінено територіальну підсудність судових справ Сахновщинського районного суду Харківської області на Диканський районний суд Полтавської області. Позивач 11.08.2022 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просить визнати недійсним договір про встановлення права користування земельною ділянкою для с/г потреб (емфітевзис) та скасувати державну реєстрацію права користування на земельну ділянку. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 01.03.2007 між позивачем та [PERSON] укладено договір оренди земельної ділянки, кадастровий № 6324885500:01:000:0223, яка знаходиться на території Огіївської сільської ради Сахновщинського району Харківської області, строком на 10 років та який зареєстрований в Державному реєстрі земель 03.09.2008. 21.01.2018 між сторонами укладено Додаткову угоду, згідно якої термін дії вказаного договору оренди продовжено до 03.09.2028. Проте зареєструвати Додаткову угоду позивач не зміг, оскільки під час реєстрації стало відомо, що під час дії вказаного договору оренди, 04.04.2018 між відповідачем [PERSON] та СВК «Всеукраїнський кооператив Надія» укладено договір про встановлення права користування земельною ділянкою для с/г потреб (емфітевзис), який зареєстрований в реєстрі речових прав 05.05.2018. Рішенням Сахновщинського районного суду Харківської області від 21.01.2021 (справа № 643/360/19) визнано недійсним договір емфітевзису земельної ділянки від 04.04.2018, що зареєстрований в реєстрі 05.05.2018. Постановою Харківського апеляційного суду від 14.09.2021 рішення суду першої інстанції залишено без змін. В подальшому позивач знову звернувся до реєстратора з метою реєстрації Додаткової угоди, але стало відомо, що відповідач та СВК «Всеукраїнський кооператив Надія» під час розгляду справи в судах вчинили такі дії - уклали додаткову угоду від 01.02.2021 про розірвання договору про надання права користування земельною ділянкою та цього ж дня уклали договір від 01.02.2021 про право користування земельною ділянкою (емфітевзис). Відомості про їх реєстрацію внесені державним реєстратором Лозівської районної державної адміністрації 19.02.2021. Позивач вказує, що відповідачі вчиняють недобросовісну поведінку, оскільки на дату укладення 01.02.2021 договору емфітевзису, спірна земельна ділянка перебувала в оренді СВК «Україна» за договором оренди від 01.03.2007, термін яких продовжено на підставі Додаткових угод до 03.09.2028. Позивач вважає, що укладення вказаного договору емфітевзису під час дії договору оренди порушує права та інтереси первинного добросовісного орендаря, який належно виконує свої обов`язки, тому новий договір емфітевзису підлягає визнанню недійсним, оскільки одна й та ж сама ділянка не може бути об`єктом оренди двох договорів оренди землі, укладених з різними орендарями. Відповідно і запис про проведену державну реєстрацію права користування СВК «Всеукраїнський кооператив Надія» на спірну земельну ділянку підлягає скасуванню. 15.08.2022 ухвалою судді відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження. 14.09.2022 ухвалою суду залучено до участі у розгляді справи третю особу - Лозівську районну військову адміністрацію та виключено з числа третіх осіб державного реєстратора Качалову О.М. Витребувано від третьої особи докази. 16.11.2022 ухвалою суду задоволено клопотання позивача про витребування доказів, які надійшли до суду 13.12.2022. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, хоча про день і час розгляду справи була повідомлена належним чином, що підтверджується роздруківкою трек-повідомлення Укрпошти, судова повістка вручена особисто 09.12.2022. Відзиву чи будь-яких інших заяв, клопотань не подала. Відповідач СВК «Всеукраїнський кооператив Надія» в судове засідання не з`явився, поштові конверти, які направлялись на адресу вказану у позовній заяві та яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, неодноразово повернуті на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Враховуючи, що судова повістка направлена судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою і така повернута підприємством зв`язку з посиланням на відсутність адресата, то суд вважає, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії належним чином. Крім того, відповідач СВК «Всеукраїнський кооператив Надія» повідомлений про розгляд справи шляхом опублікування оголошення на сайті Судової влади. Третя особа - Лозівська районна військова адміністрація в судове засідання не з`явилась, надавши заяву про розгляд справи без участі представника. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів за відсутності учасників справи. Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 01.03.2007 між орендодавцем [PERSON] та орендарем СВК «Україна» укладено договір оренди земельної ділянки, площею 4,20 га, що знаходяться на території Огіївської сільської ради Сахновщинського району Харківської області, строком на 10 років, який зареєстрований у відділенні ДЗК 01.09.2008 (а.с.24-27). Пунктом 8 договору оренди встановлено, що у разі закінчення строку дії договору, договір вважається продовженим на повний термін, якщо зацікавлена сторона не повідомила іншу сторону письмово про розірвання договору не пізніше 15 серпня. Пунктом 39 договору передбачено, що договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Отже строк дії договору закінчується 01.09.2018. 22.01.2018 між орендодавцем [PERSON] та орендарем СВК «Україна» укладено Додаткову Угоду до договору оренди земельної ділянки від 01.03.2007, відповідно до якої продовжено термін дії договору оренди земельної ділянки, кадастровий № 6324885500:01:000:0223, площею 4,2020 га, на 10 років, до 03.09.2028 (а.с.17-23). Пунктом 38 Додаткової угоди визначено, що він набирає чинності з моменту його підписання сторонами та підлягає державній реєстрації у встановленому чинним законодавством порядку. Доказів того, що вказана Додаткова угода була розірвана або визнана недійсною суду не надано. Як вбачається з інформації, яка міститься в Реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо спірної земельної ділянки, 05.05.2018 державним реєстратором внесені відомості про право користування земельною ділянкою для с/г потреб (емфітевзис) за СВК «Всеукраїнський кооператив Надія» на підставі договору емфітевзису між [PERSON] та СВК «Всеукраїнський кооператив Надія» від 04.04.2018 (а.с.41-42). Вказаний договір емфітевзису від 04.04.2018, укладений між [PERSON] та СВК «Всеукраїнський кооператив Надія» оскаржений до суду позивачем по справі - СВК «Україна». Рішенням Сахновщинського районного суду Харківської області від 21.01.2021 (справа № 634/360/19) вказаний договір емфітевзису щодо земельної ділянки площею 4.20 га, кадастровий № 6324885500:01:000:0223 визнано недійсним (а.с.28-30) Постановою Харківського апеляційного суду від 14.09.2021 рішення суду першої інстанції змінено в частині розподілу судових витрат, в іншій частині залишено без змін (а.с.32-40). Проте зареєструвати Додаткову угоду від 22.01.2018 після розгляду справи в суді позивач не зміг, оскільки з інформації, яка міститься в Реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо спірної земельної ділянки, 31.03.2021 державним реєстратором Лозівської РДА внесені відомості про додаткову угоду про розірвання договору емфітевзису від 04.04.2018 та цього ж дня 31.03.2021 внесено відомості про договір від 01.02.2021 про право користування земельною ділянкою (емфітевзис) строком на 10 років, до 01.02.2031, укладений між власником [PERSON] та СВК «Всеукраїнський кооператив Надія» (а.с.41-42). Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне. Частиною 4 ст.124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. За змістом положень статей 210, 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір підлягає державній реєстрації лишу у випадках, встановлених законом. Такий договір є вчиненим з моменту його державної реєстрації. За змістом статей 18, 20 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. В п.1 ч.1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Правові підстави поновлення договору оренди землі визначені статтею 33 Закону України «Про оренду землі». Відповідно до частин 1-4 вказаного Закону, по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. У разі смерті орендодавця до спливу строку дії договору оренди землі орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це спадкоємця земельної ділянки протягом місяця з дня, коли йому стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Відповідно до вказаних норм Закону, СВК «Україна» та [PERSON] досягли згоди щодо продовження дії договору оренди від 01.03.2007, що підтверджується укладенням між ними Додаткової угоди від 22.01.2018, тобто позивач реалізував своє переважне право на поновлення договору оренди землі за взаємним волевиявлення сторін. Доказів, які б підтвердили факт недійсності або розірвання вказаної Додаткової угоди суду не надано. Проте позивач не зміг зареєструвати укладену між ним та [PERSON] додаткову угоду від 22.01.2018 з незалежних від нього причин, оскільки при звернення до реєстратора встановлено, що до Державного реєстру 05.05.2018 державним реєстратором внесені відомості про право користування земельною ділянкою для с/г потреб (емфітевзис) за СВК «Всеукраїнський кооператив Надія» на підставі договору емфітевзису між [PERSON] та СВК «Всеукраїнський кооператив Надія» від 04.04.2018. В подальшому рішенням суду вказаний договір емфітевзису від 04.04.2018 визнаний недійсним, рішення суду набрало законної сили 14.09.2021. Проте відповідачем [PERSON] , не зважаючи на досягнуту між нею та позивачем домовленість про пролонгацію договору оренди від 01.03.2007, в період перебування на розгляді справи в судах, укладено новий договір емфітевзису з СВК «ВК Надія» від 01.02.2021 щодо тієї ж земельної ділянки (а.с. 109). Таким чином, на дату укладання договору емфітевзису від 01.02.2021 між відповідачами, спірна земельна ділянка, згідно договору оренди від 01.03.2007 перебувала в оренді СВК «Україна», термін якого не закінчився, а навпаки був продовжений до 03.09.2028. Тому, відповідач [PERSON] не мала права одночасно здавати в користування, належну їй земельну ділянку іншій особі. Згідно зі статтею 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини 3 статті 509 цього Кодексу. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту (постанова Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 10 вересня 2018 року у справі № 920/739/17). Аналіз частини другої статті 13 ЦК України дає підстави для висновку, що недобросовісна поведінка особи, яка полягає у вчиненні дій, які можуть у майбутньому порушити права інших осіб, є формою зловживання правом. Згідно з ч.1 ст. 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Орендодавець зобов`язаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою (абзац 4 ч.2 ст. 24 Закону України «Про оренду землі»). Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання угоди недійсною (пункт «в» ч.3 ст. 152 ЗК України).\\ При вирішенні справи суд враховує як права власника земельної ділянки щодо розпорядження своєю власністю, так і права орендаря, який має право на стабільні та визначені правовідносини протягом певного, визначеного законом чи домовленістю сторін, права користування чужою власністю. Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Враховуючи те, що оспорюваний договір емфітевзису, укладений та зареєстрований між відповідачами під час перебування на розгляді в суді позову щодо визнання попереднього договору емфітевзису недійсним, та у період дії договору оренди, укладеного між [PERSON] та СВК «Україна», який пролонгований Додатковою угодою від 22.01.2018, отже порушує права та інтереси первинного добросовісного орендаря, суд дійшов висновку про визнання оспорюваного договору недійсним. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з кожного відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1860,75 грн., який обрахований зі сплаченого позивачем при подачі позову судового збору в розмірі 2481 грн та 1240,50 грн. Разом з тим вимоги позивача про стягнення з відповідачів витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, що передбачено ч.3 ст.137 ЦПК України, а з наданого договору про надання правової допомоги не вбачається розміру гонорара адвоката. На підставі викладеного,

Outcome: partial