Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-11 00:00:00

Позивач - АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 30.05.2012 в розмірі 11272,63 грн, яка складається з 3297,75 грн заборгованості за тілом кредиту, 7974,88 грн заборгованості за простроченими відсотками та судові витрати у розмірі 2 270,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] звернувся до АТКБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг кредитування, підписавши відповідну Заяву б/н від 30.05.2012. Шляхом підписання вказаної анкети-заяви [PERSON] погодився з «Умовами та правилами банківських послуг», «Тарифами і Умовами», які разом з підписаною анкетою-заявою, складають Договір про надання банківських послуг та, відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України, є договором приєднання. Крім того, як вказує позивач, укладений Договір про надання банківських послуг є змішаним договором та поєднує в собі ознаки договору банківського рахунку (ст..1066 ЦК України) та кредитного договору (ст.1054 ЦК України), в зв`язку з чим, якщо банк здійснює платежі з рахунку клієнта, на якому відсутні грошові кошти, банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму. Позивач (Банк) відкрив [PERSON] картковий рахунок із встановленим початковим лімітом 300,00 грн, в подальшому збільшивши його до 3300,00 грн. В процесі користування картковим рахунком позичальник [PERSON] свої зобов`язання за договором не виконував, грошові кошти в рахунок погашення кредиту своєчасно не вносив, внаслідок чого утворилася прострочена заборгованість. [INFO] позичальник [PERSON] помер. Посилаючись на норми діючого законодавства, позивач просить стягнути зі спадкоємців, які постійно проживали разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, прострочену заборгованість за тілом кредиту, відсотками та судовий збір, сплачений за подання позову. 31.01.2022 ухвалою Зміївського районного суду Харківської області відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи про час і місце судового розгляду. Витребувано за клопотанням позивача інформацію про наявність заведеної спадкової справи після померлого [PERSON] та про осіб, зареєстрованих разом із спадкодавцем станом на момент його смерті [INFO] . Призначено справу до розгляду на 24.02.2022 року. 24 лютого 2022 року розпочалася військова агресія Російської Федерації проти України, в зв`язку з чим Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року, в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб, в подальшому неодноразово продовжений. Розгляд справ, окрім невідкладних, згідно Рекомендацій Ради суддів України від 02.03.2022 року, визначався відповідно до особливостей роботи судів в умовах воєнного стану, виходячи з поточної ситуації у відповідному регіоні та необхідності забезпечення безпеки учасників та працівників суду. В судове засідання, призначене на 12.12.2022 року, учасники справи в судове засідання не з`явилися. Представник позивача в позовній заяві просив проводити розгляд справи за його відсутності та наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , які належним чином повідомлялися про дату, час та місце судового розгляду, в тому числі через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України, повторно в судове засідання не з`явилися, причини неявки не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи, відзиву на позов не подавали. Відповідно до частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. В зв`язку з неподанням відповідачами відзиву на позовну заяву, суд вирішує спір згідно положень ч.8 статті 178 ЦПК України за матеріалами, наявними в цивільній справі. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши доводи позивача, викладені в позовній заяві, вивчивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд встановив наступне: Повноваження позивача щодо надання банківських послуг кредитування підтверджуються відомостями, що містяться у витягу та виписці з ЄДРПОУ 14.06.2018, Банківській ліцензії № 22 від 05.10.2011, витягу з нової редакції Статуту Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", затвердженому постановою КМУ від 05.06.2019 № 594 (а.с.64-69). 30.05.2012 року [PERSON] звернувся до позивача за наданням банківських послуг з обслуговування платіжних карток, підписавши відповідну «Анкету-заяву» про приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку», згідно якої відповідачеві (позичальнику) було оформлено кредитну картку «Універсальна» з початковим кредитним лімітом 300,00 грн (а.с.21) Вказана анкета не містить відомостей про узгодження сторонами розміру і порядку обчислення процентів за наданим кредитом, розміру неустойки та штрафних санкцій в разі порушення сторонами взятих на себе зобов`язань. В якості невід`ємної складової частини кредитного договору, укладеного між АТКБ «Приватбанк» та [PERSON] , позивачем надано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умов і Правил надання банківських послуг, розміщених на офіційному сайті Банку, які не місять підпису позичальника. (а.с22-49) При цьому, як вбачається з вказаних додатків, вони містять різні види розмірів процентних ставок, обов`язкових щомісячних платежів, штрафних санкцій, передбачених, зокрема картками «УНІВЕРСАЛЬНА, 30 днів пільгового періоду», «УНІВЕРСАЛЬНА, 55 днів пільгового періоду», «УНІВЕРСАЛЬНА Contract», «УНІВЕРСАЛЬНА Gold», а також відомості про переведення тарифних планів карток з 01.01.2013, з 01.09.2014 та з 01.04.2015 року. Відомості про вид кредитного тарифного плану, наданого [PERSON] та докази про ознайомлення позичальника з примірником Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умов і Правил надання банківських послуг, в редакції, наданої позивачем до позовної заяви, в матеріалах справи відсутні. 30.05.2012 року позивачем на виконання умов підписаного договору на ім`я [PERSON] було надано кредитну картку № [NUMBER] строком дії до березня 2016 року (а.с.50) Як вбачається з Довідки про зміну умов кредитування, розрахунку заборгованості та Виписки по картковому рахунку, наданих позивачем, [PERSON] з 30.05.2012 встановлено кредитний ліміт в розмірі 300,00 гривень, який 05.08.2013 було збільшено до 3300,00 гривень, а 17.01.2020 року зменшено до 0,00 гривень (а.с.12-15, 16-19, 20). Відповідно до Виписки по картковому рахунку за період з 30.05.2012 по 18.11.2021 року, остання операція зі зняття коштів по кредитній картці № [NUMBER] здійснена позичальником 02-03 квітня 2014 року, і заборгованість за кредитом на цю дату складала - 3385, 27 гривень (а.с.18). Починаючи з 30 квітня 2014 року і до березня 2016 року (строку дії кредитної картки) жодних платіжних операцій за вказаною карткою позичальником не проводилося, а позивачем, навпаки, здійснювалося списання відсотків за користування кредитним лімітом, за прострочений кредит та нарахування штрафу за прострочений кредит в сумі 100,00 гривень щомісячно включно до 31.01.2018 року. При цьому, як вбачається з цієї ж Виписки, 12.02.2018 року відбулося закриття заборгованості з поповненням картки в сумі 38103,80 гривень, а 09.10.2020 року було відмінено штрафи за минулі періоди згідно рішення Банку. Вказані операції по рахунку проведено позивачем після смерті позичальника. (а.с.16-19) [INFO] позичальник [PERSON] , [INFO] , помер що підтверджується відомостями Актового запису про смерть №124 від 20.04.2017 року, вчиненого Зміївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області. (а.с.89) Згідно наданих до матеріалів справи копій паспортів [PERSON] та [PERSON] , відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . (а.с.52-55) При цьому, відповідно до відомостей відділу реєстраційних послуг Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області від 08.12.2022 року, разом із померлим [PERSON] станом на день його смерті були зареєстровані й проживали: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . 26 січня 2021 року позивач - АТКБ «Приватбанк» звернувся до Зміївської державної нотаріальної контори з претензією кредитора до спадкоємців [PERSON] в порядку ст.1281 ЦК України (а. с. 57,58). З листа Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області від 13.02.2021 року вбачається, що претензія кредитора до спадкоємців [PERSON] отримана і зареєстрована 11.02.2021 в журналі реєстрації вхідних документів за № 99/01-16 та за нею зареєстрована спадкова справа № 37/2021. У разі звернення до нотаріальної контори спадкоємців померлого з питання оформлення своїх спадкових прав, останнім буде доведено зміст претензії (а.с. 59). Станом на момент ухвалення рішення зі Зміївської державної нотаріальної контори Чугуївського району Харківської області, відомостей про осіб, які зверталися з заявами про прийняття спадщини, отримання Свідоцтва про право на спадщину чи відмову від спадщини після [PERSON] , померлого [INFO] , до суду не надходило. 30 червня 2021 року позивачем АТКБ "Приватбанк" направлено листи-претензії на адресу відповідачів - [PERSON] та [PERSON] , в якій повідомив про необхідність сплати заборгованості позичальника [PERSON] в сумі 11272,63 грн. як спадкоємцями за законом (а.с.60-63). Одночасно, з наданої позивачем копії Постанови про закриття виконавчого провадження від 21.06.2017 року вбачається, що рішенням Зміївського районного суду Харківської області по цивільній справі № 621/2459/16-ц задоволено вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» та стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитом в сумі 33499,99 гривень. Виконавчий лист було видано 12.04.2017 року. Виконавче провадження № 54164707 закрито 21.06.2017 року на підставі п.3 частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», про що повідомлено осіб, що є сторонами виконавчого провадження, в тому числі й позивача - ПАТ КБ «Приватбанк». (а.с.56) Дослідивши доводи позовної заяви та надані до неї докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною 1 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. За змістом статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного судочинства, крім іншого, є свобода договору, судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність. Згідно положень статей 1216-1218 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України в редакції, що діяли на момент смерті спадкодавця 18.04.2017 року Згідно статті 1282 ЦК України (в ред.02.11.2016 року), спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. При цьому, відповідно до частин 2-4 статті 1281 ЦК України (в ред..02.11.2016 року) кредиторові спадкоємця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від строку настання вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частиною другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. За змістом вище наведених норм, задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто, до спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. Верховний Суд у постанові від 18.09.2019 року по цивільній справі № 640/6274/16-ц висловив правову позицію, в якій вказав, що при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: - чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; - коло спадкоємців, які прийняли спадщину; - при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); - при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України. Відповідно до положень ст.ст.76-81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Виходячи з правових позицій Верховного Суду, висловлених в аналогічних правовідносинах, обов`язок доведення пред`явлення вимоги кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені статтею 1282 ЦК України, кола спадкоємців та дійсного розміру вимог на день відкриття спадщини - покладається на кредитора, тобто позивача у справі, а обсяг спадкового майна та його вартість, тобто межі відповідальності у зобов`язанні - на спадкоємців. Позивачем у справі - АТКБ «Приватбанк» претензії до спадкоємців боржника та до Зміївської державної контори Чугуївського району Харківської області надіслано 26.01.2021 та 30.06.2021 року, тобто з пропуском майже 4-річного строку після відкриття спадщини після смерті боржника [PERSON] [INFO] . При цьому, позивач звертався до відділу ДВС Зміївського РУЮ в Харківській області з заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення Зміївського районного суду Харківської області по цивільній справі № 621/2459/16-ц за стягненням з [PERSON] заборгованості за кредитом в сумі 33499,99 гривень, яке було закрито 21.06.2017 року внаслідок смерті боржника. Копія постанови про закриття виконавчого провадження була направлена стягувачу і як вбачається - отримана позивачем не пізніше встановленого законом строку подання претензії кредитора. Доказів на спростування встановленої судом обставини до матеріалів справи не надано. Таким чином, позивачем не дотримано строки, визначені статтею 1282 ЦК України, а тому, відповідно до частини четвертої статті 1281 ЦК України він позбавляється права вимоги до спадкоємців боржника. Крім того, позивачем не надано належних і допустимих доказів щодо кола спадкоємців, які можуть бути відповідачами у справі, оскільки реєстрація за місцем проживання будь-якої особи зі спадкодавцем сама по собі не є безумовним підтвердженням того, що ця особа є спадкоємцем померлого. Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 28 квітня 2021 року в справі № 204/2707/19 (провадження № 61-15380св20). Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Вказана норма права вимагає фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі N 569/15147/17 (провадження N 61-39308св18). При цьому, за відсутності заповіту, має місце спадкування за законом, яке здійснюється в порядку черговості, згідно статті 1258 ЦК України. Таким чином, позивач - АТКБ «Приватбанк» не дотримався строків, визначених статтею 1282 ЦК України, в зв`язку з чим позбавлений права пред`являти вимоги до спадкоємців боржника, а також не надав належних і допустимих доказів щодо наявності підстав вважати відповідачів [PERSON] та [PERSON] спадкоємцями після померлого [PERSON] , і підстав виключення з колі спадкоємців інших осіб, зареєстрованих на день смерті разом із боржником. За таких обставин, позовна заява Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» про стягнення боргу кредитором спадкодавця задоволенню не підлягає. Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, у разі відмови у позові судові витрати покладаються на позивача. З урахуванням викладеного,

Outcome: dismissed