Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-20 00:00:00

У травні 2021 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, в якому просить: 1) припинити право спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 262,7 кв. м з надвірними будівлями та спорудами шляхом його поділу в натурі; 2) виділити у власність [PERSON] належні йому 32/100 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] в натурі як окреме індивідуально визначене нерухоме майно, приміщення будинку загальною площею 113,7 кв. м, житловою площею 23,0 кв. м, що складається з: приміщення гаражу 1-1 площею 20,4 кв. м, коридору 1-2 площею 9,8 кв. м, приміщення котельні 1-3 площею 4,7 кв. м, душової площею 5,2 кв. м, приміщення кладової 1-3 площею 13,2 кв. м, житлової кімнати 1-6 площею 23,0 кв. м, коридору 1-7 площею 10,2 кв. м, туалету 1-8 площею 0,5 кв. м, санвузла 1-9 площею 5,4 кв. м, кухні 1-10 площею 18,2 кв. м та коридору 1-11 площею 2,7 кв. м; 2) виділити у власність [PERSON] належні їй 68/100 частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] в натурі як окреме індивідуально визначене нерухоме майно, приміщення будинку загальною площею 149,0 кв. м, житловою площею 45,3 кв. м, що складається з: сходових клітин 2-1 площею 6,6 кв. м, кладової 2-2 площею 17,9 кв. м, кухні 2-3 площею 23,3 кв. м, кладової 2-4 площею 9,1 кв. м, житлової кімнати 2-5 площею 19,6 кв. м, житлової кімнати 2-6 площею 12,9 кв. м, приміщення веранди 2-7 площею 11,7 кв. м, житлової кімнати 2-8 площею 11,6 кв. м, сходових клітин 2-9 площею 6,6 кв. м та добудованого приміщення загальною площею 29,70 кв. м, житловою площею 12 кв. м. Вимоги позову мотивовані тим, що житловий будинок [ADDRESS] був поділений між ним та відповідачем, яка є його колишньою дружиною, рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 07.06.2010 року в справі № 2-2-108/10. Державним реєстратором 07.08.2012 року прийнято рішення про реєстрацію за ним та відповідачем по 1/2 частині вказаного будинку, а саме за кожним із них у формі спільної часткової власності загальною площею 233,10 кв. м. у подальшому відповідачем було здійснено добудову до домоволодіння та за нею зареєстровано право власності на цю добудову 12.12.2016 року, а також між ними поділено земельну ділянку. З часу поділу будинку в його частині відповідач не проживає, проживаючи в своїй частині, яка має окремий вхід та під`їзд. Проте її реєстрація у не визначеній та не виділеній окремій частині будинку перешкоджає йому в здійсненні свого права користування і розпорядження житлом, він повністю сплачує за комунальні послуги. Відповідач відмовляється укласти договір про поділ спільного майна в натурі. Ухвалою судді Богунського районного суду міста Житомира від 02.06.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Відзив на позовну заяву до суду не надходив. Ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 17.11.2021 року в справі призначено судову будівельно-технічну експертизу та провадження в справі зупинено на час її проведення. Листом директора Житомирського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Гунько О. на адресу суду 16.05.2022 року повернуті матеріали справи та повідомлено про неможливість проведення будівельно-технічної експертизи у зв`язку з призивом на військову службу фахівців, які мають кваліфікацію судового експерта з правом проведення вказаної експертизи. Ухвалою судді Богунського районного суду міста Житомира від 17.05.2022 року провадження в справі поновлено. У судовому засіданні позивач позов підтримав. Відповідач заперечувала проти задоволення позовних вимог. Суд, заслухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Рішенням Богунського районного суду від 07.06.2010 року в справі № 2-2-108/10 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, яке набрало законної сили 17.06.2010 року, позов задоволено частково та поділено спільне майно подружжя, виділивши у власність: - [PERSON] частину будинковолодіння [ADDRESS] відповідно до першого варіанту поділу, що складається з приміщень в будинку: на першому поверсі 1-3,1-4,1-5,1-6 та на другому поверсі 2-5, 2-6, 2-7,2-8, а всього загального площею 119,4 кв. м вартістю 82644,00 грн.; - [PERSON] частину будинковолодіння [ADDRESS] відповідно до першого варіанту поділу, що складається з приміщень в будинку: на першому поверсі 1-1,1-2,1-7, 1-8,1-9 та на другому поверсі 2-1, 2-2,2-3,2-9, 2-10, 2-11; надвірних будівель - гаражу «Г», а всього загальною площею 113,65 кв. м. вартістю 78665,00 грн. Судом встановлено, що за позивачем зареєстровано 38/100 частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , а за відповідачем - 62/100 частин згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка № 2551411011 від 30.04.2021 року). Згідно ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За правилами ч. 1 ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 ст. 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.\~367\~ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок» № 7 від 04.10.1991 року роз`яснено, що судам підвідомчі спори, пов`язані з правом приватної власності на жилий будинок, зокрема про виділ частки з будинку (поділ будинку), що є спільною власністю (частковою чи сумісною). Пунктами 6 та 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок» № 7 від 04.10.1991 року передбачено, що виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири. У спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. Із аналізу наведених норм закону можна зробити висновок, що поділ майна між співвласниками є однією з підстав для припинення права спільної часткової власності. Таким чином, юридичним наслідком поділу майна завжди є припинення права спільної часткової власності між колишніми учасниками. З огляду на те, що з часу набрання законної сили рішенням Богунського районного суду від 07.06.2010 року в справі № 2-2-108/10 внаслідок поділу в натурі житлового будинку [ADDRESS] між колишнім подружжям [PERSON] право спільної часткової власності на нього у сторін припинилося в силу ч. 2 ст.\~367\~ЦК України та будинок не може бути поділений повторно, у зв`язку з чим суд вважає такими, що не ґрунтуються на положеннях закону, вимоги позову в частині поділу житлового будинку та відмовляє в їх задоволенні. Водночас вимоги позову щодо припинення права спільної часткової власності на будинок підлягають задоволенню за наведених вище обставин та оскільки стосовно таких вимог судом раніше рішення не ухвалювалося, а також є необхідним з метою захисту прав позивача як власника виділеної йому у власність судом частини будинку. Враховуючи, що сторони є особами з інвалідністю другої групи (а. с. 6, 57), суд у порядку ч. 6 ст.141 ЦПК України судові витрати покладає на рахунок держави.

Outcome: partial