Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-07 00:00:00

Позивач в особі свого представника - Адвоката Письменної Н.В. звернувся до суду з позовом до ТОВ «Юридична компанія «Стратегія», ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» про визнання договору про відступлення права вимоги недійсним, обгрунтовуючи вимоги тим, що 07.12.2005 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та [PERSON] укладено кредитний договір №014/3767/81/23007. З метою забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та [PERSON] було укладено договір про іпотечний договір. відповідно до якого в іпотеку було передано земельну ділянку з кадастровим номером 3222481600:02:003:0015 площею 0,1500 га та розташована в с. Гатне, Києво-Святошинського району, Київської області по вул. Каштанова. 28.08.2019 року між АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» та АТ «ОКСІ БАНК» укладено договір відступлення права вимоги, у відповідності до якого АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» відступив на користь АТ «ОКСІ БАНК» права вимоги за кредитним договором № 014/3767/81/23007. 28.08.2019 року між АТ «ОКСІ БАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого АТ «ОКСІ БАНК» відступив на користь ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» права вимоги за кредитним договором № 014/3767/81/23007. 28.08.2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» та ТОВ «Юридична компанія «Стратегія» укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» відступив на користь та ТОВ «Юридична компанія «Стратегія» права вимоги за кредитним договором № 014/3767/81/23007. За умовами вищевказаного договору, ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» уступив грошову вимогу до [PERSON] в обмін на грошові кошти у сумі 267 800,00 грн., які ТОВ «Юридична компанія «Стратегія» сплатила первісному кредитору у день підписання договору, тобто фактично відбулося фінансування однієї особи іншою за рахунок передачі останній грошової вимоги до третьої особи(боржника),що є основною ознакою договору факторингу. Уклавши спірний договір, ТОВ «Юридична компанія «СТРАТЕГІЯ» звернулось до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом, в якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 21.10.2011 року укладений між [PERSON] та [PERSON] , визнати недійсним договір дарування земельної ділянки від 05.04.2013 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , поновити запис в Реєстрі прав власності на нерухоме майно про набуття права власності [PERSON] , поновити запис про обтяження. Проте, позивач вищезазначений договір вважає недійсним, посилаючись на те, що договір про відступлення прав вимоги укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» та ТОВ «Юридична компанія «Стратегія» містить ознаки договору факторингу, а не цесії, а тому ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» не мало права укладати даний договір. За умовами договору про відступлення прав вимоги за кредитним договором від 28.08.2019 року фактично відбулось заміна кредитодавця фінансової установи, що має право на здійснення операції з надання фінансових послуг, на іншу юридичну особу, ТОВ «Юридична компанія «Стратегія», яке не відноситься до фінансових установ, яка може надавати фінансові послуги, у тому числі і у формі факторингу. Зважаючи на те, що договір № 28-08/19/01 про відступлення прав вимоги від 28.08.2019 року позивач вважає недійсним, ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» не мало права відступати ТОВ «Юридична компанія «Стратегія» право грошової вимоги, а тому звернувся до суду з позовною заявою. Ухвалою суду від 29.03.2021 року вищевказану позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення її недоліків. Ухвалою судді від 26.04.2021 року було прийнято позовну заяву до розгляду та призначено підготовче засідання. Відповідно до ухвали судді, внесеної до протоколу судового від 02.08.2021 року було закрито підготовчий розгляд справи та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні. У судовому засіданні в режимі відеоконференції представник позивача - адвокат Поліщук В.В. позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини та поданих письмових поясненнях по справі. Представник ТОВ «Юридична компанія «Стратегія» - Зубко А.О. у судовому засіданні заперечувала щодо вимог позовної заяви, посилаючись на її необґрунтованість, а також на те, що позивачем при зверненні до суду з позовом про визнання договору недійним повинно бути доведено наявність тих обставин з якими закон пов`язує визнання договори недійними. Враховуючи обставини справи, позивачем не наведено жодних належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження того, в чому саме полягає порушене право позивача з боку відповідачів при укладенні оспорюваного договору. Таким чином, сторонами в оскаржу вальному договорі є відповідачі, а не позивач, посилаючись лише на наявність спору в Києво-Святошинському суді Київської області. Суд, заслухавши пояснення учасників, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 95 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як встановлено судом, 07.12.2005 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та [PERSON] укладено кредитний договір №014/3767/81/23007. З метою забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та [PERSON] було укладено договір про іпотечний договір. відповідно до якого в іпотеку було передано земельну ділянку з кадастровим номером 3222481600:02:003:0015 площею 0,1500 га та розташована в с. Гатне, Києво-Святошинського району, Київської області по вул. Каштанова. 28.08.2019 року між АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» та АТ «ОКСІ БАНК» укладено договір відступлення права вимоги, у відповідності до якого АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» відступив на користь АТ «ОКСІ БАНК» права вимоги за кредитним договором № 014/3767/81/23007. 28.08.2019 року між АТ «ОКСІ БАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого АТ «ОКСІ БАНК» відступив на користь ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» права вимоги за кредитним договором № 014/3767/81/23007. 28.08.2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» та ТОВ «Юридична компанія «Стратегія» укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» відступив на користь та ТОВ «Юридична компанія «Стратегія» права вимоги за кредитним договором № 014/3767/81/23007. За умовами даного договору відступлення права вимоги, кредитор відступає за плату новому кредитору належні йому права вимоги за кредитним договором. Новий кредитор заміняє кредитора як сторону - кредитора у кредитному договорі та приймає на себе всі його права та обов`язки за кредит ним договором. Новий кредитор сплачує кредитору вартість права вимоги, що відступається (відчужується) в порядку та на умовах передбачених договором (п. 2.1. договору). Пунктом 1.1. договору визначено, що під терміном «Межі Права Вимоги» мається на увазі відступлення Права вимоги за грошовими зобов`язаннями до боржника у національній валюті України, які виникли за умовами кредитного договору па дату укладення даного договору, крім можливості нарахування відсотків, комісій, штрафних санкцій (пені) як банківська (фінансова) установа. Тобто відступається сума заборгованості боржника перед кредитором в повному обсязі, що вказана у додатку № 1 до договору. У пункті 3.1. договору визначено, що загальна вартість прав вимоги за договором становить 267 800,00 грн; пунктом 3.3. договору передбачено, що кредитор не повергає новому кредитору сплачену останнім загальну вартість прав вимоги за будь-яких обставин. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). Відповідно до ч. 1ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідні для договорів даною виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнута згода. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України - кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України - до нового кредитора переходять прав: первісної о кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). У ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансової послуг» передбачений перелік фінансових послуг, які мають право здійснювати фінансові установи. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону факторинг с фінансовою послугою, однак спірний договір не є фінансовою послугою, оскільки, ТОВ «ЮК «Стратегія» уклало спірний договір як юридична особа; останнє не отримувало та не передавало грошових коштів у розпорядження ТОВ «ФК «Укрфінанс груп» за плату, взамін права вимоги на певний час з обов`язком повернення цих грошових коштів та оплати часу користування ними. Положення у договорі щодо обов`язку повернення буд-яких коштів та оплати за час користування ними відсутні. Відтак, договір відступлення права вимоги не містить ознак, характерних для договору факторингу. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України - заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Кредитним договором не передбачена згода боржника на заміну кредитора у зобов`язанні. Також позивач не є стороною договору про відступлення права вимоги за кредитним договором. Договором про відступлення права вимоги за кредитним договором не передбачена згода боржника на заміну кредитора в зобов`язанні. Загальні підстави та порядок заміни кредитора у зобов`язанні визначені ст. 512 ЦК України, в силу якої кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Відповідно до ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом. Норми цивільного права не встановлюють суб`єктних обмежень як щодо договору купівлі-продажу права вимоги, так і до договору відступлення права вимоги, адже ці договори за своєю правовою суттю є цивільно-правовими зобов`язаннями сторін та не мають відношення до спеціальних галузей права, тож регулюються цивільним законодавством. За змістом статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Водночас щодо суб`єктного складу таких правовідносин у частині третій статті 1079 ЦК України зазначено, що фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону мас право здійснювати факторингові операції. За змістом п. 11 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" факторинг є фінансовою послугою. Фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів (п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону). Разом з тим, законодавець визначив факторинг, як кредитну операцію, про що зазначено у ст. 49 Закону України "Про банки та банківську діяльність". До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги. Договір відступлення права вимоги має наступні ознаки: 1) предметом є відступлення права вимоги щодо виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) таке зобов`язання може бути як грошовим, так і не грошовим (передання товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним або безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, за яким виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання). Договір факторингу має такі ознаки: 1) предметом є надання фінансової послуги за плату; 2) мета полягає у наданні фактором й отриманні клієнтом фінансової послуги; 3) зобов`язання, в якому клієнт відступає право вимоги, може бути тільки грошовим; 4) такий договір має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, але й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 5) укладається тільки у письмовій формі та має містити визначені Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» умови ). Якщо предметом і метою договору є відступлення права вимоги, а інші суттєві умови договору притаманні як договорам відступлення права вимоги, так і договорам факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору, у суду немає підстав вважати такий договір відступлення права вимоги є договором факторингу). Таким чином, відносини між ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» та ТОВ «Юридична компанія «Стратегія» не регламентуються спеціальними нормами права, які поширюються саме на діяльність банку, а відтак Договір № 28-08/19/01 від 28.08.2019 є договором відступлення права вимоги в розумінні ст.ст. 512-519 ЦК України, і його метою є передача прав кредитора іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а не договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) у розумінні ст. ст. 1077-1086 Цивільного кодексу України. З огляду на вказане, твердження позивача про те, що він належить до кола осіб, які можуть оскаржити дійсність договору про відступлення права вимоги та його посилання на наявність спору в Києво-Святошинському районному судді Київської області є помилковими. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Отже, враховуючи, що між сторонами укладено саме договір відступлення права вимоги, а не факторингу, крім того, суб`єктний склад вказаних договорів був дотриманий, відповідає вимогам закону, тому посилання позивача щодо укладені угоди суперечить актами цивільного законодавства є безпідставними, під час укладення договору про відступлення права вимоги сторони дотримались вимог цивільного законодавства щодо змісту та форми вчинених правочинів, їх воля була спрямована на реальне настання правових наслідків, що обумовлені договорами, а доводи позивача про визнання вказаних правочинів недійсними, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, а відтак тому суд вважає позов про визнання недійсними договорів необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed