Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-07 00:00:00

Рух справи 12.07.2022 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана позовна заява, датована 12.07.2022, за підписом представника позивача - адвоката Рибитви О.А. (діє на підставі ордеру) в якій ставиться питання про зняття арешту з квартири [ADDRESS] , підстава обтяження: повідомлення, В-335, 26.06.1997, Радянське РУ ГУ МВС України в м. Києві, реєстраційний номер обтяження: 1411069. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.07.2022 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л. Фактично справу передано судді по реєстру 19.07.2022. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 25.07.2022 вказану позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (письмового провадження). Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України /далі - ЦПК України/). Доводи позову В обґрунтування позовних вимог вказується, що позивачка є власницею чотирикімнатної квартири [ADDRESS] , яку вона має намір подарувати своїй донці. Зазначається, що під час підготовки нотаріусом договору дарування виявилось, що на належну їй квартиру, Першою київською нотаріальною конторою на підставі повідомлення В-335 від 26.06.1997 Радянського РУ ГУ МВС України в м. Києві, реєстраційний номер обтяження: 1411069, зареєстровано обтяження у виді арешту. Вказується, що згідно відповіді Першої Київської нотаріальної контори від 17.09.2021 № 8998/02-24, термін зберігання документів щодо накладення, зняття арештів за 1997 рік було обмежено трирічним строком, у зв`язку з чим надати копії документів, на підставі яких вказаний арешт було зареєстровано, не вбачається за можливе. Позивачка зазначає, що за результатами її звернень та звернень приватного нотаріуса до Солом`янського УП ГУНП в м. Києві, була отримана інформація, що Радянський РУ ГУ МВС України в м. Києві не відноситься до Солом`янського УП ГУНП в м. Києві, що унеможливлює надання запитуваних документів. Наголошує, що вона не є та ніколи не була стороною у кримінальних провадженнях, що підтверджується інформацією з Солом`янського УП ГУНП в м. Києві, у зв`язку з чим зареєстрований арешт безпідставно обмежує її права, як власника нерухомого майна. У зв`язку з викладеним, просить захистити її порушені права та майнові інтереси, ухваливши рішення про задоволення позовних вимог. Щодо правової позиції відповідача Відповідач своїм правом подання відзиву не скористався. Копію ухвали про відкриття провадження та позовної заяви із доданими до неї матеріалами отримав 02.09.2022, про що свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Жодних заяв, клопотань, пояснень з приводу позовних вимог або заперечень на позовні вимоги в будь-якій іншій формі від відповідача на адресу суду не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити правову позицію останнього щодо предмету спору. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Встановлені судом фактичні обставини справи Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд встановив наступне. 05.01.1996 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі продажу від 05.01.1996, посвідчений державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори (а.с. 6). З інформаційної довідки № 274483503 від 13.09.2021 з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, сформованої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Савельєвим А.Ю. (підстава формування: вчинення нотаріальної дії) /а.с. 7/, щодо кв. [ADDRESS] вбачається: -тип обтяження: арешт (архівний запис); -реєстраційний номер обтяження: 1411069; -зареєстровано: 26.10.2004 11:11:46 за № 1411069 реєстратором: Перша київська державна нотаріальна контора; -підстава обтяження: повідомлення, В-335, 26.06.1997, Радянське РУ ГУ МВС України в м. Києві; -об`єкт обтяження: квартира, склад: ціле, стан: добудоване, статус: житлове, адреса: [ADDRESS] ; -власник: [PERSON] , причина відсутності коду: архівний запис; -додаткові дані: архівний номер: 1081241KIEV1, архівна дата: 02.07.1997, № реєстру: 3-1033, внутр. № 7A01152328EE4B2C753C, коментар: вх. 2668. Також, до позовної заяви долучено відповідь від 09.12.2021 Солом`янського УП ГУНП в м. Києві, за підписом начальника слідчого відділу про те, що Радянський РУ ГУ МВС України в м. Києві не відносився до Солом`янського УП ГУНП в м. Києві (а.с. 8). Зі змісту відповіді Першої київської державної нотаріальної контори від 17.09.2021 (а.с. 9) на запит приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Савельєва А.Ю. вбачається, що термін зберігання документів щодо накладення, зняття арештів за 1997 рік було обмежено трирічним строком, у зв`язку з чим надати копії документів, на підставі яких було зареєстровано обтяження у виді арешту № 1411069 від 26.10.2004 не вбачається за можливе. Також до позову долучено відповідь від 28.01.2022 Солом`янського УП ГУНП в м. Києві (а.с. 10) за підписом слідчого СВ Носач Я. про те, що у слідчому відділі Солом`янського УП ГУНП у м. Києві відсутні кримінальні провадження стосовно [PERSON] , [INFO] . 01.02.2022, на запит адвоката Рибитви О.А. Слідче управління ГУНП в м. Києві надало відповідь (а.с. 11) про те, що згідно даних інформаційного порталу Національної поліції України та Єдиного реєстру досудових розслідувань за Солом`янським управлінням поліції та жодним підрозділом Головного управління Національної поліції в м . Києві, кримінальні провадження відносно [PERSON] не проводяться, а також відомості про повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень відносно останньої відсутні. На виконання Ухвали Солом`янського районного суду міста Києва від 25.07.2022 Перша київська державна нотаріальна контора повідомила про те, що відповідно до номенклатури справ Першої київської державної нотаріальної контори, термін зберігання документів щодо накладання, зняття арештів (заборон) за 1997 рік складав 3 (три) роки, тому надати копії документів щодо накладення арешту № 3-1033 від 02.07.1997 та повідомлення В-335 від 26.06.1997 Радянського РУ ГУ МВС України в м. Києві, на підставі яких було зареєстровано арешт за реєстраційним номером обтяження № 1411069 від 26.10.2004 не має можливості у зв`язку з відсутністю документів. Шевченківське управління поліції ГУНП в м. Києві на виконання ухвали Солом`янського районного суду міста Києва від 25.07.2022 витребуваних доказів не надало. Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права За загальним правилом ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. Стаття 124 Конституції України передбачає, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу. Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського й адміністративного. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ. Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції. Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частини перша та третя статті 3 ЦПК України). Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України). Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу. Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства. Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі № 727/2878/19. Судом встановлено, що позивачка звернулась до суду з позовом у даній справі як власник нерухомого майна, на яке накладено арешт. При цьому, суд зауважує, що прізвище позивачки, вказане в позові та ордері (« [PERSON] ») /а.с. 2, 12/ вочевидь є технічною опискою, оскільки з інших матеріалів справи вбачається, що вірним прізвищем позивачки є « [PERSON] » (а.с. 4, 5, 6, 8,). Матеріалами справи підтверджено, що оспорюване позивачкою обтяження у виді арешту квартири [ADDRESS] , зареєстровано 26.10.2004 11:11:46 за № 1411069 Першою київською державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення, В-335, 26.06.1997 Радянського РУ ГУ МВС України в м. Києві. В постанові від 15.05.2019 у справі № 372/2904/17-ц Велика Палата Верховного Суду вказувала, що: спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за Кримінально-процесуальним кодексом України (далі - КПК України 1960 року) та завершеного (вирок, постанова про закриття провадження) у порядку, передбаченому КПК України 1960 року. Залежно від суб`єктного складу учасників цього спору його слід розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства. Якщо арешт накладений на майно особи, щодо якої за КПК України 1960 року була порушена кримінальна справа, але надалі постанову про порушення кримінальної справи за тим же процесуальним законом суд скасував, не вирішивши питання про зняття зазначеного арешту, спір про звільнення цього майна з-під арешту слід розглядати за правилами цивільного судочинства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 766/21865/17. У постанові від 23.06.2018 у справі № 569/4374/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначено наступне: якщо арешт накладений на майно особи під час досудового розслідування за правилами КПК України 1960 року, ця особа була засуджена, і вирок не виконаний, однак до її засудження інша особа на підставі судового рішення стала власником відповідного майна, то вирішення питання щодо зняття такого арешту здійснюється за правилами кримінального судочинства. Зі змісту відповіді слідчого управління ГУНП в м. Києві вбачається, що згідно даних інформаційного порталу Національної поліції України та Єдиного реєстру досудових розслідувань за Солом`янським управлінням поліції та жодним підрозділом Головного управління Національної поліції в м. Києві, кримінальні провадження відносно [PERSON] не проводяться, а також відомості про повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень відносно останньої відсутні. Разом з тим, суд зауважує, що у інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 274483503 власником майна вказана [PERSON] . Відповідно до ст. 41 Конституції України кожний громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. За змістом ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права власності. Зокрема, встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Разом з тим, суд враховує, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. З долученої позивачем інформаційної довідки, вбачається, що оспорюване позивачкою обтяження зареєстровано першою київською державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення, В-335, 26.06.1997 Радянського РУ ГУ МВС України в м. Києві. Таким чином, заінтересованою особою та відповідачем в даному випадку має бути Радянське РУ ГУ МВС України в м. Києві. В постановах Верховного Суду, зокрема, від 31.08.2022 у справі № 521/6739/11 (провадження № 61-12575св21), від 19.10.2022 у справі № 761/37809/20 (провадження № 61-7215св22) зазначено, що: належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст.ст. 80, 89 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. В позові не наведено переконливих обґрунтувань та судом не встановлено обставин за яких задоволення позову, а саме: зняття арешту з квартири [ADDRESS] можливо саме за рахунок визначеної позивачем особи: Першої київської державної нотаріальної контори, а позивач, посилаючись на ту обставину, що Радянське РУ ГУ МВС України не існує з 2001 року, не надав інформації щодо ліквідації вказаної юридичної особи, її реорганізації, зміну найменування та/або відсутності її правонаступників. Крім того, суд звертає увагу на плутанину в документах позову щодо прізвища: « [PERSON] », « [PERSON] », « [PERSON] », що не дає суду можливості дійти переконливих висновків про те, хто є належним власником відповідної квартири та на яку накладався арешт. Враховуючи все наведене в сукупності суд не вбачає підстав для задоволення вимог позову, що не позбавляє позивача права на звернення з відповідним позовом до належного відповідача. Враховуючи результат розгляду справи (відмову у позові) судові витрати у справі покладаються на позивача.

Outcome: dismissed