Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-08 00:00:00

Позивач ТДВ «Страхова компанія «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ» 02.07.2021 р. звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути з відповідача суму відшкодування завданої внаслідок ДТП шкоди в розмірі 23644,67 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 2270,00 грн. Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовом до [PERSON] про стягнення відшкодування завданої внаслідок ДТП шкоди, позивач посилається на наступне. Так, 29.11.2018 р. між ТОВ «СЕП КОМПАНІ ЛІМІТЕД» та ТДВ «СК «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту CLAU № 13054, за умовами договору об`єктом страхування є транспортний засіб «Volkswagen» д.н.з. [NUMBER] . 04.12.2018 р. у м. Києві по вул. Жмеринська, 26 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Volkswagen» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля марки «MAN» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 27.12.2008 відповідача [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. У результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди з вини відповідача був пошкоджений автомобіль «Volkswagen» д.н.з. [NUMBER] , що на праві власності належить ТОВ «СЕП КОМПАНІ ЛІМІТЕД». На час дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Volkswagen» д.н.з. [NUMBER] , був застрахований у ТДВ «СК «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ» відповідно до договору добровільного страхування автотранспорту CLAU № 13054 від 29.11.2018. Відповідно до рахунку №ВДиС-0059000 від 26.12.2018 р. № 115-11-16 від 03.11.20116 про вартість збитку, заподіяного ушкодженням транспортного засобу «Volkswagen» д.н.з. [NUMBER] , та страховим актом № 2753 від 08.01.2019, акту виконаних робіт №ВДиСА від 27.02.2019 року ТДВ «СК «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ» з метою відшкодування шкоди, завданої відповідачем, на виконання зобов`язань по договору страхування, сплатило страхове відшкодування у розмірі 63782,92 грн., що підтверджується платіжним дорученням №272 від 18.01.2019 р. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «MAN» д.н.з. [NUMBER] , відповідача [PERSON] , на момент ДТП була застрахована в ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/8866128. Страховиком ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» було перераховано компенсацію в розмірі 40138,25 грн. Таким чином, враховуючи, що різниця між фактичним розміром шкоди (63782,92 грн.) і страховою виплатою (40138,25 грн.), яку здійснило ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай», становить 23644,67 грн., то зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь ТДВ «СК «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ», на підставі ч. 1 ст. 1194 ЦК України, в зв`язку з чим позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 31.08.2021 зазначена справа передана в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. Ухвалою суду від 03.09.2021, відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ» до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Визначено відповідачу строк на подання відзиву на позов у порядку, передбаченому ст. 178 ЦПК України, - 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Позивачу роз`яснено право подати до суду відповідь на відзив у порядку, передбаченому ст. 179 ЦПК України, протягом 15 днів з дня отримання відзиву відповідача на позов. Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. Дослідивши та оцінивши письмові докази, за наявними в матеріалах справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. З матеріалів справи судом встановлено, що 29.11.2018 р. між ТОВ «СЕП КОМПАНІ ЛІМІТЕД» та ТДВ «СК «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту CLAU № 13054, за умовами договору об`єктом страхування є транспортний засіб «Volkswagen» д.н.з. [NUMBER] . 04.12.2018 р. у м. Києві по вул. Жмеринська, 26 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Volkswagen» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля марки «MAN» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Так, 04.12.2018 р. приблизно о 12 год. 44 хв. [PERSON] , керуючи автомобілем «МАН», д.н.з. [NUMBER] , по вул. Жмеринська, 26 (заїзд на територію БМ «Транс»), рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності та скоїв наїзд на припаркований автомобіль «Volkswagen» д.н.з. [NUMBER] ,що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів, чим порушив вимоги п.10.9 ПДР, тобто вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Згідно постанови Святошинського районного суду м. Києва від 27.12.2018 р., винним у скоєнні ДТП, що сталася 04.12.2018 р., визнано [PERSON] та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340,00 грн. на користь держави. Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] встановлена та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. З матеріалів справи вбачається, що у результаті дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль марки «Volkswagen» д.н.з. [NUMBER] , який належить ТОВ «СЕП КОМПАНІ ЛІМІТЕД», згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 29.11.2016р., цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в ТДВ «СК «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ», на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту CLAU № 13054 від 29.11.2018 р. Відповідно до рахунку №ВДиС-0059000 від 26.12.2018 р. № 115-11-16 від 03.11.20116 про вартість збитку, заподіяного ушкодженням транспортного засобу «Volkswagen» д.н.з. [NUMBER] , та страховим актом № 2753 від 08.01.2019, акту виконаних робіт №ВДиСА від 27.02.2019 року ТДВ «СК «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ» з метою відшкодування шкоди, завданої відповідачем, на виконання зобов`язань по договору страхування, сплатило ТОВ «СЕП КОМПАНІ ЛІМІТЕД» страхове відшкодування у розмірі 63782,92 грн., що підтверджується платіжним дорученням №272 від 18.01.2019 р. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «MAN» д.н.з. [NUMBER] , відповідача [PERSON] , на момент ДТП була застрахована в ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/8866128. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Страхова компанія при настанні страхового випадку сплачує страхувальнику страхове відшкодування. Згідно зі ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування або законодавством на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Згідно ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений в договорі. При цьому, метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Таким же чином врегульовано дане питання і в статті 27 Закону України «Про страхування». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц в аналогічних правовідносинах зроблено висновок про те, що за вимогами статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 ЦК України до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому в деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Згідно з пунктом 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки» при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоду (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим, правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому за статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Отже, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України). Судом враховано правові висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц про те, що відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування Положеннями статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Встановлено, що ТДВ «СК «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ» відшкодувало власнику автомобіля «Volkswagen» д.н.з. [NUMBER] - ТОВ «СЕП КОМПАНІ ЛІМІТЕД», завдану [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоду в розмірі 63782,92 грн. Оскільки на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача як володільця транспортного засобу була застрахована за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів в ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/8866128, страховиком ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» було перераховано компенсацію в розмірі 40138,25 грн., з відповідача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди, сплаченої позивачем і страховою виплатою за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а саме: 63782,92 грн. (розмір шкоди, відшкодований позивачем) - 40138,25. (страхова виплата за полісом №АК/8866128) = 23644,67 грн. Враховуючи викладене вище, виплату позивачем страхового відшкодування власнику пошкодженого транспортного засобу внаслідок ДТП за умовами укладеного з ним договору добровільного страхування, яка мала місце з вини відповідача, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За результатами судового розгляду, суд дійшов висновку, що позивач належними та допустимими доказами довела наявність обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог. Доказів того, що відповідачем на користь потерпілого (позивача) були відшкодовані збитки, завдані внаслідок вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди, відповідачем не надано. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача та стягнення з відповідача суми витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування у розмірі 23644,67 грн. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 2270,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved