Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-15 00:00:00

В жовтні 2022 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису. В обґрунтування заяви зазначила, що вона з 2019 року проживала спільно однією сім`єю без реєстрації шлюбу із [PERSON] . В серпні 2022 року [PERSON] вчинив стосовно неї домашнє насильство, вчиняє психологічне насильство, переслідує її та тероризує телефонними дзвінками та повідомленнями в соціальних мережах. Означені дії [PERSON] , на думку заявника, негативно впливають на її психологічний стан. Через вказані дії заявниця побоюється за своє життя та здоров`я. При цьому він принижував її, словесно ображав та погрожував їй, у зв`язку з чим працівниками Деражнянського відділення поліції відносно [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 173-2 КУпАП. Заявниця стверджує, що такі дії вчиняються [PERSON] не вперше, оскільки згідно з постановою Деражнянського районного суду від 02.09.2022 року його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП. Зважаючи на зазначене, посилаючись на ст. ст. 1, 3, 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», заявниця просила видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , встановивши наступні тимчасові обмеження його прав строком на шість місяців: -заборонити [PERSON] наближатися на відстань менше 300 м до місця її проживання по [ADDRESS] ; - заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В судовому засіданні заявниця вимоги заяви підтримала та просить їх задоволити із викладених у ній підстав. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, натомість про розгляд справи був повідомлений належним чином. Заслухавши пояснення заявниці, дослідивши письмові матеріали справи, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню, виходячи із наступного. У відповідності до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваний прав. Свобод чи законних інтересів. Згідно з п.1 ч.1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон). Відповідно до ст. 1 Закону домашнім насильством є діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Згідно із п.1 ч.2 ст. 3 Закону дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється, у тому числі, на подружжя. Відповідно до ст. 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: обмежувальний припис стосовно кривдника. Згідно із ч.2 ст. 26 Закону обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків. У відповідності до ч. 3, 4 цієї статті рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У відповідності до п.9 ч.1 ст. 1 Закону оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина перша статті 81 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як встановлено судом зі змісту заяви та пояснень заявниці в судовому засіданні, вона певний час спільно проживала із [PERSON] у [ADDRESS]. В серпні 2022 року відносини між сторонами погіршились, вони припинили спільне проживання, в зв`язку з чим [PERSON] переїхав за місцем своєї реєстрації у [ADDRESS]. 02.09.2022 року Деражнянським районним судом Хмельницької області [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП із накладенням стягнення у виді штрафу. Підставою для прийняття означеного рішення стало те, що 17.08.2022 року о 15год.20хв. кривдник [PERSON] по [ADDRESS] вчинив відносно своєї співмешканки [PERSON] насильство в сім`ї, а саме умисні дії психологічного характеру, що полягали у висловленні в її сторону нецензурною лійкою та погрозах, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої. Як підтвердила суду заявниця, після припинення фактичних шлюбних відносин із [PERSON] , останній за місцем проживання її не відвідував. На підтвердження доводів заяви, заявницею також надані суду копії роздруківок повідомлень із соціальних мереж, із змісту яких вбачається, що між відправником та одержувачем таких повідомлень існують невиконанні грошові зобов`язання, з приводу чого містяться майнові вимоги. Про існування таких матеріальних зобов`язань [PERSON] не заперечувала в суді. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що заявниця є особою, яка постраждала від домашнього насильства, проте надані заявницею докази, на думку суду, лише свідчать про наявність конфлікту між сторонами, який мав місце 17.08.2022р, однак не є достатніми для того, щоб зробити висновок про наявність ризиків, за яких можливе застосування обмежувального припису стосовно кривдника. Аналізуючи вищезазначене, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного вищевказаного доказу окремо, на підставі оцінки ризиків суд вважає, що доводи заявниці не знайшли свого підтвердження, оскільки нею не доведено наявність обставин, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису стосовно [PERSON] , у зв`язку з чим в задоволенні заяви про видачу обмежувального припису слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed