Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-13 00:00:00

25 червня 2021 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з Державного казначейства України на свою користь 9 620 грн. понесених витрат за зберігання вилученого майна, 52 800 грн. заподіяної шкоди у вигляді упущеної вигоди, судові витрати: а саме витрати на правову допомогу адвоката в справі в сумі 15 000 грн. та сплачений позивачем судовий збір в сумі 908 гривень 00 коп. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 02 листопада 2020 року працівниками Броварського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області було проведено незаконний огляд та вилучення належної на праві приватної власності [PERSON] техніки, а саме: трактора марки ?ТЕRЕХ? моделі ?ТLВ 990? з д.н.з.: [NUMBER] , VІN-код: [NUMBER] . Так, ввечері, прибувши до свого будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] побачив як невідомі йому чоловіки в присутності правників поліції грузять на евакуатор належний йому вищезгаданий трактор. Також там були присутні активісти ГО ?Стоп корупція?, які стверджували, що нібито його трактор причетний до незаконного видобутку корисних копалин. Це відео відео вони без дозволу опублікували в групі ? [PERSON] ? в мережі Фейсбук. Працівники поліції пояснили, що трактор є тимчасово вилученим майном. На вимогу [PERSON] його до огляду залучено не було, жодних документів про вилучення вручено також не було. Після дзвінка [PERSON] на лінію ?102? на місце прибув екіпаж патрульної поліції, які прийняли від нього заяву про протиправні дії щодо його трактора, але трактор все-одно був евакуйований в невідомому напрямку. Вимогу [PERSON] надати йому документи щодо вилучення чи арешту майна працівники поліції проігнорували та нічого не надали, до процесуальних дій як власника не залучили. [PERSON] пояснював працівникам поліції, що ця техніка не причетна до будь-яких правопорушень і просив їх надати документи, на підставі яких вони вивозили техніку та повідомити у зв`язку з чим. Однак йому знову відмовили. Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу залишилось в кабіні трактора та було вилучене поліцією з трактором. 04 листопада 2020 року після звернення [PERSON] до Броварської місцевої прокуратури, йому там повідомили, що вказана техніка буде арештована судом, про що погоджене та внесене відповідне клопотання до Броварського суду. [PERSON] категорично стверджує, що його трактор ні в якій мірі не залучався до будь-яких протиправних дій та вилучений безпідставно, а підстав для його арешту немає. Так, 02 листопада 2020 року трактор цілий день стояв біля будинку [PERSON] навіть не заводився і нікуди взагалі не їздив, що доводиться відео з камер відеоспостереження його сусіда, на яких це видно. КПК передбачає можливість тимчасового вилучення майна у трьох випадках: 1) у затриманої особи; 2) при проведенні огляду; 3) при проведенні обшуку. Майно є тимчасово вилученим до його повернення або вирішення питання про його арешт. Позивач зазначає, що ні під жодну з вищеописаних ознак протиправно вилучений трактор не підпадає та не підпадав. 06 листопада 2020 року за результатами розгляду клопотання про арешт вказаного трактора слідчим суддею Броварського міськрайсуду Телепенько А.Д. у справі № 361/7694/20 постановлено ухвалу про відмову в задоволенні вказаного клопотання про арешт згаданого трактора, як безпідставного. Фактично трактор був повернутий 13 листопада 2020 року, при цьому [PERSON] змусили заплатити за зберігання і транспортування власного трактора на штрафмайданчик ТОВ ?Бум Бир?, який розташований за адресою: [ADDRESS] за це була сплачена в розмірі 9620 гривень. Кошти були сплачені ТОВ ?Бум Бир?, що підтверджується товарним чеком № 0122 від 13.11.2020 року. Позивач вважає, що казначейство мало сплатити із державного бюджету, а саме виділених на утримання ГУ НП в Київській області, кошти за зберігання вилученого у [PERSON] , трактора, який сам же слідчий ГУ НП передав на платне зберігання. Умовою повернення за рішенням суду тимчасово вилученого майна зберігаючи товариство висунуло оплату вартості зберігання, що позивач і зробив. Однак позивач вказує на те, що він сплатив кошти, які мали за рішенням поліції бути сплачені з держбюджету. Крім того, в даному випадку мала місце недобросовісна змова, а також спільні дії поліції (як представника первісного боржника) та майбутнього кредитора, спрямовані на отримання вигоди обома сторонами: первісним кредитором у вигляді коштів за зберігання, а первісним боржником - у вигляді сплати коштів третьою особо - [PERSON] . Слідчий поліції при врученні постанови про повернення трактора був повідомлений про те, де він зберігається та надав згоду на оплату його [PERSON] , дав згоду і його керівник. Оплату вимагало підприємство, куди був переданий працівниками поліції на зберігання вилучений трактор. Крім того, позивач зазначає, що він зареєстрований як фізична особа-підприємець із офіційним КВЕД: 77.31 ?Надання в оренду сільськогосподарських машин і устаткування?. Вилучений в нього трактор він постійно здавав в оренду. Так, станом на момент вилучення позивач здавав вказаний трактор в оренду за ціною - 600 гривень за годину. З 02 до 13 листопада 2020 року це було зробити неможливо через безпідставне вилучення трактора працівниками поліції. Згідно відповіді на адвокатський запит від [PERSON] від 18.05.2021р., він звертався до [PERSON] 03.11.2020 р. для оренди трактора на два тижні з ціною оренди (600 грн./год.) 4800 грн. на добу на 2 тижні. Однак, в оренді було відмовлено через те, що трактор вилучений. Порівнянням з пропозицією оренди в мережі Інтернет, зазначена ціна не перевищує середніх значень цін на оренду аналогічної техніки. Таким чином, розмір недоотриманої вигоди [PERSON] через протиправне вилучення техніки складає - 11 днів X 4800 грн. = 52800 грн. Отже, позивач вказує на те, що йому заподіяно матеріальну шкоду у вигляді упущеної вигоди на суму 52800 грн. 29 липня 2021 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 06 жовтня 2021 року. 16 вересня 2021 року від представника відповідача надійшов до суду відзив на позовну заяву, в якому просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Посилається на те, що вимоги позивача про стягнення упущеної вигоди базуються на розрахунку можливого прибутку, а отже такі розрахунки є теоретичними, побудовані на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені відповідними документами, що свідчили б про конкретний розмір прибутку, який міг би і повинен був отримати позивач, якщо б відповідач не здійснював протиправні дії. Тобто, позивачем не підтверджено наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення, з якими законодавство пов`язує застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків (в даному випадку - стягнення упущеної вигоди), а відтак підстави для задоволення позову відсутні. Окремо слід зазначити, що, враховуючи фактичну дату вилучення техніки (02.11.2020 року) позивач був обізнаний про тимчасове позбавлення його прав володіння та користування відповідним майном, тобто у питанні надання в подальшому в оренду своєї техніки діяв на власний ризик. Також слід зазначити, що у своєму позові позивач вказує на те, що він зареєстрований як фізична особа-підприємець із офіційним КВЕД:77.31 ?Надання в оренду сільскогосподарських машин і устаткування? та вилучений у нього трактор постійно здавав в оренду. Однак договір оренди, як і будь-який інший цивільно-правовий правочин, має істотні умови, до яких відносяться предмет, ціна, строк та інші. Договір оренди авто має бути укладений у письмовій формі, а якщо однією його стороною (наприклад, наймодавцем) є фізична особа, то такий договір підлягає нотаріальному посвідченню. У договорі серед іншого треба зазначити про періодичність нарахування орендних платежів: щомісяця, щокварталу, за півріччя тощо. А також слід обумовити документальне підтвердження нарахування орендної плати (оформлення актів наданих послуг). Факт передання майна в найм засвідчують первинним документом. Як правило, складають акт приймання-передачі. За основу беруть форму Акта приймання-передачі основних засобів (типова форма № 03-1). Акт мають підписати обидві сторони договору оренди. Слід зазначити, що жодного підтвердження того, що позивач здавав в оренду техніку (трактор) не надано, а отже твердження позивача є голослівними. Умовами повернення зазначеним особам транспортного засобу є оплата вартості послуги з транспортування та/або зберігання транспортного засобу. 06 жовтня 2021 року до суду надійшли пояснення заступника керівника Броварської окружної прокуратури М.Шайтанової, в яких зазначається, що у відповідності до п. 1 спільного наказу Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, Міністерства фінансів України від 10.10.2013 № 967/218/869 ?Про затвердження розмірів плат за транспортування і зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів на спеціальних майданчиках (стоянках)?, розміри плат за транспортування і зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику чи стоянці стягуються з водіїв, власників (співвласників) тимчасово затриманого транспортного засобу і застосовуються незалежно від форми власності майданчика (стоянки) усіма підприємствами, установами та організаціями, які провадять діяльність, пов`язану із доставлянням та зберіганням транспортних засобів (крім бюджетних установ). Зі змісту положень вищевказаної норми законодавства вбачається обставина покладання обов`язку щодо сплати вартості зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику чи стоянці на власника транспортного засобу, а відповідно позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з Державної казначейської служби України на його користь понесених ним витрат у розмірі 9620,00 грн., у зв`язку зі зберіганням вилученого працівниками поліції майна (трактор марки ?ТЕRЕХ? моделі ?ТLV?, днз.: [NUMBER] ) являються безпідставними та необгрунтованими, а відповідно є такими, що не підлягають задоволенню. Окрім того, посилання позивача в обґрунтування заявлених вимог на положення пунктів 20, 27, 32 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19.11.2012 № 1104 є безпідставним, оскільки положення пункту 32 вказаного вище Порядку застосовуються виключно до майна, що є речовими доказами в межах кримінальних проваджень. Натомість, належний [PERSON] на праві власності трактор марки ?ТЕRЕХ? моделі ?ТLV?, днз.: [NUMBER] не був визнаний у встановленому КПК України порядку речовим доказом в межах кримінального провадження, зареєстрованого в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 12020110130002597 від 14.10.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 239-2 КК України. В той же час, надані стороною позивача письмові докази, а саме роздруківки з мережі інтернет щодо ринкової вартості робіт, виконуваних за допомогою спеціалізованої техніки аналогічного типу та відповідь на адвокатський запит адвоката Мельника О.В. від 10.05.2021, наданий з боку гр. [PERSON] не є належними та достатніми доказами у справі, у розумінні змісту положень ст.ст. 77, 80 ЦПК України. Виходячи з вищевикладеного, з огляду на обставину безпідставності та необґрунтованості позовних вимог, заявлених [PERSON] до Головного управління Національної поліції в Київській області та Державної казначейської служби України в межах цивільної справи № 361/5546/21 - проcить суд повністю відмовити в їх задоволенні. 06 жовтня 2021 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 27 січня 2022 року. 08 листопада 2021 року до суду надійшов відзив Державної казначейської служби України, в якому зазначається, що відповідач-2, якого залучено до цієї справи в якості відповідача не в змозі використати зазначені вище права учасника судового процесу, тому що згідно із своїми функціональними обов`язками не є учасником спірних відносин і не володіє будь-якими фактичними даними, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Казначейство діє відповідно до повноважень та компетенції, визначених, зокрема, Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 № 215. Відповідно до пункту 2 Положення, Казначейство у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства фінансів України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України і Міністра фінансів України. Згідно з Положенням, Казначейство забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунка, відкритого у Національному банку, здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду. Казначейство є юридичною особою, має самостійний баланс, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням та не несе відповідальності за дії органів державної влади. Тобто, Казначейство виступає від власного імені, самостійно відповідає за власними зобов`язаннями і є окремим учасником цивільних відносин відповідно до частини 1 статті 2 Цивільного кодексу України. Спірні правовідносини виникли через неправомірні на думку позивача дії працівників органів Головного управління Національної поліції України. Жодним нормативно-правовим актом України не передбачено, що Державна казначейська служба України несе відповідальність та за дії інших органів державної виконавчої влади. Відповідач-2 жодних прав та інтересів позивача не порушував, не вступав у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдав (до того ж сам позивач не вказує на Відповідача-2 як на порушника своїх прав). Відповідно до вимог Конституції України, ЦК України та інших актів законодавства, й обов`язкових висновків Конституційного суду України Відповідач-2 не повинен нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу внаслідок незаконних дій, зокрема, інших державних органів. У справах про відшкодування шкоди, заподіяної органом державної влади їх посадовою або службовою особою, держава бере участь як відповідач через орган, діями якого заподіяно шкоду. До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду, викладеному в постанові від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц. Із змісту позовної заяви випливає те, що відповідач-2 жодних прав та інтересів позивача не порушував, не вступав у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдав. 08 грудня 2022 року до суду надійшла заява від адвоката позивача [PERSON] адвоката Мельника Олексія Васильовича про розподіл судових витрат, в якій він просив стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати: на правову допомогу у сумі 15000,00 грн. та судовий збір у сумі 908,00 грн. Ппозивач та його представник, в судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити, пояснення надали аналогічно викладеним у позовній заяві. Відповідачі, будучи належним чином повідомленими, в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. Представник третьої особи в судовому засіданні проти позову заперечувала та просила відмовити. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він 03.11.2020 року домовився із [PERSON] про оренду трактора, щоб вирити котлован у с. Пухівка в кооперативі Вега, 1 година роботи 600 грн., техніка надається разом із водієм і він рахує скільки часу працював. Планував орендувати техніку на 14 днів. Усно 01.11.2020 року попередив [PERSON] , що приїде за трактором, а вже 03 листопада 2020 року останній йому повідомив, що не зможе надати йому трактор оскільки його вилучили поліція. Суд, вислухавши позивача, представника позивача, представника третьої особи, свідка, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 02 листопада 2020 року працівниками Броварського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області було проведено огляд та вилучення належної на праві приватної власності [PERSON] техніки, а саме: трактора марки ?ТЕRЕХ? моделі ?ТLВ 990? з д.н.з.: [NUMBER] , VІN-код: [NUMBER] . Так, ввечері, прибувши до свого будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] побачив як невідомі йому чоловіки в присутності правників поліції грузять на евакуатор належний йому вищезгаданий трактор. Також там були присутні активісти ГО ?Стоп корупція?, які стверджували, що нібито його трактор причетний до незаконного видобутку корисних копалин. Це відео вони без дозволу опублікували в групі ? [PERSON] ? в мережі Фейсбук. Працівники поліції пояснили, що трактор є тимчасово вилученим майном. На вимогу [PERSON] його до огляду залучено не було, жодних документів про вилучення вручено також не було. Після дзвінка [PERSON] на лінію ?102? на місце прибув екіпаж патрульної поліції, які прийняли від нього заяву про протиправні дії щодо його трактора, але трактор все-одно був евакуйований в невідомому напрямку. 04 листопада 2020 року після звернення [PERSON] до Броварської місцевої прокуратури, йому там повідомили, що вказана техніка буде арештована судом, про що погоджене та внесене відповідне клопотання до Броварського міськрайонног судуКиївської області. 06 листопада 2020 року за результатами розгляду клопотання про арешт вказаного трактора слідчим суддею Броварського міськрайсуду Телепенько А.Д. у справі №361/7694/20 постановлено ухвалу про відмову в задоволенні вказаного клопотання про арешт згаданого трактора, як заявленого безпідставно. 13 листопада 2020 року [PERSON] звернувся до Броварського відділу пліції Головного управління Національної поліції в Київській області із заявою про повернення протиправно вилученого майна. Згідно товарного чеку № 0122 від 13.11.2020 року позивачем [PERSON] було сплачено ТОВ ?Бум Бир?, який розташований за адресою: м. Києв, вулиця Милославська, 2, Деснянський район, суму послуг за транспортування та зберігання трактора в розмірі 9620 гривень. Згідно інформації із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань, [PERSON] , зареєстрований ФОП та в тому числі надає в оренду сільськогосподарські машини і устаткування. Відповідно ч.\~1\~ст.\~76\~ЦПК\~України\~доказами\~є\~будь-які\~дані,\~на\~підставі\~яких\~судвстановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обстав справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1)письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів, 3) показаннями свідків. Відповідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно ч.1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд неможе збирати докази, що стосуються предмету спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконання обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до частин 1 та 2 статті 16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди). Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Загальноконституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, закріплено в конституційні та цивільно-правові норми: статтю 56 Конституції України; статті 1173-1176 ЦК України, Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Згідно зі статтею 56\~Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною 1 статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини 1 статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Відповідно ч.\~6,\~7\~ст.\~1176\~ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Згідно ч.3 ст.168 КПК України, слідчий, прокурор, інша уповноважена службова особа під час затримання або обшуку і тимчасового вилучення майна або негайно після їх здійснення зобов`язана скласти відповідний протокол, копія якого надається особі, у якої вилучено майно, або її представнику. Згідно з ч. 5 ст. 171 КПК клопотання про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно повинно бути негайно повернуто особі, у якої воно вилучено. Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Пунктами 20, 27, 32 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 р. №1104, встановлено, що: ?20. Зберігання речових доказів у вигляді автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, здійснюється на спеціальних майданчиках і стоянках територіальних органів Національної поліції для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів. 27. Схоронність тимчасово вилученого майна забезпечується згідно з пунктами 1- 26 цього Порядку до повернення майна власнику у зв`язку з припиненням тимчасового вилучення майна або до постановлення слідчим суддею, судом ухвали про накладення арешту на майно. 32. Фінансування витрат, пов`язаних із зберіганням чи пересиланням речових доказів, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, передбачених для утримання органу, у складі якого функціонує слідчий підрозділ або підрозділ дізнання, який здійснив пересилання речових доказів або їх передачу на зберігання. Граничний розмір таких витрат не може перевищувати суми, обчисленої на підставі первинних документів, які підтверджують витрати.? Із ухвали слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 листопада 2020 року про відмову в задоволенні клопотання про арешт майна вбачається, що у судовому засіданні слідчий Железняк А.І. посилався на те, що вказаний транспортний засіб є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, може зберігати на собі його сліди, та є речовим доказом, при цьому керувався ст.ст. 98, 170 КПК України. Тому з огляду на вищевикладене стягненню підлягає з Державного казначейства України на користь [PERSON] 9620 грн. 00 коп. понесені витрати за зберігання вилученого майна. Щодо вимог позивача про відшкодування збитків внаслідок упущеної вигоди, слід зазначити наступне. Частиною 1\~ст. 22 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно із ч. 2\~ст. 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Суд дійшов висновку про відсутність належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог в частині стягнення 52800 грн. заподіяної шкоди у вигляді упущеної вигоди, їх необґрунтованість та недоведеність, а тому в задоволенні позову в цій частині відмовляє. Із матеріалів справи також вбачається, що між [PERSON] та адвокатом Мельник О.В. укладений договір № 2 про надання правничої допомоги від 15.04.2021 року. Згідно договору сторони визначили гонорар адвоката у сумі 15000 грн. \~Відповідно ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами\~розгляду справи\~витрати на\~правничу допомогу\~адвоката підлягають\~розподілу між\~сторонами разом\~із іншими\~судовими витратами.\~Для цілей\~розподілу судових\~витрат: 1)\~розмір витрат\~на правничу\~допомогу адвоката,\~в тому\~числі гонорару\~адвоката за\~представництво в\~суді та\~іншу правничу\~допомогу,\~пов`язану зі\~справою,\~включаючи підготовку\~до\~її\~розгляду,\~збір\~доказів\~тощо,\~а також\~вартість послуг\~помічника\~адвоката\~визначаються згідно\~з\~умовами\~договору про\~надання\~правничої допомоги\~та\~на підставі\~відповідних\~доказів\~щодо обсягу\~наданих\~послуг\~і виконаних\~робіт та\~їх вартості,\~що\~сплачена\~або підлягає\~сплаті\~відповідною\~стороною або\~третьою особою; 2)\~розмір\~суми,\~що\~підлягає\~сплаті в\~порядку\~компенсації\~витрат адвоката,\~необхідних для\~надання\~правничої\~допомоги,\~встановлюється\~згідно\~з умовами\~договору\~про надання\~правничої\~допомоги на\~підставі\~відповідних\~доказів,\~які\~підтверджують\~здійснення відповідних\~витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Таким чином, враховуючи надані докази та вищезазначені вимоги, із відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу в розмірі 15000 грн. Крім цього, відповідно до ст.141 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір сплачений позивачем згідно квитанції про сплату №48520 від 18 червня 2021 року у розмірі 908 грн. 00 коп.

Outcome: partial