Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати припиненим договір іпотеки серія та номер: ВРТ №458117-458128, виданий 19.07.2012 приватним нотаріусом Момот М.О., предметом якого є зареєстрована в реєстрі прав власності на нерухоме майно квартира за адресою: [ADDRESS] ; зняти заборону на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження в Єдиному реєстрі відчуження об`єктів нерухомого майна 12762464, яка була накладена приватним нотаріусом Момот М.О., підстава обтяження Договір іпотеки, ВРТ №458117-458128, 19.07.2012, об`єкт обтяження квартира, адреса: [ADDRESS] , номер РПВН:4909803, власник нерухомого майна: [PERSON] , обтяжувач: ПУТ Дельта Банк, код: [ADDRESS] ; виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про іпотеку №2835242 (спеціальний розділ), який внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 43348220 від 04.10.2018, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кисельовою Надією Володимирівною, об`єкт нерухомого майна квартира за адресою: [ADDRESS] та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис з реєстраційним №12762464 зареєстрований 19.07.2012 про обтяження зареєстрованої в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером №4909803, належної [PERSON] на праві приватної власності, житлової квартири загальною площею, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позов обгрунтовує тим, що 11.10.2013 він позичив [PERSON] кошти в розмірі 63000 доларів США та 3000 євро із строком повернення до 11.10.2014. Згідно розписки від 11.10.2013 [PERSON] гарантував повернення коштів всім своїм майном, зокрема квартирою [ADDRESS] . Однак, кошти за вказаною розпискою повернуті не були. На підставі рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28.12.2015 вирішено стягнути заборгованість з [PERSON] . Оскільки відповідач добровільно не виконав взятих на себе зобов`язань та, відповідно вищевказане рішення суду, він звернувся до ДВС із заявою про відкриття виконавчого провадження. Однак, виконання рішення є неможливим через відсутнє майно боржника, на яке можна звернути стягнення, а є лише квартира на якій, як йому стало відомо, обтяження, а саме: зазначена квартира є предметом договору іпотеки від 19.07.2012. Вважає таке обтяження неправомірним та безпідставним. Відповідач приховав від нього інформацію, що на його квартирі станом на день пред`явлення розписки було наявне обтяження, а саме: заборона на нерухоме майно накладена на підставі договору іпотеки від 19.07.2012 ПАТ «Дельта Банк», тим самим ввів його в оману та порушив права на повернення належних йому коштів. Відповідно до договору №845/к від 04.10.2018 про купівлі-продаж майнових прав із ПАТ «Дельта Банк» на ТОВ «ФК «Актив» майнові права за кредитним договором та договором іпотеки перейшли ТОВ «ФК «Актив». Цього ж дня, саме 04.10.2018 ТОВ «ФК «Актив» начебто передав право вимоги та іпотеки [PERSON] , яка була дружиною [PERSON] , та відповідно, 04.10.2018 стала іпотекою держателем в реєстрі нерухомого майна, запис про іпотеку 28235242, зроблений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 43348220. У зв`язку із купівлею ТОВ «ФК «Актив» права вимоги за кредитним та іпотечним договором укладеним із АТ «Дельта Банк» перестали існувати підстави заборони обтяження ПАТ «Дельта Банк» заборона на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 12762464, яке зареєстровано 19.07.2012 за №12762464 реєстратором: приватний нотаріус Момот М.О. підстава обтяження Договір іпотеки, ВРТ №458117-458128. Вважає, що такий запис про заборону на нерухоме майно є неактуальним, оскільки ПАТ «Дельта Банк» більше не є обтяжувачем та іпотекодержателем квартири [PERSON] . Перехід іпотеки до [PERSON] є підтвердженням та підставою для припинення Договору іпотеки, оскільки на час укладення угод із ТОВ «ФК «Актив» вона перебувала у шлюбі із [PERSON] та купівля права вимоги та іпотеки відбулась за спільні сімейні кошти та квартира залишилась в сім`ї відповідачів, що є безумовним фактом припинення іпотеки. Наявні в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відсудження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, записи про обтяження та іпотеки відносно квартири [ADDRESS] є неправомірними, формальними та штучними перешкодами, які унеможливлюють виконання рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28.12.2015 у справі №442/7291/15-ц та повернення йому, як позивальнику, коштів, які гарантувались квартирою. Крім цього, звертає уваги на те, що у Витязі від 09.03.2021 зазначено, що 04.10.2018 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кисельова Н.В. внесла запис №43348220 про те, що іпотекодержателем за договором іпотеки від 19.07.2012 є [PERSON] , яка є дружиною [PERSON] . Враховуючи зазначене, вважає, що відповідачі шляхом введення в оману залишили у своїй власності зазначену вище квартиру, мають змогу вільно розпоряджатись такою та, відповідно, можуть уникнути виконання взятих на себе зобов`язань за договором позики. 22.07.2022 судом здійснено запит до адресно-довідкової роботи ГУ ДМСУ у Львівській області щодо місця проживання відповідачів. 25.05.2022 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у цивільній справі, постановив розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, пред`явлення зустрічного позову. Також позивачам встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Призначено підготовче судове засідання на 12.08.2022. Ухвалою суду від 26.08.2022 задоволено клопотання [PERSON] про витребування доказів. Постановлено витребувати у Дрогобицького міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції міста Львова оригінали для огляду в судовому засіданні та належним чином завірені копії усіх матеріалів виконавчого провадження щодо виконання виконавчого листа №442/7291/15-ц, виданого 10.02.2016 Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області. Підготовче провадження в справі закрито, справу призначено до судового розгляду на 12.09.2022. 12.09.2022 Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області ухвалено заочне рішення, яким позов задоволено. 12.10.2022 відповідачем подано заяву про перегляд заочного рішення у справі. Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09.11.2022 заочне рішення суду скасовано, постановлено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 28.11.2022. 28.11.2022 відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву. Позов заперечує, покликаючись на те, що Законом України «Про іпотеку» не визначено такої підстави для припинення Договору іпотеки, як набуття одним з подружжя права вимоги за іпотечним договором до іншого з подружжя. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02.11.2021 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Відповідач [PERSON] не відмовлялась від наявного у неї права вимоги за кредитним та іпотечними договорами, а [PERSON] зобов`язання за кредитним договором не виконав. Будь-яких доказів здійснення належного виконання зобов`язання за кредитним договором матеріали справи не містять. [PERSON] наполягає на тому, що [PERSON] зобов`язань за кредитним договором не виконав. Відповідач набула права вимоги за іпотечним договором на підставі Договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором, що був посвідчений 06.11.2018, а не 04.10.2018 як зазначає позивач. Крім цього, звертає увагу суду на те, що сам факт закінчення строку дії кредитного договору за наявності заборгованості боржника за цим договором не є підставою для припинення дії договору іпотеки, який укладений для забезпечення виконання кредитного договору боржником. Вважає, що спірний іпотечний договір жодним чином не порушує права позивача. Ухвалою суду від 28.11.2022 підготовче провадження в справі закрито, призначено справу до судового розгляду на 16.12.2022. 16.12.2022 позивач подав до суд відповідь на відзив, в якому наводить спростування заперечень відповідача, викладених у відзиві на позов. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує повністю, просить такий задоволити. Представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позов заперечує з підстав, викладених у відзиві. Будь-які законодавчо визначені підстави для припинення іпотеки відсутні. Посилання на фраудаторність правочину є надуманою та не має значення для розгляду цієї справи, оскільки наслідком фраудаторності є визнання договору недійсним, а не його припинення. Просить в задоволенні позову відмовити. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Згідно ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Вимогами ст.ст.13,81 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. У відповідності зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є гарантією того, що учасник справи, незалежно від рівня фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, має можливість забезпечити захист своїх прав та інтересів. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. З аналізу практики Європейського суду з прав людини вбачається, що у випадку ухвалення рішення по суті спору органом, якому прямо не властива судова функція, ч. 1 ст. 6 Конвенції підлягатиме застосуванню у разі, якщо таке рішення підлягає подальшому контролю з боку «судового органу, який має повну компетенцію» (рішення Європейського суду з прав людини від 09 січня 2013 року у справі «Олександр Волков проти України»). Статтею 6 Конвенції встановлено, що справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією. Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами. Частиною 1 ст.15 ЦК передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у 10 разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.1049 ЦК України). Судом встановлено, що 11.10.2013 [PERSON] позичив [PERSON] кошти в розмірі 63000 дол. США з 2 місячним відсотком та 3000 Євро, з 3 місячним відсотком, що стверджується письмовою розпискою наявною в матеріалах справи. Зі змісту зазначеної розписки вбачається, що [PERSON] зобов`язався повернути борг до 11.10.2014. Повернення гарантує всім своїм майном. У зв`язку з невиконанням [PERSON] взятих на себе боргових зобов`язань, рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28.12.2015 вирішено стягнути з [PERSON] , [INFO] , ідент. номер [NUMBER] на користь [PERSON] , [INFO] кошти в розмірі 1529848 (один мільйон п`ятсот двадцять дев`ять тисяч вісімсот сорок вісім) гривень 39 копійок, що по курсу НБУ станом на 05.11.2015 року становить 63 000 (шістдесят три тисячі) доларів США та 3000 (три тисячі) Євро та 721 (сімсот двадцять одну) гривню 88 копійок судового збору. У ст.13 Конституції України регламентовано, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Як вбачається з представлених суду матеріалів виконавчого провадження з виконання вищевказаного рішення суду, станом на день розгляду справи рішення суду не виконано, державним виконавцем вживаються заходи щодо встановлення наявного у боржника, а також розшук такого. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №201325600 [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 22.06.2006 належить квартира [ADDRESS] . 19.07.2012 між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір іпотеки, предметом якого є вищевказана квартира. Реєстрацію обтяження (№12762464) здійснено приватним нотаріусом Момот М.О. 19.07.2012. Крім цього, із запису про іпотеку №28235242 вбачається, що 19.07.2012 приватним нотаріусом Кисельовою Н.В. внесено запис про обтяження, де зазначено: відомості про основне зобов`язання: строк виконання основного зобов`язання: 18.07.2019, розмір основного зобов`язання 130000 грн., відомості про суб`єктів: іпотекодавець: [PERSON] , іпотекодержатель: [PERSON] . 04.10.2018 на підставі договору відступлення права вимоги за іпотечним договором іпотекодержателя ПАТ «Дельта Банк» змінено на ТОВ «ФК «Актив». 06.11.2018 між ТОВ «ФК «Актив» та [PERSON] укладено договір відступлення права вимоги за іпотечним договором, на підставі якого ТОВ «ФК «Актив» передав [PERSON] права вимоги за іпотечним договором №б/н від 19.07.2012 з усіма додатками та додатковими угодами, укладеного а якості забезпечення виконання зобов`язань позичальника [PERSON] за кредитним договором №К-1346122 від 19.07.2012, з усіма додатками та додатковими угодами. Як вбачається з п.4.1. вищевзказаного договору, цей договір укладається за письмовою згодою чоловіка нового іпотеко держателя - [PERSON] , викладеної у формі заяви. Цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін та погоджених ними умов, у яких закріплюються їх права і обов`язки, що складають зміст договірного зобов`язання (частина перша статті 628 ЦК України). При цьому зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (частина третя статті 509 ЦК України, пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. На забезпечення цих зобов`язань боржник або інша особа може надати, а банк прийняти забезпечення у вигляді застави, поручительства або в іншому вигляді. Окремим видом застави є іпотека (стаття 575 ЦК України). Метою іпотеки є надання кредитору додаткового до основного права вимоги звернення стягнення на майно. Правовий механізм існування іпотеки як окремого інституту в зобов`язальних правовідносинах регулюється спеціальним законом - Законом України «Про іпотеку». За змістом статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Інститут забезпечення виконання зобов`язання спрямований на підвищення гарантій забезпечення майнових інтересів сторін договору, належного його виконання, а також усунення можливих негативних наслідків неналежного виконання боржником взятих на себе зобов`язань. Тобто в разі невиконання або неналежного виконання умов цивільного договору на боржника покладається додаткова відповідальність, а в ряді випадків до виконання зобов`язання притягуються разом з боржником і треті особи. За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги (частина перша статті 6 Закону «Про іпотеку»). Відтак за своєю природою іпотека сама по собі або разом з іншими забезпечувальними заходами покликана забезпечити виконання зобов`язань боржником у повному обсязі, а тому кредитор вправі та зобов`язаний здійснювати свої правомочності таким чином, щоб таке забезпечення було справедливим та здійснювалось з урахуванням інтересів обох сторін кредитного договору, не допускаючи створення заборгованості, що штучно перевищує забезпечувальні заходи. У ст.17 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору, реалізації предмета іпотеки відповідно до цього закону, набуття іпотеко держателем права власності на предмет іпотеки, визнання іпотечного договору недійсним, знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Згідно статті 24 Закону України "Про іпотеку" відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Відповідно до частини 1 статті 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Статтею 514 Цивільного кодексу України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. З наведених вище норм, а також з аналізу положень Тимчасовий порядок державної реєстрації іпотек, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 410 від 31 березня 2004 року та Інструкція про порядок заповнення повідомлень та ведення Державного реєстру іпотек, вбачається, що заміна іпотекодержателя сама по собі не має наслідком припинення договору іпотеки, а є лише зміною істотних умов договору - сторони іпотекодержателя. У ч.1 ст.81 ЦПК України регламентовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як стверджує позивач, [PERSON] є дружиною [PERSON] . Суд приймає до уваги твердження представника позивача про те, що [PERSON] та [PERSON] на час укладення вищевказаних договорів були подружжям, надавали згоди на укладення таких договорів, зокрема: 19.07.2012 [PERSON] давала згоду на отримання кредиту та укладення договору іпотеки із ПАТ «Дельта Банк» та передачу в іпотеку квартири [ADDRESS] , а [PERSON] надав [PERSON] згоду на укладення договору між останньою та ТОВ «ФК «Актив» від 06.11.2018 про відступлення права вимоги за іпотечним договором, на підставі якого [PERSON] фактично викупила заборгованість за кредитним договором. Відповідно до ч.4 ст.65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. (ст.368 ЦК України) Відповідачем не представлено суду доказів на підтвердження того, що вилуплення прав кредитора на підставі договору про відступлення права вимоги відбулось за особисті кошти відповідачки. Стороною відповідача також не представлено суду доказів на спростування тверджень позивача про те, що заміна іпотекодержателя на [PERSON] відбулася в інтересах збереження майна, належного сім`ї відповідачів. З таких підстав, суд вважає, що договір відступлення права вимоги за іпотечним договором від 06.11.2018 має усі ознаки фраудаторного правочину та, відповідно. призюмує виконання [PERSON] взятих на себе зобов`язань за основним зобов`язанням - кредитним договором, що має наслідком визнання припиненим спірного договору іпотеки. Відповідно, існування запису №12762464 ПАТ «Дельта Банк» про заборону на відчуження квартири у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, а також записів паро обтяження та іпотеку є протиправними, оскільки порушують законні права та інтересів позивача, зокрема перешкоджають поверненню грошових коштів згідно розписки 11.10.2013 та виконання рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28.12.2015 у справі №442/7291/15-ц. Враховуючи вищенаведене, з метою захисту майнових прав позивача, а також з дотримання виконання принципу обов`язковості виконання судових рішень, суд приходить до висновку про підставність позовних вимог, а тому позов слід задоволити. Крім того, відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст.141 ЦПК України та ст.4 Закону України "Про судовий збір" з відповідачів слід стягнути в користь позивача: 992,40 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved