Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку. Свій позов мотивувала тим, що 28 вересня 2021 року між нею та [PERSON] і [PERSON] з іншої сторони було укладено договір купівлі-продажу, згідно з яким [PERSON] та [PERSON] продали, а [PERSON] купила житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . При цьому в договорі зазначено, що цей будинок розташований на земельній ділянці Миргородської міської ради Полтавської області, площею 0,1 та, кадастровий номер 5310900000:50:018:0247. Право власності на вказаний будинок було зареєстроване за нею 28.09.2021 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 276946122 від 28.09.2021. Але, при зверненні до Миргородської міської ради Полтавської області з питання оформлення права власності на земельну ділянку, на якій розташований придбаний будинок, була отримана відповідь, що згідно державного акту на право власності від 13.05.1997 року вже посвідчене право приватної власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , а міська рада не є розпорядником земель приватної власності. В подальшому, було з`ясовано, що на підставі рішення виконкому Миргородської міської ради від 23 квітня 1997 року за № 389 [PERSON] , яка мешкала в [ADDRESS] , було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1333 га для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства за вказаною адресою. Право власності [PERSON] на вказану земельну ділянку було посвідчене державним актом на право приватної власності на землю серії ПЛ № 449 від 13 травня 1997 року. Після смерті [PERSON] спадщину прийняв [PERSON] , який [INFO] помер. Спадщину після його смерті прийняли сестра - [PERSON] , та племінник - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право спадщину за законом, виданим державним нотаріусом Першої Миргородської державної нотаріальної контори Полтавської області 13 червня 2008 року, по реєстру за номером 2-624, та Свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим державним нотаріусом Першої Миргородської державної нотаріальної контори Полтавської області 22 липня 2008 року, по реєстру за номером 1-3048, які видані кожному з спадкоємців на 1/2 частину житлового будинку з надвірними побудовами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на приватизованій земельній ділянці розміром 0,1333 га. Таким чином, до [PERSON] , а від нього до [PERSON] та [PERSON] перейшло право власності на земельну ділянку площею 0,1333 га, що розташована в [ADDRESS] , але, це право не було ними зареєстроване. Проте, було замовлено виготовлення технічної документації на зазначену вище земельну ділянку. В результаті, відповідно до норм діючого земельного законодавства, земельна ділянка по [ADDRESS] була розділена на дві земельні ділянки, одна з яких, площею 0,1000 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, була зареєстрована в Державному земельному кадастрі 20.08.2021 з кадастровим номером 5310900000:50:018:0247. При цьому інформація про зареєстроване право власності на цю земельну ділянку в Державний земельний кадастр внесена не була, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру від 20.08.2021 НВ-6115032922021. Просила визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, з кадастровим номером 5310900000:50:018:0247, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 26.07.2022 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 25.08.2022р року підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Від позивачки та її представника - адвоката Сидоренка Ю.В. до початку розгляду справи надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Відповідачі, сповіщені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнали. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 28 вересня 2021 року між [PERSON] , з однієї сторони, та [PERSON] і [PERSON] , з іншої сторони, було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Полтавської області Гіль Д.В., згідно з яким [PERSON] та [PERSON] продали, а [PERSON] купила житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці Миргородської міської ради Полтавської області, площею 0,1 та, кадастровий номер 5310900000:50:018:0247. Право власності на вказаний будинок було зареєстроване за [PERSON] 28.09.2021 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 276946122 від 28.09.2021 (а.с.6-8). При укладенні договору купівлі-продажу будинку між сторонами не був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки. Як вбачається з листа Миргородської міської ради Полтавської області від 28.10.2021 № 16/1198, згідно державного акту на право власності від 13.05.1997 року вже посвідчене право приватної власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , а міська рада не є розпорядником земель приватної власності (а.с.9). Право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом. Держава забезпечує стабільність правовідносин власності. Власність в Україні виступає в таких формах: приватна, колективна, державна. Усі форми власності є рівноправними (ст. 86 в редакції ЦК України 1963 року). Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (ст. 328 ч.ч.1,2 ЦК України в редакції 2004 року). Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (ст. 234 ч.ч.1,3,4 ЦК України). Як встановлено з матеріалів справи, на підставі рішення виконкому Миргородської міської ради від 23 квітня 1997 року за № 389 [PERSON] , яка мешкала в [ADDRESS] , було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1333 га для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства за вказаною адресою. Право власності [PERSON] на вказану земельну ділянку було посвідчене державним актом на право приватної власності на землю серії ПЛ № 449 від 13 травня 1997 року (а.с.10). Після смерті [PERSON] спадщину прийняв [PERSON] , який 19 лютого 2003 року отримав у Першій Миргородській державній нотаріальній конторі свідоцтво по реєстру № 1-170 про право на спадщину на житловий будинок з надвірними побудовами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на приватизованій земельній ділянці розміром 0,1333 га. Вказане свідоцтво зареєстроване в Лубенському МЕТІ в книзі 28 номер запису 106, реєстраційний № 22082139. [INFO] [PERSON] помер. Спадщину після його смерті прийняли сестра - [PERSON] , та племінник - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право спадщину за законом, виданим державним нотаріусом Першої Миргородської державної нотаріальної контори Полтавської області 13 червня 2008 року, по реєстру за номером 2-624, та свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим державним нотаріусом Першої Миргородської державної нотаріальної контори Полтавської області 22 липня 2008 року, по реєстру за номером 1-3048, які видані кожному з спадкоємців на 1/2 частину житлового будинку з надвірними побудовами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на приватизованій земельній ділянці розміром 0,1333 га. (а.с.11,12). Відповідно до ст. 548 ЦК Української PCP, який діяв на час прийняття спадщини [PERSON] для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст.ст.1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Спадкування здійснюється за заповітом або законом. Згідно з ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, до [PERSON] , а від нього до [PERSON] та [PERSON] перейшло право власності на земельну ділянку площею 0,1333 га, що розташована в [ADDRESS] , проте не було ними зареєстроване. Крім того, земельна ділянка по [ADDRESS] була розділена на дві земельні ділянки, одна з яких, площею 0,1000 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, була зареєстрована в Державному земельному кадастрі 20.08.2021 з кадастровим номером 5310900000:50:018:0247. При цьому інформація про зареєстроване право власності на цю земельну ділянку в Державний земельний кадастр внесена не була, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру від 20.08.2021 НВ-6115032922021. Відповідно до ч.1 ст.377 Цивільного кодексу України, в редакції, що діяла на час укладення вказаного договору, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни и цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно з ч.1 ст.120 Земельного кодексу України в редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу житлового будинку, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Отже, до [PERSON] перейшло право власності на земельну ділянку по [ADDRESS] , площею 0,1000 га, з кадастровим номером 5310900000:50:018:0247, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, в зв`язку з переходом до неї права власності на житловий будинок, який на ній розміщений. Позивачка не може зареєструвати вказане право в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на неї. Статтею 41 Конституції України гарантовано право кожному володіти, користуватись та розпоряджатись своєю приватною власністю, набутою у порядку, визначеному законом. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у ч. 4 ст. 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлі чи споруди, або їх частини, стає власником відповідної земельної ділянки, або її частини, на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено в договорі відчуження нерухомості. З урахуванням викладеного, суд вважає, що оскільки позивачу на праві власності належить житловий будинок, іншим чином підтвердити право власності позивача на земельну ділянку неможливо, тому позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності підлягають задоволенню.

Outcome: approved