Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-18 00:00:00

У жовтні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом в якому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 28.10.2000 сторони зареєстрували шлюб. У зв`язку із фактичним припиненням шлюбних відносин 29.07.2021 позивач звернувся з позовом про розірвання шлюбу до Ленінського районного суду міста Миколаєва (справа № 489/4948/21). Сторони були зареєстровані та проживали за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира на підставі рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 19.07.2004 на праві власності належить позивачу, в якій він мешкає по теперішній час. У вересні 2020 року відповідач забрала належні їй речі та виїхала з місяця реєстрації та останнього місця проживання. На теперішній час місце фактичного її проживання невідоме, але може проживати у своїх батьків за адресою: [ADDRESS] . Так як в квартирі відповідач не проживає тривалий час, утриманням її не займається та власних речей в ній не має і добровільно знятися із реєстрації за адресою квартири не бажає, а позивач самостійно утримує квартиру, проводить ремонт та сплачує комунальні послуги, тому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 12.10.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. У судове засідання, призначене на 19.12.2022, сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Враховуючи відсутність заперечень позивача проти ухвалення заочного рішення, а також відсутність відзиву на позов і не повідомлення відповідачем про причину неявки в судове засідання, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Згідно вимог\~статті 247\~ЦПК України,\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої\~статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Суд,\~дослідивши матеріали\~справи \~і оцінивши\~наявні в\~ній докази, дійшов наступного. Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 29.10.2004 на підставі рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 19.07.2004 у справі № 2-2825/04 позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Із рішення суду вбачається, що право власності на спірну квартиру позивачем набуто в порядку спадкування. Право власності позивача на спірну квартиру також підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 279027762 від 11.01.2021. Згідно свідоцтва по одруження серії [NUMBER] сторони зареєстрували шлюб 28.10.2000, про що зроблено актовий запис за № 423. Судом встановлено, що шлюб між сторонами розірвано рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 10.11.2021 у справі № 489/4948/21. Актом про непроживання від 02.08.2021, засвідченого головою правління ОСББ «Космонавтів 148Б», складеного за участю трьох сусідів - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , підтверджено непроживання відповідача [PERSON] в спірній квартирі з вересня 2020 року. Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади міста Миколаєва Про реєстрацію особи № 16.27-10650-2021, отриманого на запит суду 11.10.2021, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] .02.2005. Із змісту позову вбачається, що відповідач добровільно виїхала з квартири та особистих її речей в квартирі немає. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» зазначено, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права громадян на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій в здійсненні покладених на них завдань по управлінню житловим фондом, експлуатації і збереженню його. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно частини першої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно статті 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об`єктивно оцінивши наявні докази у сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки позивач, як власник квартири, позбавлений можливості у повній мірі використовувати своє право власності у зв`язку з тим, що за адресою його нерухомого майна зареєстрований відповідач, як колишній член сім`ї, яка за вказаною адресою не проживає понад один рік та відповідно до вимог статті 405 ЦК України втратила право на користування цим житлом, а тому позов підлягає задоволенню у спосіб, вказаний позивачем. Так як позивач відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] від 13.10.1996 учасника бойових дій, на підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved