Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-13 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача 17.11.2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить скасувати арешт накладений постановою головного державного виконавця Звенигородського МВДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) Крикуном С.А. від 25.03.2020 року на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також кошти на рахунках, що були відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, що належать боржнику [PERSON] , [INFO] та скасувати арешт накладений постановою головного державного виконавця Звенигородського МВДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) Крикуном С.А. від 25.03.2020 року про арешт нерухомого та рухомого майна боржника [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 13.11.2019 року (справа №694/1770/19) з нього стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частини всіх видів його заробітку кожного місяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи із 24.10.2019 року і до досягнення повноліття дитини. На підставі вказаного рішення 14.11.2019 року було видано виконавчий лист, який стягувач [PERSON] подала на виконання до Звенигородського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Черкаській області. Постановою головного державного виконавця Звенигородського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Черкаській області 27.11.2019 року відкрито виконавче провадження №60722340 з примусового виконання виконавчого листа №694/1770/19 від 14.11.2019 року про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] аліментів в розмірі ј частини всіх видів доходів кожного місяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 24.10.2019 року і до повноліття дитини. 01.11.2022 року позивач не зміг скористатися банківською карткою для зняття заробітної плати так, як виявилося, що на його картковий рахунок накладено арешт. 03.11.2022 року [PERSON] звернувся до Звенигородського міськрайонного ВДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з клопотанням про надання довідки про заборгованість по сплаті аліментів для оплати боргу. Листом Звенигородського міськрайонного ВДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 09.11.2022 року №19.4-30/21150 повідомлено про неможливість надання рахунку для оплати боргу в зв`язку з тим, що виконавче провадження № 60722340 закінчено. Разом з тим, з вказаним листом позивач отримав копію постанови про арешт майна боржника та копію постанови про арешт коштів боржника винесених 25.03.2020 року головним державним виконавцем Звенигородського міськрайонного ВДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). На даний час позивач не має можливості сплатити борг по аліментах в зв`язку з тим, що виконавче провадження закінчено. Крім того, при винесенні постанови від 28.07.2020 року про закінчення виконавчого провадження головним державним виконавцем Звенигородського міськрайонного ВДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не знято арешти з коштів та майна. Таким чином, враховуючи те, що арешт на майно та кошти боржника було накладено на підставі постанови про арешт коштів та арешт майна боржника №60722340 від 25.03.2020 Звенигородського МВДВС ЦУММЮ (м. Київ), арешт залишився не знятим, проте виконавче провадження закінчене, а також, враховуючи неможливість скасування арешту в позасудовому порядку, тому позивач змушений звернутися з вказаним позовом до суду. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Протоколом автоматизованого розподілу судової справи від 17.11.2022р. справу передано для розгляду судді Звенигородського районного суду Сакун Д.І. Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області Сакун Д.І. від 18.11.2022 відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач був належно повідомлений про розгляд справи, шляхом направлення копії ухвали про відкриття провадження та копії позовної заяви з додатками, а також відповідач був повідомлений про розгляд справи шляхом оголошення на веб-сайті Звенигородського районного суду, що відповідно до вимог ч. 11 ст. 128ЦПК України - з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, однак, відзив до суду на позов не надав, про причини неподання суду відзиву не повідомив, зустрічного позову не пред`являв, а тому враховуючи ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. З огляду на вищезазначене суд, на підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що постановою головного державного виконавця Звенигородського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Черкаській області 27.11.2019 року відкрито виконавче провадження №60722340 з примусового виконання виконавчого листа №694/1770/19 від 14.11.2019 року про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] аліментів в розмірі ј частини всіх видів доходів кожного місяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 24.10.2019 року і до повноліття дитини. Відповідно до листа Звенигородського міськрайонного ВДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 09.11.2022 року №19.4-30/21150 вбачається, що надати рахунку для оплати боргу ДВС не може, в зв`язку з тим, що виконавче провадження № 60722340 закінчено. Згідно постанови про арешт майна боржника та постанови про арешт коштів боржника винесених 25.03.2020 року головним державним виконавцем Звенигородського міськрайонного ВДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти які будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту або звернення стягнення на які заборонено законом та належить боржнику та накладено арешт на все майно, яке належить боржнику. Постановою від 28.07.2020 року про закінчення виконавчого провадження головним державним виконавцем Звенигородського міськрайонного ВДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 28.07.2020 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №694/1770/19 закінчено на підставі п.3 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв`язку зі смертю стягувача. Однак не знято арешти з коштів та майна. Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права, оцінка аргументів сторін Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч.1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закону) виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Згідно з ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі, від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Отже, Закон передбачає конкретний перелік випадків, коли арешт знімається виконавцем, а в інших випадках, такий арешт знімається судом. Як було зазначено у листі Відповідача від 09.11.2022 року та вбачається із постанови Відповідача від 28.07.2020 про закінчення виконавчого провадження, виконавче провадження № 60722340 було закінчено на підставі п. 3 ч. 1 ст. 39, ст. 40 ЗУ "Про виконавче провадження". Відповідно до п.3 ч.1 ст. 39 ЗУ "про виконавче провадження", виконавче провадження підлягає закінченню у разі припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника. Згідно зі статтею статті 40 ЗУ "Про виконавче провадження", разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Отже, зняття арешту з майна боржника пов`язується із закінченням виконавчого провадження. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 740/3240/18. Закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" є юридичним фактом, наслідком якого має бути зняття арешту з майна боржника. В порушення ст. 40 ЗУ "Про виконавче провадження", закінчуючи виконавче провадження на підставі п.3 ч. 1 ст. 39 ЗУ "Про виконавче провадження", відповідач не зняв арешт з коштів та майна боржника. Таким чином, враховуючи те, що арешт на майно та кошти боржника було накладено на підставі постанови про арешт коштів та арешт майна боржника №60722340 від 25.03.2020 Звенигородського МВДВС ЦУММЮ (м. Київ), арешт залишився не знятим, проте виконавче провадження закінчене, а також, враховуючи неможливість скасування арешту в позасудовому порядку, тому слід скасувати арешт, що накладений на майно боржника та кошти боржника в судовому порядку. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 17 ЗУ від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. За статтею 6 Європейської конвенції з прав людини визнається право на доступ до правосуддя, а статтею 13 на ефективний спосіб захисту прав, і не означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Стаття 1 протоколу № 1 до Європейської конвенції про захист прав і основоположних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальним принципам міжнародного права». У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі «Саse of Oneryildis v. Turkey» (справа відкрита за заявою № 48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття «майно» охоплює певну річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів право домагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого може стверджувати, що вона має принаймні «законне сподівання» стосовно ефективного здійснення права власності. Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності. За таких умов суд вважає, що за даних обставин справи, вимоги позивача про зняття арешту підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат між сторонами Відповідно до ч.1, ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з тим в позовній заяві не міститься клопотання позивача про стягнення судових витрат з відповідача. Відтак, судовий збір з останнього не стягується.

Outcome: approved