Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з указаним позовом, в обґрунтування якого вказав, що 01.08.2019 між ним та АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» було укладено договір кредиту № 6/1744799, згідно якого йому був наданий кредит в сумі 39517,88 грн., строком на 24 місяці, зі сплатою річних відсотків та комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості. На виконання умов договору він сплачував відповідні платежі по кредиту та погасив кредитну заборгованості у повному обсязі, в тому числі комісію. Нещодавно він дізнався, що в Україні діє судова практика згідно якої комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості визнано незаконною. Відповідні зміни у Закон України «Про споживче кредитування» були внесені після укладення даного кредитного договору. Відповідно до п.1.3.2 договору №6/1744799 за користування кредитом позичальник сплачує комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно, в розмірі 2,30 % від суми кредиту зазначеної в п. 1.1 договору. Обслуговування кредитної заборгованості включає моніторинг заборгованості, під яким розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через дистанційні системи обслуговування, інформування позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування позичальника (як усне так і письмове) щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів тощо. Вважає, що п. 1.3.2 кредитного договору є таким, що не відповідає чинному законодавству України та є несправедливим, що узгоджується з практикою Верховного Суду. Враховуючи вищевикладене, позивач просить застосувати наслідки нікчемності правочину в частині сплати в рахунок комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості (супутня послуга) за кредитним договором та стягти з АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» на свою користь сплачену ним в рахунок комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості (супутня послуга) за кредитним договором від 01 серпня 2019 року № 6/1744799 , у розмірі 21813 грн 84 коп. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву в якій просив слухати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, просив слухати справу без його участі. Окрім цього представник відповідача надав відзив, в якому вказав, що оскільки кредитний договір між сторонами укладено 21 травня 2021 року, дані правовідносини регулюються Законом України «Про споживче кредитування», а не ЗУ «Про захист прав споживачів», як на те посилається позивач, оскільки не доведено факт ненадання позивачу, як споживачу послуг, інформації про умови фінансових послуг, яку позивач отримав. Окрім цього, відсутні підстави вважати несправедливими умови кредитного договору, якими встановлена комісія за обслуговування кредитної заборгованості, оскільки стягнення такої комісії не суперечить чинному законодавству та передбачена ЗУ «Про споживче кредитування». Послуги, за які справляється комісія у відповідності до п. 1.3.2 договору є значно ширшими, ніж просто надання інформації щодо кредиту. Відкритий перелік послуг був прописаний для економії часу банку та клієнта в майбутньому. Між банком та [PERSON] при укладенні договору було досягнуто згоди з усіх його істотних умов, в тому числі щодо плати за обслуговування кредитної заборгованості. Волевиявлення сторін було вільним та відповідало їхній внутрішній волі. Окрім цього, позивачем не надано доказів сплати на користь банку комісії у розмірі 21 813,84 грн. Враховуючи вищевикладене, представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Окрім цього, представник відповідача надав письмові пояснення в яких звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 13 липня 2022 року чітко зауважила, що інформування позичальника про стан заборгованості більше ніж один раз на місяць є платною послугою.Предметом спору є дослідження саме на відповідність умов законодавства спірного пункту кредитного договору, за яким якщо інформація про стан заборгованості надається частіше одного разу на місяць, не може бути безкоштовною, а тому, як наслідок, такий пункт не може бути встановлений судом як нікчемний, оскільки в ньому не зазначено, що плата береться за надання інформації про стан заборгованості рідше ніж один раз на місяць. Окрім цього, представник відповідача звертає увагу, що підставою для визнання нікчемними пунктів договорів АТ «ІДЕЯ-БАНК» у вищевказаній Постанові ВП ВС стало саме те, що в договорах АТ «ІДЕЯ-БАНК» є контекстуально однакові пункти, проте в одному пункті надання інформації про стан заборгованості є безкоштовним, а в другому платним (тобто ці пункти суперечать один одному). Окрім цього, Велика Палата Верховного Суду у вищевказаній Постанові аналізувала питання лише однієї послуги, за яку оплачується позичальником комісія - це інформування про стан заборгованості. Але на підставі спірного пункту кредитного договору також надаються й інші послуги з обслуговування кредитної заборгованості наприклад, розрахунково-касове обслуговування, консультування, як усне, так і письмове, тощо. Тобто перелік наданих АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» послуг Позивачу не зводиться лише до інформування про стан заборгованості, але й до зазначених послуг. При цьому Велика Палата Верховного Суду у вищевказаній Постанові жодним чином не зазначила, що такі послуги повинні надаватись безкоштовно, як умову для визнання нікчемним спірного пункту Кредитного договору. Дослідивши доводи сторін та подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 01 серпня 2019 року [PERSON] уклав з АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» кредитний договір №6/1744799, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит в розмірі 39 517,88 грн, строком на 24 місяці, зі сплатою 11% річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені умовами, встановленими кредитним договором (а. с. 7-8). Графік платежів по кредиту, що\~є додатком №1 до договору №6/1744799 від 01 серпня 2019 року, та є його невід`ємною частиною, містить дати платежів, суму платежу за розрахунковий період, проценти за користування кредитом, комісію за обслуговування кредитної заборгованості, а також реальну річну процентну ставку та загальну вартість кредиту (а.с. 9). Згідно п. 1.1 договору №6/1744799 банк надає позичальнику кредит в сумі 39 517,88 гривень на строк 24 місяці з 01 серпня 2019 року по 31 липня 2021 року. Позичальник сплачує платежі для погашення заборгованості за договором щомісячно в число місяця визначене Графіком платежів по кредиту Додатку №1 до договору. Відповідно до п.1.3.1 договору №6/1744799 за користування кредитом позичальник сплачує процентну винагороду щомісячно, в розмірі 11.00 % річних (фіксована процентна ставка), починаючи з дня надання кредиту до моменту повного погашення заборгованості за договором. Відповідно до п.1.3.2 договору №6/1744799 за користування кредитом позичальник сплачує комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно, в розмірі 2,30 % від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1 договору. Обслуговування кредитної заборгованості включає моніторинг заборгованість, під яким розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через дистанційні системи обслуговування, інформування позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування позичальника (як усне так і письмове) щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів тощо. Згідно виписки з рахунку [PERSON] по кредитному договору №6/1744799, розмір сплаченої позивачем комісії за кредитом становить 12724,74 грн (а.с.51). Згідно з ч. 3 ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст.76,77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем фактично було укладено кредитний договір, при цьому відповідачем у платежі за кредитом була включена плата за додаткову послугу банку, а саме «Комісія за обслуговування кредитної заборгованості». Відповідно до частин першої-другої,п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України\~«Про захист\~прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» з набуттям чинності Закону України\~«Про споживче\~кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до частини другої статті 8\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів. Закон України\~«Про споживче\~кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частин першої та другої статті 11\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць.Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України\~«Про споживче\~кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч.1\~ст. 1054 ЦК Україниє\~обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватись будь - якою зустрічною оплатою збоку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Оскільки надання фінансового інструменту є фактично надання кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюються при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором , тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту - позичальнику. Враховуючи наведене, Акціонерне товариство «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» не мало права встановлювати такий платіж у кредитному договорі, за дії, які банківська установа вчиняє на власну користь, тому що отримує прибуток у вигляді відсотків за користування кредитними коштами. Факт обізнаності позивача про свій обов`язок сплачувати комісію банку в момент укладення договору не спростовує протиправність відповідних положень кредитного договору та їх невідповідності вимогам частини 1\~статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до частини 2\~статті 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Умова договору про плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемною та не потребує визнання недійсною. Дані висновки повністю узгоджуються з висновками, викладеними в постанові ВП Верховного Суду від 13.07.2022 по справі №496/3134/19. Як убачається із виписки з рахунку [PERSON] по кредитному договору №6/1744799, розмір сплаченої позивачем комісії за період з 01 серпня 2019 року по 01 листопада 2022 року становить 12724,74 грн. Заборгованості по кредитному договору № 6/1744799 від 01 серпня 2019 року позивач не має, що не оспорюється відповідачем. Відповідно до частини першої статті 216\~ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. За правилами вказаної статті реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. З огляду на встановлені у справі обставини, а також висновки щодо нікчемності пункту 1.3.2 кредитного договору №6/1744799 від 01 серпня 2019 року, суд вважає за необхідне у порядку застосування наслідків виконання нікчемного правочину стягнути з АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» на користь [PERSON] грошові кошти, безпідставно сплачені ним в рахунок комісії за обслуговування кредитної заборгованості за кредитним договором від 01 серпня 2019 року № 6/1744799. При цьому слід враховувати суму, що відображена у виписці з рахунку в розмірі 12724,74 грн, а не 21 813,84 грн, як те вказав позивач у своїх вимогах. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 3\~ст.\~22\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» позивач звільнений від сплати судового збору. Відтак, судовий збір на користь держави підлягає стягненню з відповідача у розмірі, визначеному станом на день звернення позивача до суду, окремо за вимогу немайнового характеру у загальному розмірі 992,40 грн.

Outcome: partial