Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Позовну заяву [PERSON] мотивує тим, що вона є власницею квартири, що знаходиться в [ADDRESS] . Проте, в цьому ж будинку і досі зареєстрована попередня власниця квартири, відповідачка [PERSON] . Відповідачка добровільно не проживає за місцем реєстрації, так як близько 12 років проживає за межами України, при цьому, ніяких перешкод у проживанні відповідачки нею не чинилось. Реєстрація відповідачки в будинку створює їй перешкоди в користуванні житловою площею та позбавляє її можливості оформити субсидії по оплаті комунальних послуг. Вважає, що визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням є належним способом захисту її порушених прав та усуне перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження належним їй майном. В судове засідання позивачка не з`явилася, подала заяву, в якій просить розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить задоволити. Відповідачка [PERSON] , яка була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явилася, причин неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву не подавала. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав. У відповідності до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно вимог ст.ст.15-16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Також, згідно до вимог ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Положення статті391 ЦК України передбачають, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що позивачці [PERSON] на праві приватної власності належить квартира за адресою [ADDRESS] , що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.10.2015 року (а.с.8), та копією договору дарування квартири від 30.10.2015 року (а.с.9-10), на підставі якого і було проведено державну реєстрацію права власності на вказане майно. Як видно із копії будинкової книги, в квартирі за адресою [ADDRESS] зареєстрована відповідачка [PERSON] (а.с.12-13), що також підтверджується довідкою виданою виконавчим комітетом Кутської селищної ради за №876/04-14 від 26.10.2022 року (а.с.14). Порядок користування жилими приміщеннями в будинках (квартирах) приватного житлового фонду передбачено главою шостою чинного Житлового Кодексу (1983р. зі змінами). Зокрема, згідно вимог статті 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. В свою чергу статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як видно актів обстеження матеріально-побутових умов сім?ї від 06.10.2022 року та від 24.10.2022 року встановлено, що [PERSON] є власником житлової квартири [ADDRESS] . За даною адресою на реєстраційному обліку перебуває [PERSON] , 1975 р.н., яка фактично з 2010 року по місцю реєстрації не проживає (а.с.с15, 16). Тобто, судом встановлено, відповідачка по місцю своєї реєстрації відсутня та не проживає понад встановлені законом строки. Статтею 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, з огляду на норми закону та наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до переконання про наявність підстав для визнання відповідачки [PERSON] особою, яка втратила право користування житловим приміщенням розташованим в [ADDRESS] . На підставі ст.ст. 15-16, 316-319, 321, 391, 405 ЦК України, 150 ЖК України, та

Outcome: approved