Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із указаним позовом про розірвання шлюбу, стягнення аліментів з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/2 частки заробітку (доходу), але не менше 100% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення ним повноліття. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 21.02.2015 року зареєструвала шлюб з відповідачем, від якого мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що подружнє життя не склалося, фактичні шлюбні відносини припинені, сторони втратили почуття любові й поваги один до одного. Вважає, що примирення та збереження сім`ї неможливе, тому просить шлюб розірвати. Крім цього [PERSON] зазначає, що відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання сина, натомість дитина росте, потребує нормального харчування, одягу та розвитку, усе це вимагає значних коштів, а тому просить встановити між сторонами розмір аліментів, що будуть сплачуватися відповідачем на утримання дитини. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцова Д.В. від 16.06.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Від відповідача [PERSON] до суду 19.07.2022 року надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив позов задовольнити частково, стягнути з нього аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки заробітку. В обґрунтування відзиву зазначив, що щомісячно несе витрати із забезпечення дитини, спілкується з сином, незважаючи на те, що позивач чинить немотивовані перешкоди у цьому. Також сама [PERSON] , за словами відповідача, користувалась його банківською карткою, перебуваючи у Польщі, і постійно отримує від відповідача кошти готівкою на свої потреби. Відповідач звертає увагу на те, що викладення будь-яких обставин, якими позивач обґрунтовує розмір аліментів саме у розмірі Ѕ усіх доходів, але не менше 100% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, у тому числі передбачених статтею 182 СК України, в позовній заяві не наведено. Позивач в судове засідання 14.12.2022 не з`явилася, від представника позивача - адвоката Гайдащука О.С. надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання 14.12.2022 так само не з`явився, його представник - адвокат Чертков В.О. подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги просить задовольнити частково, стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки доходів, шлюб розірвати. Вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що даний позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 21.02.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, актовий запис №318, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Прізвище дружини після укладення шлюбу « [PERSON] ». [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є сторони по справі. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною 2 статті 112 цього кодексу встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З матеріалів справи вбачається, що внаслідок непорозумінь сім`я сторін повністю розпалась, існує формально, подальше її збереження є неможливим, так як сторони однією сім`єю як чоловік і дружина не проживають, не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних стосунків, а тому, на думку суду та зважаючи на позицію сторін, наявні підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з положенням ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За змістом частин першої, третьої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Частиною 1 статті 183 згаданого закону встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд вважає, що надані [PERSON] докази не підтверджують наведені у позові обставини, які вказують на можливість відповідача сплачувати аліменти на утримання спільної дитини сторін саме у тому розмірі, в якому їх просить присудити позивач. З огляду на викладене, із урахуванням наведених у статті 182 СК України обставин та враховуючи, що основна відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, покладається на батьків, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] та стягнення на її користь аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 100% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 992,40 грн. за вимогу розірвання шлюбу, сплачений позивачем при зверненні до суду, що підтверджено документально. Суд зважає на визнання позову у цій частині вимог відповідачем, проте останнє фактично сталось вже після початку розгляду справи по суті. Крім цього, відповідно до положень статті 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 496,20 грн. за подання позову про стягнення аліментів, від сплати якого відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена при зверненні до суду, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial