Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-18 00:00:00

адвокат Шлянта Надія Романівна, яка діє в інтересах [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , у якому просить: -виділити у власність [PERSON] 49/100 ідеальних частин приміщення квартири спільного заселення [ADDRESS] , позначених в технічній документації цифрами «244 (708)», в окремий об`єкт нерухомого майна - квартиру в цілому (загальною площею 16,0 кв.м, та житловою площею 10,7 кв.м) та присвоїти адресу: [ADDRESS] -виділити у власність [PERSON] 51/100 ідеальних частин приміщення квартири спільного заселення [ADDRESS] , позначених в технічній документації цифрами «243 (707)», в окремий об`єкт нерухомого майна - квартиру в цілому (загальною площею 16,5 кв.м, та житловою площею 11,2 кв. м.) та присвоїти адресу: [ADDRESS] . -приміщення: 236/11,1 - кухня, 235/4,7 - комірка, V/10,9- коридор, VІ/32,1 - коридор, 250/2,3 - коридор, 251/4,8 - вбиральня, 252/1,1 - комірка, 253/1,9 - комірка, 249/5,6 вмивальник - залишити в спільному користуванні. Обґрунтовуючи позов покликається на те, що позивачу на праві приватної власності належить 49/100 часток приміщення квартири спільного заселення [ADDRESS] , яка в цілому складається з двох житлових кімнат, житловою площею 21,9 кв.м. Загальна площа приміщення квартири спільного заселення становить 32,5 кв.м. Відповідно до даних, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, згідно Інформаційної довідки №303206995 від 21.06.2022, співвласником приміщення квартири спільного заселення є [PERSON] - 51/100 часток. Належна позивачу частка, відповідно до ст.183 ЦК України, повністю відповідає вимогам окремого об`єкту нерухомого майна. Позивач вказує, що сторони користуються приміщенням квартири спільного заселення, як позначено в технічному паспорті, складеному ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» 16 грудня 2010 року, а саме у володінні та користуванні позивача перебувають кімната площею 10,7 кв.м, позначена цифрами «244 (708)», у володінні та користуванні відповідача - кімната площею 11,2 кв.м, позначена цифрами «243 (707)». Приміщення кухні, вмивальні, вбиральні, коридору, комірки - знаходяться у спільному користуванні. Таким чином, позивач виявив бажання здійснити поділ у натурі належної їм квартири спільного заселення, оскільки існує технічна можливість виділення кожній із сторін часток нерухомого майна, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Ухвалою суду від 19.07.2022 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 30.11.2022 закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті. Представник позивача подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Просила задовольнити позов. Відповідач подала заяву про визнання позову. Розгляд справи просила провести за її відсутності. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Правом на подачу пояснень на позов та подачу заяви про розгляд справи за його відсутності не скористався. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши їх фактичні обставини, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов таких висновків. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Судом встановлено, що [PERSON] ,\~на підставі\~Договору купівлі-продажу\~49/100\~часток приміщення\~квартири спільного\~заселення,\~посвідченого Кулиняком\~І.Я.,\~приватним нотаріусом\~Львівського міського\~нотаріального округу\~03.01.2019\~року за\~реєстровим №19,на праві приватної власності належить 49/100 часток приміщення квартири спільного заселення [ADDRESS] , яка в цілому складається з двох житлових кімнат, житловою площею 21,9 кв.м. Загальна площа приміщення квартири спільного заселення, згідно з Технічним паспортом становить 32,5 кв.м. Співвласником приміщення квартири спільного заселення є [PERSON] - 51/100 часток, що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, Інформаційною довідкою №303206995 від 21.06.2022. Отже, квартира спільного заселення [ADDRESS] належить сторонам по справі на праві спільної часткової власності. Відповідно до висновку №685-з від 16.05.2022 щодо технічної можливості виділу частини об`єкту нерухомого майна - приміщення квартири спільного заселення [ADDRESS] : технічно можливо провести поділ квартири спільного заселення [ADDRESS] на дві окремі без проведення будівельних робіт: за квартирою, яку займає [PERSON] - в цілому (загальною площею 16,0 кв.м, та житловою площею 10,7 кв.м) залишити [ADDRESS] . за квартирою, яку займає [PERSON] - в цілому (загальною площею 16,5 кв.м, та житловою площею 11,2 кв.м) залишити [ADDRESS] . Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] та [PERSON] , як співвласники приміщення квартири спільного заселення, що знаходиться у спільній частковій власності, домовились про порядок володіння та користування нерухомим майном, що перебуває в їх спільній частковій власності таким чином: у володінні та користуванні позивача перебувають кімната площею 10,7 кв.м, позначена цифрами «244 (708)», у володінні та користуванні відповідача - кімната площею 11,2 кв.м, позначена цифрами «243 (707)», що стверджується також даними технічного паспорта на квартиру спільного заселення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказана обставина відповідачем не заперечується, а тому, на підставі ч. 1 ст. 82 ЦПК України, не підлягає доказуванню. Сумнівів щодо достовірності вказаних доказів у суду немає. Нормами чинного законодавства України визначено, що правовий режим спільної власності визначається нормами Цивільного кодексу України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження спільною власністю здійснюється за згодою всіх її власників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно зі ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Співвласникам, як і кожному окремому власнику речі, належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, що належить їм на праві спільної часткової власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох і більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися, розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні. Відповідно до ст.ст. 358, 364 ЦК України кожен із співвласників спільної гласності має право на виділ у натурі частки, що є у спільній власності. При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. У частинах першій, третій статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. У постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року в справі № 6-12цс13 зроблено висновок, що «у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється зі спільної власності, у разі поділу спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників (стаття 367 ЦК України). Виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку зі самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин, поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників». У постанові Верховного Суду України від 04 грудня 2013 року у справі № 6- 130с13 зазначено, що «частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні». З такими висновками погодилась Велика Палата Верховного Суду в постанові від 25 березня 2020 у справі № 307/3957/14-ц (провадження № 14-43цс20). Аналогічний правовий висновок висловлено в постанові Верховного Суду від 03.03.2021 в справі № 295/451/16-ц. Згідно із ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Судом встановлено, що існує технічна можливість виділення кожній зі сторін самостійних і відособлених об`єктів нерухомості на виділ яких сторони мають право відповідно до норм чинного законодавства, при чому із даних технічного паспорту на квартиру спільного заселення, вбачається, що сам поділ належної сторонам на праві спільної часткової власності квартири можливий таким чином, щоб кожному з них була виділена та частина квартири, яка перебуває у їхньому індивідуальному користуванні. Таким чином, дослідивши усі обставини справи, вивчивши доводи та докази якими сторони обґрунтовують свої вимоги, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позовних вимог. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009р. № 2, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За наведених обставин, позов підлягає задоволенню. Відповідачка просила судові витрати у виді судового збору залишити за позивачем, оскільки між нею та позивачем досягнута така домовленість. З огляду на досягнуту домовленість сторін, суд вважає за можливе залишити судові витрати у виді судового збору за позивачем.

Outcome: approved