Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-14 00:00:00

Позивач у травні 2021 року звернувся до Подільського районного суду м.Києвз вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що в жовтні 2017 року АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "УНІВЕРСАЛ БАНК" запустив новий проект монобанк, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки монобанк. Після перевірки кредитної історії на платіжних картках монобанк за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт. Особливістю проекту монобанк є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та РНОКПП в мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом Банку, що виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга - переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт. Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК", далі - Умови, опубліковані на офіційному сайті Банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням https://www.monobank.ua/terrns. Витяг з Умов та Тарифи за карткою Monobank додаються до позову. 23.11.2017 року відповідач [PERSON] звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг від 23.11.2017 року. Частиною 6 Анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг від 23.11.2017 відповідач просить вважати наведений зразок його власноручного підпису або його аналоги (у тому числі її електронний /електронний цифровий підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті ним в Банку. В Анкеті-заяві до Договору про надання банківських послуг від 23.11.2017 позичальник просить відкрити поточний рахунок у гривні та встановити кредитний ліміт на суму вказану в додатку. Розмір наданого для позичальника ліміту становить 30 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок , спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка [NUMBER] . Враховуючи невиконання відповідачем умов договору позивач просить суд стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за Договором про надання банківських послуг «Monobank» від 23.11.2017 в сумі 175177,82 грн. станом на 06.02.2020 року та судові витрати. Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 20.05.2021 року справу направлено за підсудністю до Оболонського районного суду міста Києва Протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями справу передано судді Яценко Н.О. Ухвалою судді від 18.06.2021 року відкрито провадженні у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, подав заяву про розгляд справи без його участі також не заперечував проти заочного розгляду справи. Суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі позивача. Відповідач подав відзив на позов в якому посилався на те, що банком не надано доказів на підтвердження того, що на час укладення договору діяли саме надані суду умови кредитування, тарифи та обов`язки клієнтів банку, оскільки відповідач їх не підписував. Просить суд в задоволенні позову відмовити. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. Разом з тим в судовому засіданні визнав отримання ним кредиту в сумі 30 000 грн. та 30 000 грн. використав на придбання товару. Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд доходить до наступного висновку. 23.11.2017 року [PERSON] звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг від 23.11.2017 року. Частиною 6 Анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг від 23.11.2017 року [PERSON] просить вважати наведений зразок його власноручного підпису або його аналоги (у тому числі електронний /електронний цифровий підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті ним в Банку. В Анкеті-заяві до Договору про надання банківських послуг від 23.11.2017 визначено ліміт на суму вказану в додатку. В зв`язку з невиконанням зобов`язань у відповідача, за розрахунком Банку, виникла заборгованість перед АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" за Договором від 23.11.2017 в сумі 136002,40 грн. яка складається з наступного: 68048,68 грн. залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) та 67593,72 грн. заборгованість за пенею та комісією. Так, ст.626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти(кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами(з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що надані Позивачем докази підтверджують укладення між АТ «Універсал Банк» та відповідачем договору кредиту, отримання Відповідачем позичених грошових коштів та їх неповернення Позивачу. Разом з тим позивач не доводить суду належними доказами видачу відповідачу грошових коштів саме в сумі 68 408, 68 грн. та приймає визнання позову на суму заборгованості по тілу кредиту в сумі 60 000 грн., оскільки саме ця сума не оспорювалася відповідачем. Як убачається з матеріалів справи відповідачем на виконання умов договору відповідно до розрахунку позивача проведені платежі на погашення заборгованості за кредитом, а саме : 600 грн., 290 грн. , 1800 грн. та 1500 грн., загальна сума проплати складає 4190 грн. У зв`язку з частковим поверненням кредиту суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту в сумі 55810 грн. (60000 грн. - 4190 грн. = 55810 грн.) Що стосується позовних вимог про стягнення комісії та пені, суд вважає в цій частині позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У типовій формі Умов обслуговування рахунків фізичної особи, яку підписав Позичальник електронним підписом, у частині 8.1 Тарифи Розділу ІІ банк передбачив комісію за зняття готівки, зняття власних коштів. У змісті позовної заяви кредитор вимагає стягнення 67593,72 грн. заборгованості за пенею та комісією. Проте, ці вимоги не підлягають задоволенню, бо стягнення комісії, пов`язаної з обслуговуванням безпосередньо цього кредиту, суперечать положенням статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Як наголошено у висновках Верховного Суду України в постановах від 16 листопада 2016 року (справа № 6-1746цс16), від 06 вересня 2017 року (справа № 6-2071цс16) і підкреслено у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року (справа № 666/4957/15-ц), з посиланням на пункт 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, зміст якого кореспондується до ч. 4ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що до змісту складової частини кредитного договору - Умов обслуговування рахунків фізичної особи було закладено умови з виплати йому позичальником комісій, зокрема за зняття власних коштів, зняття готівки, як за дії, вчинювані на власну користь банку, що є нікчемними та не потребують визнання їх недійсними. Позивач ані в позовній заяві, ані в розрахунку заборгованості за Договором не зазначив, яку суму з нарахованої заборгованості за «пенею та комісією» в розмірі 67593,72 грн. складає «пеня», а яку - «комісія», які за своєю правовою природою є різними складовими. Відсутність окремого розрахунку за цими складовими та відсутність розмежування позовних вимог в цій частині позбавляє суд можливості зробити висновок щодо правильності нарахування пені та наявності підстав для стягнення зазначеної суми з відповідача. В ході розгляду справи встановлено, що відповідач має посвідчення серії [NUMBER] , яке отримано ним 10.11.2015 року та наданий час через військовий стан в Україні є мобілізованим до ЗСУ. Суд роз`яснив відповідачу його право на зупинення провадження, проте відповідач наполягав на розгляді справи. Зі змісту п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції Закону № 1357-IX від 30 березня 2021року, який набрав чинності 23 квітня 2021 року, визначено, що пільги мають: - військовослужбовці, призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову; - військовослужбовці під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів. Відповідно до вище зазначеного закону надана державою військовослужбовцям пільга діє з початку і до моменту закінчення особливо періоду, який в Україні діє з березня 2014 року і триває по теперішній час. Таким чином, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відповідач має пільги у вигляді не нарахування процентів за користування кредитом. Отже, підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме про стягнення з Відповідача на користь Позивача заборгованість за Договором про надання банківських послуг від 23.11.2017 року у розмірі 55810 грн., що складає заборгованість за тілом кредиту В задоволенні решти вимог слід відмовити. Враховуючи те, що відповідача звільнено від сплати судового збору, у зв`язку з цим відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України понесені позивачем витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених вимог в сумі 862,57 грн. слід компенсувати позивачу за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного та

Outcome: partial