Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-19 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просить встановити батьківство та внести зміни до актового запису № 11 про народження дитини: [PERSON] [INFO] , зареєстрованого та виданого виконавчим комітетом Григорівської сільської ради Обухівського району Київської області. В обґрунтування позову зазначила, що познайомились з відповідачем в 2017 році, спочатку знайомство носило товариський характер, а потім в них виникли почуття та вони почали проживати разом за місцем її реєстрації: [ADDRESS] . В результаті їхніх відносин позивачка завагітніла, про що повідомила одразу відповідача, який пообіцяв зареєструвати їхні відносини, але в результаті не виконавши обіцянку, взагалі припинив з часом будь-які відносини. [INFO] позивачка народила дочку [PERSON] , біологічним батьком дитини є відповідач, про народження дитини відповідачу було відомо, але він відмовився реєструвати себе батьком їхньої дитини. 23.07.2019 року вона звернулась до виконавчого комітету Григорівської сільської ради Обухівського району Київської області з метою внесення до актового запису відомостей про народження дитини. Позивачка на момент зачаття та народження дитини не перебувала в зареєстрованому шлюбі, в зв`язку з чим в графі запис про батька дитини повинен бути прочерк, але позивачка вказала своє прізвище та ім`я по батькові батька дитини, а саме: « [PERSON] », у зв`язку з вищевикладеним позивачка вимушена звернутися до суду з вказаним позовом про визнання [PERSON] [INFO] батьком дитини. 04.08.2021 року винесено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у цивільній справі, призначено по справі підготовче судове засідання. 13.09.2021 року винесено ухвалу про призначення по справі судово-генетичної експертизи. 17.10.2022 року поновлено провадження по справі та призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні. 06.12.2022 року винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду у відкритому судовому засіданні. Позивачка [PERSON] , яка була допитана в якості свідка, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити посилаючись на обставини викладені в позові, пояснила що вона після народження доньки вказала в свідоцтві про народження зазначила своє прізвище, а ім`я та по батькові відповідачка, а даний час в неї виникла необхідність визнати відповідача батьком дитини, та в свідоцтво про її народження внести відповіді зміни. Представник позивачки [PERSON] , в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові, та надав аналогічні пояснення. Свідок [PERSON] , будучи матір`ю позивачки в судовому засіданні пояснила, що її дочка, позивачка по справі мала відносини з відповідачем, в подальшому її донька завагітніла від відповідача, він спочатку обіцяв узаконити відносини з позивачкою, після народження дитини він забирав її з полового будинку і визнав, що ця дитина його, проте обіцянки узаконити відносини він так і не виконав, а в подальшому взагалі почав не визнавати, що народження позивачкою дитина його і на даний час їм не відомо, де знаходиться відповідач. Відповідач в судове засідання не з`явився, про поважність причин неявки суду не повідомив, хоч про день, час та місце слухання справи неодноразово повідомлявся судом належним чином. Заяв, клопотань чи заперечень суду не подав. Представниця третьої особи Обухівського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу відповідно вимог чинного законодавства без їх участі. Заслухавши позивачки та представника позивачки, пояснення свідка, перевіривши та дослідивши матеріали справи, оглянувши в судовому засіданні відеозапис, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони проживали разом та вели спільне господарство без реєстрації шлюбу. В результаті їхніх відносин [INFO] в них народилась дитина донька [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Позивачка стверджує, що біологічним батьком дитини є відповідач. Відповідач будь-яким чином це не спростував, від участі в судовому розгляді ухилився. Про народження дитини відповідачу було відомо, але він відмовився реєструвати себе батьком їхньої дитини. 23.07.2019 року вона звернулась до виконавчого комітету Григорівської сільської ради Обухівського району Київської області з метою внесення до актового запису відомостей про народження дитини. Позивачка на момент зачаття та народження дитини не перебувала в зареєстрованому шлюбі, в зв`язку з чим в графі запис про батька дитини повинен бути прочерк, але позивачка вказала своє прізвище та ім`я по батькові батька дитини, а саме: « [PERSON] ». Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 13.09.2021 року за клопотанням позивачки по справі було призначено судову генетичну експертизу. Однак, у зв`язку з тим, що відповідач не зважаючи на неодноразові призначення експертною установою, якій було доручено проведення експертизи дат відбору зразка крові не з`явився, що унеможливило проведення судово-медичної експертизи генетичної ідентифікації, тож ухвала суду була повернута без виконання. Частиною першою, четвертою ст.128 СК України передбачено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.135 СК України, при народженні дитини, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до ч. 1 ст. 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у\~статті 126\~цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження. На момент народження дитини позивачка не перебувала у зареєстрованому шлюбі, жодних заяв до РАЦС з приводу батьківства відповідач не подавав, що свідчить про правомірність її звернення до суду. Справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. Спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою одним із батьків. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі статтею 135 СК України. Європейський суд з прав людини зауважив, що «в ході національного розгляду суд призначив ДНК-тест з метою вирішення цього спору про батьківство. Тест продемонстрував, що відповідач був батьком дитини з ймовірністю 99,99 відсотків. Суд враховує, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації, № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року). У відповідності до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод під час розгляду скарги про встановлення батьківства суди мають приділяти особливу увагу інтересам конкретної дитини («Jevremovic v. Serbia», заява № 3150/05, пункт 109, рішення ЄСПЛ від 17 травня 2007 року). Положеннями статей 77-80 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Положеннями статтті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З матеріалів справи слідує, що судом за клопотанням позивача, у справі призначалась судово-генетична експертиза, яка експертною установою повернута без виконання в зв`язку з неявкою відповідача на експертизу. Частиною першою статті 84 ЦПК України передбачено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Способами забезпечення судом доказів є, зокрема, призначення експертизи. За змістом положень статей 102, 103 ЦПК України для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, суд призначає експертизу. За приписами статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Суд зважає на те, що причиною непроведення експертизи у справі була саме неявка відповідача на експертизу для здачі зразків. Таким чином, з матеріалів справи вбачається ухилення відповідача від участі в проведенні генетичної експертизи, тому суд вправі визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, виходячи із аналізу сукупності наявних у справі доказів. Враховуючи предмет спору та значення справи для сторін, суд повинен діяти, виходячи, у першу чергу, з інтересів дитини. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. При вирішенні спору суд враховує правові позиції щодо застосування відповідних норм законодавства, викладені у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №527/938/18 (провадження №61-9355св19). З досліджених судом доказів, зокрема показів свідків, фотознімків, відтворних в судовому засіданні відеозаписів вбачається, що відповідач фактично визнавав своє батьківство відносно народженої позивачкою дитини, зустрічав позивачку із дитиною із пологового будинку, під відеозапис піклувався про дитину, не оспорював звернень до себе як саме батька цієї дитини, крім того сторони спільно проживали у належному батькам позивачки житловому будинку в період зачаття дитини, що у сукупності достатньо переконливо вказує на те, що доводи позову про біологічне батьківство відповідача є об`єктивними і достовірними. Також слід зважити на покази обох свідків про те, що відповідачеві було достеменно відомо про необхідність явки до органу державної реєстрації актів цивільного стану для особистого подання заяви про народженя дитини, він спочатку погоджувався на це, однак у визначений час не з`явився, проінформувавши про свою невмотивовану відмову через третіх осіб. Будь-яких заперечень проти позову відповідач не подавав, доводів позову не спростував, своє батьківство під час судового розгляду не оспорив. При цьому його байдужість до долі дитини та наслідків вирішення судом цього спору не спростовують факту його батьківства, а лише вказують на неналежне виконання ним своїх батьківських обов`язків. Ухилення відповідача від державної реєстрації свого батьківства відносно неповнолітньої дитини порушує права дитини, тому суд вважає можливим з метою захисту найкращих інтересів дитини захистити її порушене право у спосіб, передбачений позовними вимогами. Визначений позовом спосіб відновлення прав та законних інтересів неповнолітньої дитини ґрунтується на законі, узгоджується із сукупністю зібраних у справі доказів, є правомірним та ефективним. Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи,\~ поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим\~ Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Доказів в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України на підтвердження зворотного відповідачем не надано. Вивчивши і проаналізувавши всі матеріали справи у їх сукупності, вислухавши пояснення сторін та свідка, оглянувши під час судового розгляду відеозапис, законодавство, яке підлягає застосуванню, враховуючи відсутність заперечень відповідача, суд вважає доведеними під час розгляду спору посилання позову на порушення законних прав та інтересів позивачки і її дитини, тому суд приходить до висновку про можливість судового захисту прав позивачки, за таких обставин, позов слід задовольнити повністю.

Outcome: approved