Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-11 00:00:00

Позивач 31.08.2022 року звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , третя особа - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС», про стягнення матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди. В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 15.03.2021 року о 07 год. 45 хв. водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Ford Fiesta», д/н [NUMBER] , рухаючись по перехрестю вул. Аеропортівська та вул. Яснополянська в м. Дніпро, перед початком зміни напрямку руху не переконалася в безпечності свого маневру та скоїла зіткнення з автомобілем «Renauit Logan», номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який належить позивачу ТОВ «АТБ-ІНВЕСТ» і який було пошкоджено у вказаній ДТП та завдана матеріальна шкода. Дорожньо-транспортна пригода відбулася по вині водія [PERSON] , що встановлено постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.04.2021 року у справі № 932/2457/21, яка вступила в законну силу. Позивач вказує на те, що згідно ремонтної калькуляції № 1.003.21.0 від 08.04.2021 року, зробленої ФОП [PERSON] , загальна вартість ремонту автомобіля позивача разом з ПДВ становить 237 003,59 грн. Станом на дату ДТП автомобіль позивача був застрахований на підставі договору № 15988а1д від 05.02.2021 року добровільного страхування наземного транспорту, укладеному між ТОВ «АТБ-ІНВЕСТ» та Приватним акціонерним товариством Страховою компанією «АРКС». Згідно умов укладеного договору страховою компанією був складений страховий акт № ARX2758164 від 14.04.2021 року, відповідно до якого сума відшкодування склала 156 485,32 грн. 15.04.2021 року страхова компанія сплатила позивачу суму страхового відшкодування 156 485,32 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 771034 від 15.04.2021 року. Таким чином, на сьогоднішній день залишається несплаченою вартість матеріальної шкоди, яка складає різницю з загальною вартістю робіт згідно ремонтної калькуляції (237003,59 грн.) та сумою, що сплатила страхова компанія (156 485,32 грн.), а саме: 237 003,59 грн. - 156 485,32 грн. = 80 518,27 грн. Також, позивач у позові зазначає, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова Група «ТАС» (код ЄДРПОУ 30115243) на підставі Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АР 8080537 від 09.09.2020 року. Оскільки позивач не отримав повну суму матеріальної шкоди, він вимушений був у серпні 2021 року звернутися до ПрАТ «СГ «ТАС» з заявою про відшкодування шкоди, завданої у результаті ДТП, але отримав відмову у виплаті страхового відшкодування з посиланням на те, що виплата страхового відшкодування була здійснена страховику, який сплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування, тобто СК «АРКС». Посилаючись на зазначене, позивач у позові просить стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-ІНВЕСТ» суму матеріальної шкоди, нанесеної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 80 518 грн. 27 коп. та понесені витрати по справі. Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у наданій суду заяві представник позивача просив розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти ухвалення у справі заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила, відзив на позов суду не надала. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у наданій суду заяві просив розглянути справу у його відсутність. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення. в судовому засіданні за відсутності учасників справи та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Розглянувши справу, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами 1, 2 ст. 5 передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, ц ивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У відповідності до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 15.03.2021 року о 07 год. 45 хв. водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Ford Fiesta», д/н [NUMBER] , рухаючись по перехрестю вул. Аеропортівська та вул. Яснополянська в м. Дніпро, перед початком зміни напрямку руху не переконалася в безпечності свого маневру та скоїла зіткнення з автомобілем «Renauit Logan», номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Автомобіль «Renauit Logan», номерний знак [NUMBER] , який належить позивачу ТОВ «АТБ-ІНВЕСТ», було пошкоджено у вказаній дорожньо-транспортній пригоді, а його власнику - позивачу у даній справі завдана матеріальна шкода. Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.04.2021 року у справі № 932/2457/21 у скоєнні вказаної дорожньо-транспортної пригоди була встановлена вина [PERSON] , яка притягнута до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП з накладенням стягнення у вигляді штрафу на користь держави в сумі 340,00 грн. Дана постанова вступила в законну силу і відповідно до положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України винність відповідачки у скоєнні вказаної ДТП не підлягає доказуванню при розгляді даної цивільної справи. Згідно ремонтної калькуляції № 1.003.21.0 від 08.04.2021 року, зробленої ФОП [PERSON] , загальна вартість ремонту автомобіля позивача разом з ПДВ становить 237 003,59 грн., що не спростовано. Станом на дату ДТП автомобіль позивача «Renauit Logan», номерний знак [NUMBER] , був застрахований на підставі договору № 15988а1д від 05.02.2021 року добровільного страхування наземного транспорту, укладеному між ТОВ «АТБ-ІНВЕСТ» та Приватним акціонерним товариством Страховою компанією «АРКС». Згідно умов укладеного договору страховою компанією був складений страховий акт № ARX2758164 від 14.04.2021 року, відповідно до якого сума відшкодування склала 156 485,32 грн. 15.04.2021 року страхова компанія сплатила позивачу суму страхового відшкодування 156 485,32 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 771034 від 15.04.2021 року. Таким чином, залишилася несплаченою вартість матеріальної шкоди, яка складає різницю з загальною вартістю робіт згідно ремонтної калькуляції (237003,59 грн.) та сумою, що сплатила страхова компанія (156 485,32 грн.), а саме: 237 003,59 грн. - 156 485,32 грн. = 80 518,27 грн. Вбачається, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова Група «ТАС» (код ЄДРПОУ 30115243) на підставі Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АР 8080537 від 09.09.2020 року. Оскільки позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «АТБ-ІНВЕСТ» не отримало повну суму матеріальної шкоди, він у серпні 2021 року звернувся до ПрАТ «СГ «ТАС» з заявою про відшкодування шкоди, завданої у результаті ДТП, але отримав відмову у виплаті страхового відшкодування з посиланням на те, що виплата страхового відшкодування була здійснена страховику, який сплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування, тобто СК «АРКС».. Відповідно до ст. 1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що ссоба, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно ч.1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. У постанові Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одному з володільців підвищеної небезпеки з вини іншого - відшкодовується винним. Таким чином, факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно ч.3 ст. 386 ЦПК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до ч.1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно до п.1 ч. 2 цієї статті - збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. У відповідності до ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 04.06.2014 року у справі № 6-49цс14, власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування в повному обсязі завданої йому матеріальної шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду в загальному порядку. Зважаючи на викладене, позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-ІНВЕСТ» до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, підлягає задоволенню зі стягненням з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-ІНВЕСТ» (ЄДРПОУ 30691543) суми матеріальної шкоди, нанесеної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 80 518 грн. 27 коп. Будь-яких доказів в спростування позовних вимог позивача суду відповідачем не надано. Ухвалюючи рішення у справі про задоволення позовних вимог, суд враховує те, що відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року). Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати по справі - сплачений судовий збір у розмірі 2 481,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved