Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-18 00:00:00

З позовом про встановлення батьківства, а саме визнання [PERSON] батьком [PERSON] до суду звернуся [PERSON] , мотивуючи позов тим, що відповідач є його біологічним батьком, однак у свідоцтві про народження батьком зазначений зі слів матері, оскільки батьки офіційно у шлюбі не перебували. Зараз бабуся по лінії батька вирішила оформити квартиру, що належить їй на ім`я онука шляхом укладання договору дарування. У зв`язку з різницею у оподаткуванні між родичами та чужими фізичними особами стала необхідність у встановленні родинного зв`язку, оскільки позивач вже повнолітній, а його матір померла через органи РАЦС неможливо внести відомості до свідоцтва про народження щодо біологічного батька, що стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом. Позивач [PERSON] до судового засідання надав заяву в якій позовні вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити в повному обсязі, справу розглянути в його відсутність. Відповідач [PERSON] також надав заяву, в якій позовні вимоги визнає, не заперечує щодо задоволення позовних вимог та просить справу розглядати за його відсутністю. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, [PERSON] та [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах, від яких мають спільних дітей. Так від даних відносин, [INFO] народився [PERSON] , однак при реєстрації його народження, у зв`язку з тим, що батьки не перебували у зареєстрованому шлюбі, у графі батьки, батьком зазначений [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане 28.10.1997 року, копія якого міститься в матеріалах справи. Мати - [PERSON] , постійно проживала з [PERSON] , вели спільно побут і господарство, у цьому цивільному шлюбі так само народився старший син - [PERSON] , [INFO] , який також отримав прізвище матері, діти завжди вважали і вважають своїм батьком - і він ніколи не заперечував свого батьківства.. Шлюб батьки не реєстрували, оскільки на те не було потреби, майно реєструвалося за взаємною згодою, і протиріч не виникало. [PERSON] ніколи не заперечував своє батьківство, тому наразі визнає себе батьком [PERSON] , однак у зв`язку з тим, що матір - [PERSON] померла, а син є вже повнолітнім, іншим шляхом, як через визнання батьківства в судовому порядку , неможливо. Відповідно до висновку фахівця з питань судово- медичної експертизи №26, здійсненого на замовлення [PERSON] від 12.09.2022 року біологічне батьківство [PERSON] , [INFO] відносно [PERSON] , [INFO] не виключається. Ймовірність того, що отриманий результат не є наслідком випадкового збігу, складає 99,99997%. Тобто батьківство [PERSON] відносно [PERSON] практично доведено. Більш того, як вбачається з матеріалів справи, а саме паспорту громадянина України [PERSON] (паспорт серії [NUMBER] ) на аркуші 9 даного паспорту у графі особливі відмітки вписані діти [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] . На даний час бабуся позивача з боку біологічного батька має намір здійснити відчуження майна, що належить їй, шляхом оформлення договору дарування на користь онука [PERSON] , однак в силу відсутності документів, що підтверджують спорідненість між ними як між бабусею та онуком, власниці майна за вимогами чинного законодавства належить сплатити державне мито за відчуження належного їй майна у значно більшому розмірі, оскільки нерухоме майно, отримане в подарунок вважається доходом та оподатковується в тому ж порядку, що й майно отримане в спадщину. Відповідальними за перерахування податку до бюджету є обдаровані та спадкоємці. Податок сплачується за наступними ставками:0% ставка -- для фізичних осіб, які є родичами I та II ступеня споріднення (I - батьки чоловік або дружина, діти, у тому числі усиновлені; II - рідні брати та сестри, баба та дід з боку матері і з боку батька, онуки).Всі інші спадкоємці та обдаровуванні: резиденти - 5% та 1,5 % військового збору; нерезиденти - 18 % та 1,5 % військового збору. Державне мито:за посвідчення заповітів становить - 0,05 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян; за видачу свідоцтва про право на спадщину - 2 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. При укладенні договору дарування між родичами I та II ступеня споріднення державне мито складає - один неоподаткований мінімум доходів громадян. Для всіх інших обдаровуванних - 1 % суми договору, але не менше одного неоподаткованого мінімума доходів громадян. І в такому випадку, також виникають витрати на проведення оцінки нерухомого майна. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. За змістом статті 121, частини 1 статті 122 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Згідно ст. 7 Конвенції про права дитини, дитина, наскільки це можливо, має право знати своїх батьків. Згідно вимог ст.125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Відповідно до ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 СК України. Відповідно до ст.135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Згідно з п.7, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст. 135 СК. Із заявою про встановлення факту батьківства до суду мають право звернутися матір, опікун (піклувальник) дитини, особа, яка її утримує та виховує, а також сама дитина, котра досягла повноліття, а факту материнства - батько й інші перелічені особи. Усі вони беруть участь у справі як заявники, а органи опіки та піклування й інші особи (залежно від обставин справи) - як заінтересовані особи. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. В третьому абзаці п.13 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що факт батьківства може бути встановлено за наявності однієї з таких обставин: 1) спільне проживання батьків дитини і ведення ними спільного господарства, яке не припинилось до її зачаття; 2) спільне виховання дитини; 3) спільне утримання дитини; 4) докази, що з вірогідністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №591/6441/14-ц (провадження №61-6030св18) зазначено, що: «щодо предмету доказування у даній категорії справи, то СК України будь-яких особливостей не визначає. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved