Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності на Ѕ частку в порядку спадкування за заповітом та на Ѕ частку в порядку спадкування за законом після смерті баби [PERSON] , яка померла [INFO] , на домоволодіння, яке розташоване по [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог зазначила, що дане домоволодіння побудовано у 1966 році. Після смерті баби, позивачка, як спадкоємець за заповітом на Ѕ частку та за законом на Ѕ частку спадкового майна прийняла спадщину, однак не оформила своїх спадкових прав, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на дане домоволодіння. В судове засідання позивач не з`явився, від його представника надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав. Представник Сатанівської селищної ради в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав. У зв`язку з неявкою сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що домоволодіння [ADDRESS] , збудоване в 1966 році, згідно по господарського обліку с.Іванківці станом на 01.01.1992 належало [PERSON] . 21.05.1992 [PERSON] склала заповіт на ім`я онуків [PERSON] та [PERSON] , за змістом якого заповіла все своє майно в рівних частинах по Ѕ кожному. [INFO] [PERSON] померла. На момент смерті [PERSON] разом з нею проживали невістка [PERSON] та онука [PERSON] . Брат позивачки [PERSON] не вступав у свої спадкові права, [INFO] помер. Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася. [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ), як спадкоємець померлої не оформила спадщину. Постановою нотаріуса від 27.09.2022 у видачі їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом та за законом відмовлено через відсутність документів, що підтверджують їх родинні відносини як онуки та баби та відсутність правовстановлюючого документа на нерухоме майно. Рішенням Городоцького районного суду від 01.11.2022 встановлено факт, що [PERSON] є онукою [PERSON] . При вирішені питання щодо правомірності набуття майна в порядку спадкування [PERSON] після смерті [PERSON] суд зазначає, що до застосування підлягають норми цивільного законодавства, що діяли на момент відкриття та прийняття спадщини, а саме - Цивільний Кодекс Української РСР в редакції 1963 року. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст.548 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), якщо спадкоємець фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, то він визнається таким, що прийняв спадщину. Судом встановлено, що [PERSON] прийняла спадщину, фактично вступивши в управління спадковим майном, що підтверджується довідкою Сатанівської селищної ради від 29.09.2022 №272. Інший спадкоємець за заповітом [PERSON] не здійснив дій,спрямованих на прийняття спадщини і є таким, що не прийняв спадщину у встановлений законом строк. Суд не погоджується з позицією позивача, що нею прийнято спадщину після смерті [PERSON] за заповітом та за законом. В силу\~ст.554\~ЦК УРСР\~(в\~редакції 1963\~року), в разі\~неприйняття спадщини\~спадкоємцем \~за \~законом \~або \~за заповітом\~або позбавлення\~спадкоємця права\~спадкування (статті\~528\~і 534\~цього Кодексу)\~його \~частка \~переходить \~до \~спадкоємців \~за законом\~і розподіляється\~між ними\~в рівних\~частках. Якщо спадкодавець заповідав усе своє майно призначеним ним спадкоємцям, то частка спадщини, яка належала б спадкоємцеві, який відпав, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними в рівних частках. [PERSON] згідно змісту заповіту заповідала все своє майно в рівних долях [PERSON] та [PERSON] , однак після її смерті [PERSON] не прийняв спадщину, а [PERSON] прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в управління майном, застосуванню підлягають норми абзацу другого частини ст.554 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), тобто частка, яка б належала [PERSON] у випадку прийняття ним спадщини переходить до іншого спадкоємця за заповітом, тобто [PERSON] . У постановах Великої Палати Верховного Суду\~від 4 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17\~та\~від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15\~зроблено правовий висновок про те, що посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені в позовній заяві,\~не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог. У зв`язку із цим суд, з`ясувавши при розгляді справи, що позивач послався не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує в рішенні саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Встановивши, що в даних відносинах діє інститут прийняття спадщини за заповітом, суд приходить до висновку, що посилання позивача на прийняття ним Ѕ частини спадщини після смерті [PERSON] за законом є помилковим і захисту підлягає право спадкоємця за заповітом. За змістом п. 62\~Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР\~підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. На виконання\~постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105\~у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). При цьому, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] згідно записів в погосподарських книгах належав житловий будинок [ADDRESS] , однак за життя вона не скористалась своїм правом оформити право власності на цей будинок. Позивачка оформити право власності на домоволодіння не може, оскільки спадкодавицею за життя не виготовлявся правовстановлюючий документ на нього. Чинне законодавство не встановлює обов`язку вводити в експлуатацію індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 5 серпня 1992 року. Фактично\~єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є\~технічний паспорт\~на такий об`єкт В технічному паспорті, виготовленому на ім`я [PERSON] зазначено рік забудови будинку 1966 рік. Згідно звіту технічного стану спірного житлового будинку, будинок знаходиться в задовільному стані та придатний для проживання. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому наявні достатні підстави для задоволення позовних вимог.

Outcome: approved