Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-15 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просила розірвати шлюб, укладений між сторонами та зареєстрований 11.08.2001 року у виконавчому комітеті Іркліївської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області, актовий запис №20. В обґрунтування позову зазначено, що шлюб між сторонами носить формальний характер, оскільки вони не підтримують подружніх стосунків, спільно не проживають та не ведуть спільного господарства, внаслідок відсутності взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. Від відповідача заперечень проти позову до суду не надходило. 01.11.2022 року судом відкрито провадження у справі з визначенням здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 23.11.2022 року позивачка [PERSON] надала суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі. Додатково позивачка зазначила, що підтримує позовні вимоги та наполягає на їх задоволенні. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення судової повістки за зареєстрованою адресою місця проживання та шляхом розміщення повідомлення про виклик до суду через веб-портал суду, про причини неявки не повідомив. На підставі ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України судом ухвалено рішення про заочний розгляд справи. Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 02.08.2001 року /а.с.11/, від якого мають спільних дітей: син [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] /а.с.12, 13/. На теперішній час сторони проживають окремо і не підтримують ніяких стосунків. Подальше перебування у шлюбі суперечить інтересам позивачки, бо вона втратила почуття взаєморозуміння з відповідачем і кожен із сторін веде окреме життя. На теперішній час майнового спору між сторонами немає. Також між сторонами відсутній спір щодо питань матеріального забезпечення та місця проживання неповнолітньої доньки, яка після розірвання шлюбу залишиться проживати з позивачкою. Оскільки в добровільному порядку відповідач розірвати шлюб не бажає позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом. Тож спір між сторонами виник із шлюбних відносини, які регулюються Сімейним кодексом України (далі - СК). Згідно ст. 110 СК один з подружжя має право пред`явити до суду позов про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 111 СК суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Разом з тим, в даному випадку суд не вбачає доцільності у наданні сторонам строку для примирення оскільки, за твердженням позивачки, це не відповідатиме її інтересам і не матиме результату у зв`язку з тим, що сторони проживають окремо, не підтримують ніяких зв`язків, а неодноразові спроби примиритись не надали позитивного результату. Статтею 24 СК передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 112 СК суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, оскільки перебування її у шлюбі з відповідачем не ґрунтується на принципі вільного волевиявлення, а за таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 113 СК особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В позовній заяві позивачка просила не змінювати її прізвище після розірвання шлюбу, а тому вона має право надалі іменуватись цим прізвищем. При зверненні до суду з позовом позивачкою був сплачений судовий збір в розмірі 992,40 грн. /а.с.17/. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує клопотання позивачки про необхідність поділу судових витрат порівну між сторонами, а тому на підставі ст. 13, ч. 1 ст. 141 ЦПК позивачці необхідно відшкодувати за рахунок відповідача половину понесених нею судових витрат з оплати ставки судового збору, тобто 496,20 грн. На підставі вищевикладеного і

Outcome: approved