Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-11 00:00:00

Адвокат Кравцов С.О. в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив розірвати шлюб між [PERSON] та відповідачем, зареєстрований 24.06.2016 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 439; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 24.06.2016 року вони з відповідачем уклали шлюб. Від цього шлюбу мають спільних дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивач посилається на те, що відповідач не проживає з позивачем сім`єю тривалий час, що призвело до припинення між ними шлюбних відносин. Ведення спільного господарства та сумісне проживання остаточно припинено, шлюб носить формальний характер. Крім того, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання спільних дітей. На підставі викладеного, позивач просить задовольнити позов. Ухвалою суду від 20.07.2022 року було відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 21.09.2022 року позов адвоката Кравцова Сергія Олександровича в інтересах [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задоволено. Відповідачем 04.11.2022 року подано до суду заяву про перегляд заочного рішення. Ухвалою суду від 18.11.2022 року заяву відповідача задоволено, заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 21.09.2022 року скасовано; розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Представник [PERSON] адвокат Таш`ян Р.І. подав до суду клопотання про зупинення провадження у справі. Зазначив, що відповідач заперечує проти позову, оскільки бажає зберегти сім`ю. Він хоче продовжити спільне життя з позивачкою та спільно виховувати дітей. Для цього відповідач намагається налагодити контакт зі своєю дружиною та домовитись про поновлення спільного проживання та спільного виховання дітей. Ці дії потребують певного часу. Крім того, враховуючи поліпшення ситуації у м.Харкові, не виключається, що подружжя повернеться до України, що знов-таки сприятиме фактичному поновленню шлюбних відносин. Просив зупинити провадження у справі та призначити подружжю строк для примирення тривалістю 6 місяців. Розгляд проводити у відсутність відповідача та його представника. Позивач [PERSON] в судовому засіданні просила позов задовольнити у повному обсязі, не встановлювати строк для примирення. Зазначила, що протягом останніх 3-х років вона та діти знаходяться у стані постійного домашнього контролю та насильства. Відповідач проявляє агресію до дружини та дітей; залишав дітей одних, навіть на ніч, примушував 6-річну доньку готувати йому їжу, дитина ховалася в собачій будці від нього. Молодший син став свідком побиття відповідачем позивачки. Діти не хочуть бачити батька, бажають йому смерті та вигадують для нього страту. 22.03.2022 року, перебуваючи всією сім`єю в Німеччині, відповідач накинувся на дочку, розбив її телефон. Вони викликали поліцію і відповідачу заборонили з цього часу наближатися до дружини та дітей. Неприязні стосунки склалися між сторонами фактично з 14.10.2019 року. Представник позивача адвокат Кравцов С.О. в судовому засіданні просив позов задовольнити. Зазначив, що позивач категорично заперечує проти надання строку для примирення. Вказав, що вона стала жертвою домашнього насильства з боку відповідача. Діти бояться батька. На протязі двох років відповідач не забезпечує фінансово дітей, не працює. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про місце та час слухання справи повідомлявся належним чином. Представник відповідача звернувся до суду з клопотанням про зупинення провадження у справі, просив про розгляд у відсутність сторони відповідача. Суд, у відповідності до вимог ст.ст.211,223 ЦПК України вирішив розглянути справу у відсутність сторони відповідача, на підставі наявних у справі даних і доказів. Заслухавши позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню за такими підставами. Із свідоцтва про шлюб, що було видане Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, вбачається, що сторони 24.06.2016 року зареєстрували шлюб, актовий запис №439 (а.с.8 зворот). Згідно ксерокопії свідоцтв про народження (а.с.7-8), сторони є батьками малолітніх дітей: доньки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні було встановлено, що подружжя сімейно-шлюбних стосунків не підтримують. Судом, також, встановлено, що спір про майно між сторонами відсутній, суперечок про місце проживання дітей немає. Відповідно до с. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Беручи до уваги, що фактично шлюб між подружжям розпався, сімейні стосунки припинені, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам обох сторін та їх дітей, суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, його було підтверджено протягом судового розгляду, тому він підлягає задоволенню. Що стосується вимог відповідача про встановлення строку для примирення між сторонами, суд зазначає наступне. Відповідно до\~ст. 111 СК України\~суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 21грудня 2007«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб,розірвання шлюбу,визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», передбачене ч.1 ст. 111\~СК України вжиття судом заходів щодо примирення\~подружжя\~застосовується\~у\~випадку\~відсутності згоди\~одного\~з\~них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти\~розгляд\~справи\~для\~примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. При визначенні\~строку\~на\~примирення\~суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи. Якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Чинним цивільно-процесуальним законодавством передбачено процесуальний порядок зупинення судом провадження у справі у зв`язку із наданням строку на примирення, який не може перевищувати шести місяців(ч.7ст.240 ЦПК України). Тобто, визначення тривалості строку на примирення також покладено на розсуд суду, однак обмежено максимальним строком (6 місяців). Разом із тим, саме на розсуд суду покладено вирішення питання необхідності надання строку на примирення, тобто це є правом суду з урахуванням фактичних обставин справи. Обґрунтовуючи підстави для розірвання шлюбу позивач зазначила про формальне існування шлюбу, факти домашнього насильства до неї та дітей з боку відповідача, та тривалий період часу проживання сторін за різними адресами. Позивач у справі заперечувала проти надання строку на примирення з підстав, зазначених у позові, та стверджувала про неможливість збереження сім`ї. З врахуванням фактичних обставин справи суд вважає, що ненадання строку на примирення сторін не суперечить вимогам закону. Суд, з`ясувавши фактичні обставини відносин між сторонами, дійсні підстави розірвання шлюбу, та, враховуючи що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, доходить висновку, що наявність шлюбу суперечить інтересам позивача та малолітніх дітей. Приймаючи рішення та задовольняючи вимоги позивача щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей суд виходить з положень\~ст. 51 Конституції України, та ст.180 СК України, згідно з якими батьки зобов`язані утримувати дитину до її повноліття. У відповідності до\~ст. 7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Відповідно обов`язок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці признають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здатностей та фінансових можливостей. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі (ч. 1, 2\~ст. 181 СК України). Частиною 3\~статті 181 СК України\~ встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1, 2\~ст.\~184\~СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно положень\~ст. 182 СК України\~ при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2). Судом встановлено, що відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, що є його обов`язком відповідно до\~ст. 180 СК України. При цьому відповідач має нормальний стан здоров`я, є молодою особою працездатного віку та не має на утриманні інших осіб. Отже, суд відповідно до вищенаведених вимог закону, враховуючи задовільний стан здоров`я дітей та їх матеріальне становище; вік дітей, а також - задовільний стан здоров`я відповідача; його матеріальне становище; відсутність у нього на утриманні інших осіб, прийшов до висновку про задоволення позову та стягнення із відповідача аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно. Позивач [PERSON] від сплати судового збору за подання позовної заяви до суду звільнена (п.3 ч.1\~ст.5 Закону України «Про судовий збір»), відтак, відповідно до положень частини 6\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір в сумі 992,40 гривень підлягає стягненню з відповідача [PERSON] до спеціального фонду Державного бюджету України. Згідно ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи викладене, та

Outcome: approved