Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Олександрійського міськрайонного суду з позовною заявою, відповідно до якої просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. а саме, будинком [ADDRESS] . Позовна заява мотивована тим, позивач є власником вказаного будинку. Відповідач є її колишнім чоловіком. Шлюб з відповідачем, який було зареєстровано в травні 2008 року, рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29.01.2013 було розірвано. Деякий час після розірвання шлюбу відповідач періодично проживав у будинку, але на початку 2017 року виїхав з нього у невідомому позивачу напрямку. Згодом їй стало відомо, що відповідач виїхав за кордом, до Турції. На даний час позивачу не відоме місце проживання відповідача, він лише одного разу їй зателефонував та повідомив, що повертатись до України не збирається. Відповідач зареєстрований у будинку, проте, не проживає в ньому, його особисті речі відсутні, участі в оплаті комунальних та інших послуг він не приймає. Позивач не чинить жодних перешкод відповідачу у користуванні будинком, він самостійно змінив місце проживання. Будинок є особистою власністю позивача та потрібен їй для проживання, а той факт, що в ньому зареєстрований відповідач заважає їй повноцінно користуватись будинком, унеможливлює отримання субсидії та вона буде змушена в майбутньому узгоджувати з відповідачем усі угоди щодо користування та розпорядження будинком. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з вказаним позовом. Рух справи у суді Позовну заяву подано до суду 06.09.2022 року. Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26.09.2022 року провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28.11.2022 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Позиція учасників справи Позивач в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в\~підготовчі судові\~засідання,\~призначені на\~12.10.2022\~року,\~01.11.2022\~року,\~21.11.2022\~року,\~28.11.2022\~року,\~та в\~судові засідання,\~призначені на\~12.12.2022\~року,\~22.12.2022\~року,\~жодного разу\~не з`явився.\~Про час\~та місце\~розгляду справи\~повідомлявся належним\~чином шляхом\~направлення судових\~повісток про\~виклик відповідача\~в судові\~засідання за\~місцем його\~реєстрації,\~які повернулись\~на адресу\~суду з\~відміткою про\~невручення у\~зв`язку з\~відсутністю адресата\~за вказаною\~адресою.\~Крім того,\~враховуючи зазначені\~обставини,його виклик в судові засідання, також було здійснено через\~оголошення на\~офіційному веб-порталі\~судової влади\~України. Причини неявки відповідач не повідомив, будь-яких клопотань та заяв не подав, відзив на позовну заяву від відповідача на адресу суду не надходив. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини 8 статті\~178 ЦПК України. 22.12.2022 року на підставі наявних у справі доказів, відповідно вимог ст. ст.\~280,\~281 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. За таких обставин суд провів розгляд справи в порядку ч.2\~ст. 247 ЦПК України\~без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до переконання про необхідність задоволення позовної заяви в повному обсязі з огляду на наступне. Нормативно-правове обґрунтування, фактичні обставини встановлені судом та позиція суду. Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі, який рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29.01.2013 було розірвано. Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18.11.2008 року визнано за [PERSON] право власності на самочинно збудований житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . 25.12.2008 року в Олександрійському МБТІ зареєстровано право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] , реєстраційний №1948/51 с.390. Крім того, право власності позивача на вказаний будинок підтверджується технічним паспортом на нього, складеним Олександрійським МКБТІ 11.07.2008 року. Згідно довідки квартального комітету №8 Олександрійської міської ради Кіровоградської області від 25.07.2022 року №223, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , який з 2017 року за вказаною адресою не проживає. Відповідно до акту, складеного комісією квартального комітету №8 Олександрійської міської ради Кіровоградської області від 24.07.2022 року вих. №222, в будинку по [ADDRESS] , який належить [PERSON] , зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , при цьому останній з 2017 року в будинку не проживає, його особисті речі відсутні. Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 05.12.2017 року, яке постановою Верховного Суду України від 26.03.2020 року залишено без змін, [PERSON] відмовлено у задоволені позовних вимог про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, будинком [ADDRESS] , через відсутність на час винесення вказаного рішення доказів того, що відповідач не проживає за вказаною адресою більше одного року. Відповідно до ч. 1\~ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1\~ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1\~ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч. 1\~ст. 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ч. 2\~ст. 386 Цивільного кодексу України, власник який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно з ч. 1\~ст. 391 Цивільного кодексу України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Виходячи з положень статей\~16,\~391,\~386 ЦК України\~власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Висновки за результатами розгляду справи. У судовому засіданні встановлено, що позивач є власником будинку, в якому зареєстрований відповідач, який є її колишнім чоловіком та який з невідомих причин в ньому не проживає понад один рік. За викладених обставин суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а тому відповідача [PERSON] слід визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме: будинком [ADDRESS] . Розподіл судових витрат між сторонами. Судові витрати необхідно залишити по фактично понесеним, оскільки позивач на їх стягненні з відповідача не наполягає. На підставі ст.ст.\~316,\~386,\~391,405 ЦК України,

Outcome: approved