Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить розірвати зареєстрований з відповідачкою шлюб. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 26 червня 2020 року вони з відповідачкою зареєстрували шлюб, від шлюбу мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Фактично сімейні відносини припинились з січня 2022 року. З вини обох сторін подальше спільне проживання та збереження сім`ї стали неможливими через різні погляди на життя та часті сварки. Підстав для примирення не вбачає, збереження шлюбу вважає неможливим. Позовна заява надійшла до суду 12.08.2022. Ухвалою головуючого судді від 18.08.2022, після отримання відомостей про зареєстроване місце проживання відповідача, заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з призначенням першого судового засідання на 06.09.2022. За клопотанням відповідачки 06.09.2022 сторонам був наданий строк на примирення, три місяці, після закінчення якого 06.12.2022 від [PERSON] надійшла заява про визнання позову. В судове засідання позивач не з`явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про проведення судового засідання за його відсутності, з повідомленням, що позов підтримує. Відповідачка, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, в судовому засіданні також присутня не була. Надала до суду заяву про проведення судового засідання без її участі з повідомленням про визнання позову та наданням згоди на розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, враховуючи підтримання позову позивачем, заяву відповідача про визнання позову, що не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити. Відповідно до ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до вимог ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно з ч. 3 ч. 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрований 26 червня 2020 року Чернігівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), актовий запис № 594 (а.с. 5). Від шлюбу мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] (а.с. 15). Приймаючи до уваги обставини життя подружжя, відсутність згоди позивача на примирення та згоду відповідача на розірвання шлюбу, суд дійшов висновку, що шлюб на підставі ст.112 Сімейного кодексу України належить розірвати, оскільки шлюбні стосунки фактично припинились і перебування сторін у шлюбі носить формальний характер, збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та їх малолітньої дитини, що мають істотне значення. У зв`язку із визнанням позову відповідачем та відповідно до ч. 1 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову.

Outcome: approved