Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-21 00:00:00

Заступник керівника Смілянської окружної прокуратури звернувся до суду із позовом, яким просить стягнути з [PERSON] на користь Балаклеївської сільської ради інфляційні втрати та 3% річних на загальну суму 132 258,76 грн. Також просив стягнути з відповідача на користь Черкаської обласної прокуратури судові витрати. В обґрунтування позову посилався на те, що рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19 січня 2015 року у справі № 703/5377/14-ц позов Смілянського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Балаклеївської сільської ради Черкаської області до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої використанням земельної ділянки площею 2,21 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] без правовстановлюючих документів у розмірі 514387,34 грн. задоволено повністю. В подальшому рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 03 березня 2015 року апеляційну скаргу відповідача задоволено, рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19 січня 2015 року скасовано та ухвалено по даній справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Смілянського міжрайонного прокурора відмовлено. Разом з тим, Постановою Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року рішення Апеляційного суду Черкаської області від 03 березня 2015 скасовано, рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19 січня 2015 року залишено без змін. Вказане рішення суду набрало законної сили 14 вересня 2016 року. Так, відповідно до інформації Центрального відділу ДВС у м. Черкаси від 25 жовтня 2021 року № 13842/20.25-35 в рамках виконавчого провадження № 52955385 відносно [PERSON] (щодо примусового стягнення з нього коштів в сумі 514387,34 грн.) державним виконавцем 27 січня 2017 року винесено постанову про звернення стягнення на пенсію боржника, яка знаходиться на виконанні у УПФУ в м. Черкаси. На даний час, ДВС стягнуто в примусовому порядку з [PERSON] 16902,64 грн. У зв`язку з невиконанням [PERSON] рішення суду має місце факт виникнення та існування грошового зобов`язання - сплатити [PERSON] на користь Балаклеївської сільської ради 497484,7 грн. Ураховуючи те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника, положення ст. 11 ЦК України та ст. 625 ЦК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню інфляційні втрати та 3% річних в заявлених до стягнення сумах. На підставі викладеного до суду подано відповідний позов. В письмовому клопотанні прокурор Смілянської окружної прокуратури Сокольвяк О.І. просила позов задовольнити та провести розгляд справи без її участі. Представник Балаклеївської сільської ради був повідомлений у встановленому законом порядку, в судове засідання не з`явився. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, хоча\~ належним чином був повідомлений про час та дату судового засідання. Ця обставина підтверджується матеріалами поштової кореспонденції та оголошенням на офіційному веб сайті суду. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає можливим розглянути справу, в порядку, передбаченому гл.11 ЦПК України, у відсутність відповідача, який згідно ст.130 ЦПК України повідомлений про день та час розгляду справи належним чином і позов задовольнити, виходячи з наступного. Статтею 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» на прокуратуру України покладено повноваження з представництва інтересів громадянина або держави в суді. Завданнями цивільного судочинства (ст.2 ЦПК України) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Здійснюючи правосуддя (ч. 1 ст. 5 ЦПК України), суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Як встановлено судовим розглядом і вбачається із матеріалів справи, рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19 січня 2015 року у справі № 703/5377/14-ц позов Смілянського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Балаклеївської сільської ради Черкаської області до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої використанням земельної ділянки площею 2,21 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] без правовстановлюючих документів у розмірі 514387,34 грн. задоволено повністю. Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 03 березня 2015 року апеляційну скаргу відповідача задоволено, рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19 січня 2015 року скасовано та ухвалено по даній справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Смілянського міжрайонного прокурора відмовлено. Постановою Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року рішення Апеляційного суду Черкаської області від 03 березня 2015 скасовано, рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19 січня 2015 року залишено без змін. Вказане рішення суду набрало законної сили 14 вересня 2016 року. Відповідно до інформації Центрального відділу ДВС у м. Черкаси від 25 жовтня 2021 року № 13842/20.25-35 в рамках виконавчого провадження № 52955385 відносно [PERSON] (щодо примусового стягнення з нього коштів в сумі 514387,34 грн.) державним виконавцем 27 січня 2017 року винесено постанову про звернення стягнення на пенсію боржника, яка знаходиться на виконанні у УПФУ в м. Черкаси. На даний час, ДВС стягнуто в примусовому порядку з [PERSON] 16902,64 грн. Докази повного погашення боргу та виконання вказаного рішення суду відповідачем не надані. Відповідно до вимог ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим. Ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Предметом позову у цій справі є стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України у зв`язку з неналежним виконанням судових рішень про стягнення грошових коштів. Відповідно до ч.1, 2 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також з угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І Загальні положення про зобов`язання книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України), а тому її приписи поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18 (686/21962/15-ц) щодо необхідності відступити від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України Про виконавче провадження, і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України). У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (пункт 45)). Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. Прострочення виконання грошового зобов`язання за ч. 2ст. 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК Україниє мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 висловлено правову позицію про те, що припис абз. 2 ч. 1ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Оскільки у цій справі відповідач не надав суду жодних доказів виконання ним його грошового зобов`язання в повному обсязі, то позивач має право на відшкодування останнім понесених ним інфляційних втрат, а також трьох відсотків річних. Згідно розрахунків позивача інфляційні втрати та 3% річних складають 132258,76 грн. (з яких інфляційні втрати - 82 072,85 грн. та 3% річних - 50 185,91 грн. )\~ Період нарахування з 01 січня 2019 року по 31 жовтня 2021 року. Право на позов про стягнення коштів на підставі ст.625 ЦК виникає в кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення й обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Тобто, стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливо до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. Таким чином, з урахуванням встановлених по справі правовідносин та фактичних обставин, суд суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення Питання про розподіл судових витрат вирішується судом відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved