Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача в якому просив визнати бездіяльність відповідача щодо розгляду його заяв неправомірною, та зобов`язати вчинити певні дії, а саме розглянути подані ним заяви та передати йому у власність в приватну власність земельні ділянки, на яких знаходиться його власність, а саме нежитлові будівлі. Обґрунтовуючи позовну заяву зазначив, що наслідок протиправних дій відповідача він позбавлений права вільно розпоряджатись належним йому на праві власності майном, а саме нежитловими будівлями, оскільки в позасудовому порядку врегулювати спір в позасудовому порядку не вдалось, він вимушений звернутися до суду з даними позовами. 03.06.2022 року винесено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду, розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначення підготовчого судового засідання. 15.06.2022 року винесено ухвали про об`єднання цивільних справ № 372/1339/22, № 372/1341/22, № 372/1343/22 за позовами [PERSON] до Обухівської міської ради Київської області про визнання бездіяльності неправомірною, зобов`язання вчинити певні дії з цивільною справою № 372/1342/22, оскільки сторонами за різними цивільними справами, що знаходяться на розгляді цього суду, є одні й ті самі особи, спори стосуються аналогічних рішень відповідача та об`єктів нерухомого майна, тому їх спільний розгляд є доцільним. 20.07.2022 року винесено ухвалу про відмову в задоволенні клопотання представниці відповідача про закриття провадження у справі. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явились, представник позивача подав до суду клопотання про проведення розгляду справи у його відсутність та відсутність позивача. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Представниця відповідача Обухівської міської ради Київської області в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про проведення розгляду справи у її відсутність, просила прийняти рішення з урахуванням відзиву та у відповідності до норм чинного законодавства. Суд, перевіривши та дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. 22 січня 2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачем Обухівською міською радою Київської області, було укладено договір №59 про встановлення сервітуту, що підтверджується копією договору. Відповідно до п.1.1 даного договору передбачено, що земельний сервітут встановлюється відносно земельної ділянки комерційного використання загальною площею 150 м.кв., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , зупинка громадського транспорту «Піщана» в напрямку міста Києва на розміщення архітектурної форми. Пунктом 2.1. даного договору було встановлено, що строковий земельний сервітут діє з 22 січня 2014 року по 05 березня 2015 року. При цьому п.2.2. договору було встановлено, що дію договору може бути продовжено не пізніше одного місяця до закінчення строку дії договору, продовження строку договору оформляється додатковим договором. На виконання пунктів 2.1 та 2.2 даного договору між сторонами були укладені додаткові угоди - №1 від 12 травня 2015 року; №2 від 11 травня 2016 року; №3 від 12 травня 2017 року; №4 від 11 травня 2018 року; №5 від 10 травня 2019 року; №6 від 12 травня 2020 року; №7 від 12 травня 2021 року, що підтверджується копіями угод. 12 грудня 2020 року за позивачем [PERSON] було зареєстровано право власності на нежитлову будівлю площею 36 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією витягу. 12 грудня 2020 року за позивачем [PERSON] було зареєстровано право власності на нежитлову будівлю площею 39 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією витягу. 12 грудня 2020 року за позивачем [PERSON] було зареєстровано право власності на нежитлову будівлю площею 18,6 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією витягу. 12 грудня 2020 року за позивачем [PERSON] було зареєстровано право власності на нежитлову будівлю площею 60 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . що підтверджується копією витягу. З 28 жовтня 2021 року набрали чинності зміни до статті 120 Земельного Кодексу України, відповідно до яких встановлено, що до власника нерухомого майна переходить право власності на земельну ділянку у порядку передбаченому статтями 118,123 або 128 Земельного кодексу України. Діючи на виконання даних змін позивач звернувся до відповідача з письмовими заявами про передачу йому в приватну власність земельних ділянок, а саме: земельну ділянку площею 0,0036 га. в [ADDRESS] , на зупинці «Піщана», на якій знаходиться його власна нежитлова будівля площею 36 кв.м., земельну ділянку з площею 0,0039 га. в [ADDRESS] , на зупинці «Піщана», на якій знаходиться його власна нежитлова будівля площею 39 кв.м., земельну ділянку з площею 0,0019 га. в [ADDRESS] , на зупинці «Піщана», на якій знаходиться його власна нежитлова будівля площею 18,6 кв.м., земельну ділянку площею 0,0060 га. в [ADDRESS] , на зупинці «Піщана», на якій знаходиться його власна нежитлова будівля площею 60 кв.м. Відповідач отримав заяви позивача, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення, будь-якої відповіді йому, на час пред`явлення позову, не надав. Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або його оспорювання. Згідно ч.2 ст.373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Згідно ч.ч.1,4 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ч.1ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. На виконання ч.1 ст.3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Статтею 118 ЗК України визначений порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, згідно з яким громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, зокрема, для ведення особистого селянського господарства подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки, яка розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Стаття 152 Земельного кодексу України визначає способи захисту прав на земельні ділянки. Так, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Пунктом 34 ч.1 ст.26 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання щодо вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Відповідно до вимог частин 1 та 2 ст. 59 даного Закону встановлено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Частиною 1 статті 71 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що територіальні громади, органи та посадові особи місцевого самоврядування самостійно реалізують надані їм повноваження. Право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним кодексом України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини. За приписами ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Outcome: partial