Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , стягнення аліментів, та призначення її опікуном. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що [PERSON] народилась [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] . З червня 2020 року вона почала проживати однією сім`єю з батьком дитини [PERSON] , разом з ними з самого народження проживала і його донька [PERSON] .. Мати дитини з самого її народження долею дитини не цікавиться, про її стан здоров`я та розвиток не турбується, матеріально дитину не утримує. [INFO] батько дитини [PERSON] помер. Дитина залишилась проживати разом із нею. У зв`язку з чим просить позбавити батьківських прав [PERSON] , стосовно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , стягнути з неї аліменти на утримання дитини та призначити її опікуном. Ухвалою суду від 16.12.2022 рооку позовні вимоги [PERSON] в частині призначення її опікуном над малолітньою [PERSON] та стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання дитини залишені без розгляду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином надала до суду заяву з проханням справу розглядати без її участі, позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав [PERSON] підтримує в повному обсязі і на підставах викладених в позовній заяві/а.с.53/. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву з проханням справу розглядати без її участі, позовні вимоги визнає/а.с.56/. Орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей виконавчого комітету П`ятихатської міської ради Кам`янського району Дніпропетровської області в судове засідання свого представника не направили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином/а.с.52/. За таких обставин, оскільки сторони в судове засідання не з`явились, про час і місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, суд вважає, що судове засідання можливо провести без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] народилась [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження/а.с.9/. [INFO] в с. Попівка Олександрійського району Кіровоградської області помер [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про смерть/а.с.10/. Згідно копії заяви від 24.06.2022 року, посвідченої приватним нотаріусом Кам`янського районного нотаріального округу Романенко Т.В. відповідач [PERSON] відмовилась від своєї малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] та дала вільну та безумовну згоду на удочеріння її доньки громадянкою України [PERSON] , [INFO] /а.с.11/. Відповідно до копії акту обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] встановлено, що позивач проживає по [ADDRESS] , разом з нею проживають [PERSON] - співмешканець та [PERSON] - падчерка, санітарно-гігієнічні умови відповідають нормам, будинок обладнено необхідними меблями, в достатній кількості наявні продукти харчування, для дитини виділена окрема кімната, яка забезпечена всім необхідним для розвитку та навчання дитини, стосунки в сім`ї добрі та дружні/а.с.13/. Відповідно до копії довідки МВС України серії ІІ А № 2896317 [PERSON] , [INFO] до кримінальної відповідальності не притягувалася/а.с.16/. Відповідно до висновку про стан здоров`я, фізичний і розумовий розвиток дитини КНП «П`ятихатського центру первинної медико-санітарної допомоги» П`ятихатської міської ради Дніпрпопетровської області від 21.02.2022 року [PERSON] здорова/а.с.14/. Згідно копії висновку, затвердженого рішенням виконавчого комітету П`ятихатської міської ради Кам`янського району Дніпропетровської області № 144 від 27 жовтня 2022 року останні вважають доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] /а.с.43-48/. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; хронічно зловживають алкоголем або наркотиками; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Суд виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках, при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи, відмовити в позові про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад. Згідно із статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Судом на перше місце ставляться «як найкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Водночас позбавлення батьківських прав батька щодо неповнолітньої дитини є крайнім заходом впливу. При цьому, суд бере до уваги, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49). Демократичне суспільство характеризується плюралізмом, терпимістю, широтою поглядів. Таким чином, держави мають позитивне зобов`язання із забезпечення процедурних гарантій від свавілля як умову обґрунтованості втручання в права, що захищаються статтею 8 Конвенції. Щоб втручання було визнано «необхідним у демократичному суспільстві», воно повинно бути обґрунтовано «гострою соціальною необхідністю». Причини, що наводяться внутрішніми судами для обґрунтування оскаржених заходів, повинні бути достатніми і стосуватися справи. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц. З урахуванням вищевикладеного та беручи до уваги те, що відповідач є матір`ю малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , батьківських обов`язків не виконує, про фізичний та духовний розвиток дитини не піклуються, матеріально не утримує, умов для виховання дитини не створює, проти позбавлення її батьківських прав не заперечує, тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача є законними та обгрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Суд роз`яснює відповідачу у справі, що відповідно до ст. 169 СК України «Мати, батько, позбавлений батьківських прав, має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, якщо дитина не була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом»

Outcome: approved