Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-07 00:00:00

20 січня 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що з 08 лютого 2018 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, [INFO] у них народився син [PERSON] . Шлюбні відносини між ними припинені та він звернувся на адресу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області із позовною заявою про розірвання шлюбу з відповідачем. Причиною припинення шлюбних відносин є подружня зрада, після чого відповідач забрала сина та переїхала проживати до іншого чоловіка, внаслідок чого він був вимушений звернутись із відповідною заявою до служби у справах дітей Перещепинської міської ради з метою відібрати дитину у відповідача. Так, за результатом засідання комісії з питань захисту прав дитини Перещепинської міської ради, було прийнято висновок про залишення проживання сина разом з ним, а відповідача було зобов`язано створити умови для утримання та виховання дитини, однак відповідач зазначене рішення не виконує, умови для проживання дитини не створює. Крім того, з моменту вирішення питання щодо проживання малолітнього сина разом з ним, відповідач усього тричі відвідала дитину, остання зовсім про сина не дбає та не піклується, ухиляється від свого обов`язку утримування дитини, коштів для сина не надає, а тому весь тягар забезпечення дитини лежить на його плечах. Додав, що він має стабільний прибуток, має повноцінне житло, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , де створені всі умови для гармонійного розвитку дитини. У зв`язку з чим, позивач звернувся до суду та просить: визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з ним до досягнення дитиною повноліття, стягнути з відповідача на його на користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів її заробітку (доходів), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи моменту пред`явлення позову до суду. 04 лютого 2020 року на адресу суду надійшла інформація про зареєстроване місце проживання фізичної особи-відповідача. Ухвалою судді від 05 лютого 2020 року постановлено про прийняття позовної заяви до розгляду за правилами загального позовного провадження і відкрито провадження у справі з призначенням підготовчого засідання. Ухвалою суду від 20 жовтня 2020 року було задоволено клопотання позивача про заміну третьої особи, залучено до участі у справі в якості третьої особи Перещепинську міську раду. Ухвалою суду від 09 червня 2021 року постановлено про закриття підготовчого провадження у справі та її призначено до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні 28 липня 2021 року заперечувала проти задоволення позовних вимог, зазначила, що наразі вона уклала шлюб із [PERSON] , після реєстрації якого її прізвище було змінено на " [PERSON] ", від шлюбу з [PERSON] [INFO] вона народила дитину [PERSON] , а також те, що вона разом із сім`єю проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Додала, що підстав для визначення місця проживання спільної з позивачем дитини [PERSON] разом з батьком вона не вбачає. У судове засідання 08\~грудня 2022 року [PERSON] не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву не подавала, тому суд вважає можливим провести розгляд справи за її відсутності. Представник третьої особи Перещепинської міської ради у судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази, дійшов до таких висновків. Судом установлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, зазначені обставини визнаються сторонами та додатковому доказуванню не підлягають. Від шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про його народження, наданим суду у засвідченій позивачем копії. Позивач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , за цією адресою було зареєстровано малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідною довідкою про реєстрацію місця проживання, наданою суду у засвідченій позивачем копії. Водночас, відповідно до акту обстеження умов проживання № 1, складеного 02 січня 2020\~року, комісією в складі: начальника служби у справах дітей Перещепинської міської ради Кучини О. П., головного спеціаліста ССД Кобези Л. О. та головного інспектора ССД Олійник Н. М., і наданого суду у засвідченій позивачем копії, [PERSON] разом із сином [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] . Цим же актом установлено, що мати малолітньої дитини [PERSON] залишила сина з чоловіком і проживає окремо з іншим чоловіком, дитину відвідує рідко, не приймає участі в її вихованні. Згідно з витягом із протоколу № 10 засідання комісії з питань захисту прав дитини Перещепинської міської ради від 29 жовтня 2019 року, наданого суду у засвідченій позивачем копії, начальник служби у справах дітей Перещепинської міської ради Кучина\~О.\~П. повідомила комісію про звернення [PERSON] із заявою з проханням прийняти міри відносно [PERSON] , яка забрала малолітнього сина [PERSON] і зникла. Комісією було вирішено залишити дитину у [PERSON] , зобов`язавши матір дитини [PERSON] створити належні умови для утримання та виховання дитини, про що повідомити службу у справах дітей, установлено право матері на спілкування та побачення з дитиною за відповідним графіком та соціальному фахівцеві рекомендовано взяти родину [PERSON] під соціальний супровід. Судом установлено, що 12 березня 2021 року [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] , після державної реєстрації якого прізвище [PERSON] було змінено на " [PERSON] ", що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб, наданим суду у засвідченій відповідачем копії. [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилась донька [PERSON] , зазначені обставини визнаються сторонами, а тому окремому доказуванню не підлягають. Відповідно до акту обстеження умов проживання № 332, складеного 27\~липня 2021\~року, комісією в складі: начальником служби у справах дітей Перещепинської міської ради Кучиною О. П., інспектором ССД Олійник Н. М. в присутності сусіда, і наданого суду у засвідченій відповідачем копії, за адресою: [ADDRESS] , проживають: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Цим же актом встановлено, що мати дітей перебуває у відпустці по догляду за дитиною, її чоловік працює та офіційно працевлаштований. [PERSON] батько дитини [PERSON] з сином спілкується, бере до себе додому, а мати такому спілкуванню не перешкоджає. Водночас, відповідно до довідок виконавчого комітету Перещепинської міської ради №\~195 від 15 березня 2021 року та № 341 від 11 червня 2021 року, відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , фактично проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , разом із сином [PERSON] , [INFO] . Слід зауважити, що подані відповідачем докази в частині адреси місця проживання її та її малолітнього сина [PERSON] суперечать один одному, а тому суд не приймає останні до уваги, як недостовірні. Разом з тим, судом установлено, що батько малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , - позивач [PERSON] , фізично здоровий, офіційно працевлаштований, має стабільний дохід, забезпечений житлом, в якому створені усі умови для проживання та гармонійного розвитку дитини, за місцем проживання характеризується виключно позитивно, що підтверджується відповідними, поданими суду у засвідчених позивачем копіями, доказами. Так, відповідно до висновку органу опіки та піклування Перещепинської міської ради щодо вирішення спору про визначення місця проживання малолітньої дитини, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Перещепинської міської ради № 53 від 27\~травня 2020 року і наданого суду в засвідченій представником третьої особи копії, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] за місцем його проживання. До правовідносин, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне застосувати наступні норми права. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Наявність такого договору, укладеного між батьками, судом не встановлено. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Дитина, яка не досягла 14 років, повинна проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з її батьків. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Визначення місця проживання малолітньої дитини за конкретною адресою унеможливлює маніпуляції з боку того з батьків, з ким буде проживати дитина, зокрема проживати де завгодно, унаслідок чого мати дитини не буде мати змоги брати участь у її вихованні. У судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що матір`ю малолітнього [PERSON] [PERSON] не доведено наявність об`єктивних обставин у безпосередньому спілкуванні з сином, та не встановлено будь-яких маніпуляцій зі сторони батька дитини [PERSON] , які направлені на обмеження прав матері щодо безпосередньої участі у вихованні дитини. При цьому слід звернути увагу на наступне. Частиною першою статті 3 Конвенції Про права дитини від 20 листопада 1989року, ратифікованої\~Постановою Верховної Ради № 789-XII від 27 лютого 1991року\~встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч.ч. 1, 2\~ст. 155СК України\~здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до\~ст. 8 ЗУ "Про охорону дитинства"\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Згідно з прецедентною практикою Європейського Суду з прав людини об`єктом статті 8 указаної Конвенції є, в основному, захист людини від будь-якого втручання з боку державних органів. Однак це положення не просто змушує державу утримуватись від такого втручання. Крім цього, насамперед поряд з існуванням негативних зобов`язань, існують позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною повагою до приватного або сімейної життя. Ці зобов`язання можуть включати в себе вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин між окремими особами (рішення Європейського Суду з прав людини у справі "М. С. проти України" від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13). Ухвалюючи рішення в справі "М. С. проти України" від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. Суду подано достатньо даних про те, що позивач має можливість забезпечити розвиток дитини у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, визначення місця проживання дитини з батьком не буде перешкодою для матері дитини у спілкуванні з нею. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в цій частині та їх задоволення, визначення місця проживання дитини з батьком, у цій конкретній ситуації відповідає інтересам дитини, саме таке рішення найкраще збереже його зв`язки із сім`єю. Разом з тим, статтею 180 СК України\~передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 181\~СК України,\~способи виконання\~батьками обов`язку\~утримувати дитину\~визначаються за\~домовленістю між\~ними. За\~домовленістю між\~батьками дитини\~той із\~них,\~хто проживає\~окремо від\~дитини,\~може брати\~участь у\~її утриманні\~в грошовій\~і (або)\~натуральній формі. За\~рішенням суду\~кошти на\~утримання дитини\~(аліменти)\~присуджуються у\~частці від\~доходу її\~матері,\~батька або\~у твердій\~грошовій сумі\~за вибором\~того з\~батьків або\~інших законних\~представників дитини,\~разом з\~яким проживає\~дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з приписами статті 182 СК України\~при визначенні\~розміру аліментів\~суд враховує: 1)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини; 2)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; 3)\~наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; 3-1)\~наявність на\~праві власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; 3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; 4)\~інші обставини,\~що мають\~істотне значення. Розмір\~аліментів має\~бути необхідним\~та достатнім\~для забезпечення\~гармонійного розвитку\~дитини. Мінімальний\~гарантований розмір\~аліментів на\~одну дитину\~не може\~бути меншим,\~ніж 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку. Мінімальний\~рекомендований розмір\~аліментів на\~одну дитину\~становить розмір\~прожиткового мінімуму\~для дитини\~відповідного віку\~і може\~бути присуджений\~судом у\~разі достатності\~заробітку (доходу)\~платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно з ч.ч. 1, 2, 3 ст. 183 СК України,\~частка заробітку\~(доходу)\~матері,\~батька,\~яка буде\~стягуватися як\~аліменти на\~дитину,\~визначається судом. Якщо\~стягуються аліменти\~на двох\~і більше\~дітей,\~суд визначає\~єдину частку\~від заробітку\~(доходу)\~матері,\~батька на\~їх утримання,\~яка буде\~стягуватися до\~досягнення найстаршою\~дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Судом установлено, що відповідач [PERSON] є працездатною, наразі перебуває у відпустці по догляду за дитиною, має на утриманні іншу малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , водночас нею не надано доказів наявності в неї на утриманні інших неповнолітніх дітей або непрацездатних батьків та наявності інших обставини, що мають істотне значення. У зв`язку з наведеним, суд приходить до переконання, що розмір аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , на користь позивача повинен становити 1/6 частку з усіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця. У той же час, з огляду на встановлені судом під час розгляду цієї справи обставини щодо проживання дитини упродовж розгляду справи судом то з батьком (позивачем), то з матір`ю (відповідачем), суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання сина [PERSON] , починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, у зв`язку з чим, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Разом з тим, відповідно до\~ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.\~Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: partial