Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-12 00:00:00

[PERSON] , який діє у власних інтересах та інтересах малолітнього [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай», треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Джоін Ап!», [PERSON] про захист прав споживачів, стягнення страхової виплати за договором страхування. У своїй позовній заяві проси суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» на свою користь грошові кошти у розмірі 138 189 гривень 43 копійок, що складається з: страхове відшкодування - 136 991,41 гривень; пеня - 657,56 гривень; 3% річних - 540,46 гривень, а також стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 гривень 00 копійок. Свою позовну заяву обґрунтував тим, що 28.12.2020 року між Позивачем та турагентом - Товариство з обмеженою відповідальністю «Джоін Ап! Рітейл» було укладено Договір про надання туристичних послуг № 2220752, за умовами якого Туроператор через Турагента зобов`язується відповідно до заявки Туриста на бронювання забезпечити надання комплексу туристичних послуг для поїздки на відпочинок з 03.01.2021 року по 09.01.2021 року до Об`єднаних Арабських Еміратів сім`ї з трьох чоловік. Страхувальник ТОВ «Джоін Ап!» здійснив страхування вказаних осіб, на випадок невиїзду з 03.01.2021 року до 09.01.2021 року. За день до запланованої подорожі, а саме: 02.01.2021, настав страховий випадок: неповнолітній турист, син Позивача, захворів на гостру респіраторну інфекцію. 05.01.2021 року [PERSON] , як батько застрахованої неповнолітньої особи, подав Відповідачу заяву та всі необхідні документи для відшкодування страхового випадку. Станом на день подання Позову Відповідач жодного рішення про виплату страхового відшкодування не прийняв, страховий акт не був складений. З метою захисту своїх законних прав, а також прав та інтересів дитини. користуючись своїми процесуальними правами. Позивач вирішив подати до суду позов про захист прав споживачів щодо стягнення страхової виплати за договором страхування. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17 січня 2022 року позовну заяву було залишено без руху для усунення недоліків. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 29 липня 2022 року було відкрито провадження у справі, призначено до розгляду. Представник позивача у судове засідання не з`явився, однак подав через канцелярію суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, просив задовольнити позов. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений судом належним чином, відзив на позовну заяву не надав. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України). Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»). За таких підстав судом визнано за можливе розглядати справу на підставі доказів, наявних у матеріалах справі, та за погодженням сторін, третіх осіб й згідно поданих ними заяв. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд по суті встановив. За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Дослідивши матеріали справи, судом було встановлено наступне. 28 грудня 2020 року між [PERSON] (далі «Позивач»), як замовником, та турагентом - Товариство з обмеженою відповідальністю «Джоін Ап! Рітейл» (далі по тексту - «Турагент»), що діє на підставі Агентського договору на реалізацію турпродукту № 6221/16 від 13 квітня 2018 від імені та за дорученням Туроператора - Товариство з обмеженою відповідальністю «Джоін Ап!» (далі по тексту - «Туроператор»), було укладено Договір про надання туристичних послуг № 2220752, за умовами якого Туроператор через Турагента зобов`язується відповідно до заявки Туриста на бронювання забезпечити надання комплексу туристичних послуг для поїздки на відпочинок з 03 січня 2021 року по 09 січня 2021 року до Об`єднаних Арабських Еміратів сім`ї з трьох чоловік, а саме: [PERSON] , [PERSON] та їхньому неповнолітньому сину - [PERSON] . Страхувальник ТОВ «Джоін Ап!» здійснив страхування вказаних осіб, на випадок невиїзду з 03.01.2021 року до 09.01.2021 року, що підтверджується Сертифікатом застрахованої особи № D2220752 від 30.12.2020 року до Генерального договору № 20:015017.2106-478 від 20.06.2020 р. добровільного комплексного страхування подорожуючих за межі країни постійного проживання (далі по тексту - "Договір страхування"), Свідоцтвом про страхування № D2220752/2 від 30.12.2020 року (далі по тексту - Свідоцтво № D2220752/2), відповідно до якого Страховиком є Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова Компанія «Ю.ЕС.Ай.» (далі по тексту - «Відповідач»). На виконання умов договору про надання туристичних послуг Позивачем у період з 30 грудня 2020 року по 04 січня 2021 року оплачено вартість туристичних послуг повністю, що підтверджується квитанціями з банку: квитанція № ТВА5-6НА8-7АК2-М19В від 30.12.2020 року, дублікат квитанції № 0.0.1965278259.1 від 04.01.2021 року . За день до запланованої подорожі, а саме: 02 січня 2021 , неповнолітній турист, син Позивача, [PERSON] , захворів на гостру респіраторну інфекцію, що підтверджується медичною документацією: висновком лікаря від 02.01.2021 року та довідкою лікаря [PERSON] від 03.01.2021 року. Дитині був показаний домашній режим не менше ніж по 05 січня 2021 року. 05 січня 2021 року до лікаря зі скаргами на самопочуття звернулася [PERSON] , якій було призначено медичне обстеження, що підтверджується Випискою із медичної картки. 05 січня 2021 року Позивач, як батько застрахованої неповнолітньої особи, подав Відповідачу заяву та всі необхідні документи для відшкодування страхового випадку. 15 лютого 2021 року Позивач отримав відповідь Відповідача на свою заяву. У листі вих. № 02-133 від 15.02.2021 року Відповідач зазначив про те, що не може прийняти рішення про виплату страхового випадку без довідки про розмір понесених Позивачем збитків. Тому Відповідач повідомив про те, що направив запит до Туроператора з проханням надати таку довідку. Також у листі вих. № 02-133 від 15.02.2021 року було зазначено про те, що Відповідач не має правових підстав для виплати страхового відшкодування на другого з батьків дитини, оскільки пп. 3.1.1.3 Свідоцтва №02220752/2 передбачено, що у разі розладу здоров`я дитини, даний пункт розповсюджується на одну Застраховану особу, яка являється матір`ю, батьком або опікуном такої дитини. 22 лютого 2021 року у зв`язку з необхідністю отримання інформації, розпорядником якої є Відповідач та з метою захисту прав та законних інтересів Позивача Представник Скаржника звернувся до Відповідача із Адвокатським запитом щодо отримання наступної інформації: - чи винесено страховий акт\\рішення по результатам заяви від 05.01.2021 року про настання страхового випадку, яка подана застрахованою особою [PERSON] (свідоцтво про страхування № 02220752/2 від 30.12.2020 року) на підставі Генерального договору № 20:015017-2106-478 від 20.05.2020 року про добровільне комплексне страхування подорожуючих; - повідомити строки виплати страхового відшкодування по страховому випадку від 05.01.2021 року (свідоцтво про страхування № 02220752/2 від 30.12.2020 року); - надати копію Генерального договору № 20:015017-2106-478 від 20.05.2020 року про добровільне комплексне страхування подорожуючих та свідоцтва про страхування № 02220752/2 від 30.12.2020 року. Відповідь на цей запит Представник Скаржника отримав 04 березня 2021 року; в ній Відповідач знову зазначив про те, що чекає відповіді на свій запит до Туроператора щодо надання доказів понесення витрат при купівлі туру. 29 березня 2021 року Представником Позивача був направлений Адвокатський запит (копія додається) до Туроператора з проханням надати: - інформацію щодо розміру та призначення оплат, які були здійснені Позивачем на підставі Договору про надання туристичних послуг № 2220752 від 28.12.2020 року; - довідку про понесені витрати, яких зазнали Застраховані особи відповідно до свідоцтва про страхування №02220752/2 від 30.12.2021 року. - належним чином засвідчені копії документів, що підтверджують наявність збитків, пов`язаних з нездійсненням подорожі за Договором надання туристичних послуг №2220752 від 28.12.2021 року. 19 квітня 2021 року представник Позивача отримав відповідь на вказаний запит, в якій було надано копію Довідки про понесені витрати, надіслану Відповідачу, копії документів, що підтверджують наявність збитків за Договором надання туристичних послуг №2220752 від 28.12.2021 року. Щодо позовних вимог, суд дійшов наступних висновків. Згідно ст. 16 Закону України "Про туризм" страхування туристів (медичне та від нещасного випадку) є обов`язковим і забезпечується суб`єктами туристичної діяльності на основі угод із страховиками. Туристи вправі самостійно укладати договори на таке страхування. У цьому випадку вони зобов`язані завчасно підтвердити туроператору чи турагенту наявність належним чином укладеного договору страхування. Договором страхування повинні передбачатися надання медичної допомоги туристам і відшкодування їх витрат при настанні страхового випадку безпосередньо в країні (місці) тимчасового перебування. За вимогою туриста туроператор чи турагент забезпечують страхування інших ризиків, пов`язаних із здійсненням подорожі. За бажанням туриста з ним може бути укладено угоду про страхування для покриття витрат, пов`язаних з анулюванням договору на туристичне обслуговування з ініціативи туриста, або угоду про страхування для покриття витрат, пов`язаних з передчасним поверненням до місця проживання при настанні нещасного випадку або хвороби. Статтею 1 Закону України «Про страхування» (далі - ЗУ «Про страхування») передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до ст. 629 Цивільного Кодексу України (далі - «ЦК України») договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 16 ЗУ «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Так. 28 грудня 2020 року Позивач та Туроператор уклали Договір про надання туристичних послуг №2220752 [PERSON]. [PERSON] , [PERSON] . Страхувальник ТОВ «Джоін Ап!» здійснив страхування вказаних осіб, на випадок невиїзду з 03.01.2021 РОКУ ДО 09.01.2021 року, що підтверджується Свідоцтвом № 02220752 /2. відповідно до якого Страховиком є Відповідач. За ст. 998 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений законом. Згідно з ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно з п. 3.2. Страховим випадком є факт понесення Застрахованою особою фінансових збитків внаслідок настання події (страхового ризику), однієї чи декількох з переліку згідно з п. 3.1 цього Договору, яка відбулась, і з настанням якої виникає обов`язок Страховика здійснити виплату страхового відшкодування Застрахованій особі (Вигодонабувачу) або іншій третій особі. Відповідно до п. 3.1. Свідоцтва №02220752/2 визначено страхові випадки, серед яких зазначено, зокрема: - п. 3.1.2. розлад здоров`я (а саме: травми, екстрені операції, інфекційні або гострі захворювання) Застрахованої особи, строк якого становить більше 10 календарних днів включно, та який: суттєво та принципово перешкоджає здійсненню подорожі, а саме: вимагає стаціонарного лікування та/або дотримання карантинного режиму та/або дотримання постільного режиму на дату початку запланованої поїздки та протягом З календарних днів після дати початку запланованої поїздки; - п. 3.1.3. розлад здоров`я (а саме: травми, екстрені операції, інфекційні або гострі захворювання) дитини Застрахованої особи (в т.ч. усиновленої) до 10 років включно, який почався в період дії договору страхування та продовжується в момент початку запланованої подорожі, та який передбачає необхідність перебування в стаціонарі. Також у Свідоцтві №02220752/2 у п. 3.3 зазначено: Страховий захист поширюється на страхові випадки, які настали в період дії Договору страхування та після оплати туру. 02 січня 2021 син Позивача, [PERSON] , [INFO] (на момент настання страхового випадку дитині було 9 років), що підтверджується свідоцтвом про народження, захворів на гостру респіраторну інфекцію. Отже, цей Факт підпадає під визначення страхового, випадку. 05 січня 2021 року стан здоров`я різко погіршився і у [PERSON] , якій довелося звертатися до лікаря та проходити медичне обстеження. Отже, на другий день після дати запланованої поїздки настав випадок, який також підпадає під визначення страхового. Статтею 990 ЦК України встановлено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Згідно п. 6.4 Договору про надання туристичних послуг № 2220752, у випадку настання страхового випадку, претензії по збитках Турист пред`являє в страхову компанію, вказану в страховому полісі. Відповідно до пункту 8.1. Свідоцтва №02220752/2 у разі настання страхового випадку Страхувальник (Застрахована особа) повинен вчинити дії, передбачені умовами Договору страхування, зокрема: негайно, як тільки йому стане відомо (протягом 24 годин з моменту настання), але не пізніше З (трьох) робочих днів повідомити Страховика про подію, що має ознаки страхового випадку. Письмова заява на виплату страхового відшкодування (встановленого Страховиком зразку) повинна бути подана Страховику упродовж 15 (п`ятнадцяти) календарних днів, з моменту настання страхового випадку, закінчення лікування або повернення з подорожі. 05 січня 202 року [PERSON] , як батько застрахованої неповнолітньої особи, подав Відповідачу заяву та всі необхідні документи для відшкодування страхового випадку. Відповідно до ст. 20 ЗУ «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Відповідно до статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Як було зазначено вище. Позивач подав письмову заяву на виплату страхового відшкодування у строк, визначений у договорі. Відповідно до пункту 10.9. Свідоцтва протягом 15 (п`ятнадцяти) робочих днів з дня отримання всіх необхідних документів та відомостей про обставини страхового випадку відповідно до розділу 9 цього Договору страхування страховик приймає рішення про виплату страхового відшкодування та складає відповідний страховий акт або протягом 10 (десяти) робочих днів з дня отримання всіх вищезазначених документів приймає рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування. Відповідно до пункту 10.10. Свідоцтва Страховик зобов`язаний здійснити виплату виплату страхового відшкодування протягом 15 (п`ятнадцяти) робочих днів з дня прийняття рішення про виплату страхового відшкодування. 19.04.2021 Представник Позивача отримав відповідь від Туроператора, в якій було надано копію Довідки про понесені витрати, надіслану Відповідачу, копії документів, що підтверджують наявність збитків за Договором надання туристичних послуг №2220752 від 28.12.2021 року (далі - "Довідка про понесені витрати"). Отже, як вбачається з відповіді Туроператора. у Відповідача наявні всі документи для того, щоб скласти страховий акт та прийняти рішення про виплату страхового відшкодування, однак всупереч нормам закону та умовам договору страхування такий акт та Рішення Відповідачем не приймаються. На момент розгляду справи, матеріали справи не містять доказів того, що Відповідачем прийнято рішення про виплату страхового відшкодування, страховий акт не складений. Щодо розміру суми страхового відшкодування, суд зазначає наступне. Відповідно до п.7.4.1. Свідоцтва застрахована особа має право отримати страхове відшкодування в разі настання страхового випадку в розмірі і порядку, передбачених цим Договором та Свідоцтвом про Страхування. Відповідно до п. 10.2. Свідоцтва розмір збитку встановлюється на підставі документів, що підтверджують факт, причини, обставини настання страхового випадку та розмір збитків. У п.10.3. Свідоцтва вказано, що розмір страхового відшкодування визначається в межах страхової суми та/або лімітів відповідальності, встановлених у Договорі страхування стосовно відповідної Застрахованої особи, та не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнала Застрахована особа. При одночасному страхуванні за Договором страхування фінансових ризиків декількох Застрахованих осіб, які придбали туристичний продукт Страхувальника за одним окремим договором про туристичне обслуговування, виплата страхового відшкодування за настання страхового ризику (події), передбаченого Договором страхування, здійснюється відповідній(-им) Застрахованій(-им) особі(-ам), яка(-і) визначається(ються) згідно з умовами та обмеженнями пунктів 3.1.1 та 3.1.2 Договору страхування. Відповідно до Свідоцтва встановлена страхова сума на кожну Застраховану особу [PERSON] . [PERSON]. [PERSON] ) по 55 460.76 грн (3 х 55 460,76 = 166 382,28 грн). Безумовну франшизу складають 10% від страхової суми. Пунктом 10.4. Свідоцтва розмір збитків визначається: 10.4.1 у разі неможливості здійснення подорожі за кордон - виходячи з витрат, яких зазнала Застрахована особа у зв`язку із відміною подорожі за кордон, в межах встановленої Договором страхування страхової суми щодо такої застрахованої особи,а саме: 10.4.1.1 витрат, встановлених в договорі на туристичне обслуговування чи іншому правочині, що засвідчує умови здійснення подорожі, яких зазнала Застрахована особа внаслідок відміни подорожі. Розмір таких витрат має бути підтверджений документально, а саме довідкою туроператора, який надав туристичний продукт; 10.4.1.2. витрат, що пов`язані з ануляцією проїзних документів, з відмовою від заброньованого у готелі номеру тощо, та підтверджені відповідними документами транспортної компанії, консульством, готелю тощо. Остаточний розмір страхового відшкодування складає різницю між фактично понесеними витратами Застрахованої особи на придбання туристичних послуг та/або проїзних документів і повернуто самою туристичною компанією за придбані туристичні послуги та/або проїзні документи. 10.6. Остаточний розмір страхового відшкодування встановлюється після відрахування із суми збитків, що підлягають відшкодуванню за договором страхування, франшизи та сум, що одержані Страхувальником (Застрахованою особою) від винних осіб в рахунок відшкодування збитків по страховому, а також сум повернутих та/або які підлягають поверненню туристичною компанією за туристичний продукт та/або за проїзні документи. Згідно П.П.12 п.2.1. Договору про надання туристичних послуг № 2220752 від 28.12.2020 року, вартість туристичних послуг склала 5 400 доларів США, що на день укладання даного договору за курсом Туроператора становить 159 408 грн. Згідно з Довідкою про понесені витрати, вартість туристичної послуги, сплачена Туропеоатору. для [PERSON] . [PERSON] . [PERSON] складає 152 212,68 грн. По замовленому туристичному продукту Турагентом в межах виконання зобов`язань за агентським договором на реалізацію туристичного продукту, укладеного між Туроператором і Турагентом. було оплачено замовлення в розмірі 152 212,68 грн. Отже, розмір витрат, встановлених в договорі на туристичне обслуговування та понесених позивачем, складає 152 212, 68 грн. Повернення коштів по вказаному замовленню Туропеоатором не здійснювалося, кошти до повернення відсутні, що також підтверджується Довідкою про понесені витрати. Отже, розмір збитків складає 152 212, 68 грн. Після відрахування франшизи (152 212,68 - 10% = 152 212,68 - 15 221,268 = 136 991,41) встановлено остаточний розмір страхового відшкодування - 136 991,41 грн. Щодо неустойки, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі. Одночасно законодавством, що регулює правовідносини у сфері страхування, визначено, що в разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом (статті 992 ЦК України). Згідно з частиною четвертою статті 16 Закону України «Про страхування» однією з істотних ознак договору страхування є визначення в ньому відповідальності за невиконання або неналежне виконання умов договору. На підставі викладеного, можна зробити висновок що положення щодо відповідальності страховика, закріплені в Законі України «Про страхування» та главі 67 ЦК України, є спеціальними нормами права, а в Законі України «Про захист прав споживачів» - загальними. Розмір неустойки, як відповідальність страховика за договором страхування, має бути визначено у договорі. Якщо ж такий розмір не було визначено сторонами в договорі страхування, то до спірних правовідносин застосовується частина п`ята статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо укладений договір страхування спрямований на задоволення особистих потреб застрахованої особи. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № б-126цс14. П. 11.9 Договору страхування від 30 грудня 2020 року встановлює, що страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати шляхом сплати пені в розмірі 0,01% від розміру належної страхової виплати за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення платежу. Таким чином, між сторонами укладено договір майнового страхування, за умовами якого передбачено відповідальність страховика за несвоєчасне здійснення страхового відшкодування. Як було вказано вище, відповідно до пункту 10.9. Свідоцтва страховик приймає рішення про виплату страхового відшкодування та складає відповідний страховий акт протягом 15 (п`ятнадцяти) робочих днів з дня отримання всіх необхідних документів та відомостей про обставини страхового випадку. Відповідно до пункту 10.10. Свідоцтва Страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування протягом 15 (п`ятнадцяти) робочих днів з дня прийняття рішення про виплату страхового відшкодування. 05 січня 2021 року Позивач подав заяву на отримання коштів, але для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування Відповідач чекав необхідні документи від Туроператора. Оскільки Позивачу 19.04.2021 стало відомо про те, що Відповідач отримав необхідні документи, то з цієї дати Відповідач мав строк 15 днів для прийняття рішення - до 04.05.2021 року, та ще 15 днів для здійснення виплати - до 19.05.2021. Оскільки Відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання у сумі 136 991, 41 грн. на період з 19.05.2021 року по 05.07.2021 року, розмір пені, що підлягає сплаті споживачеві, становить 657,56 грн. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно, три проценти річних від простроченої суми складають 540,46 грн. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Інші доводи сторін, які наведені у позові, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач свої зобов`язання за договором страхування) не виконав, а отже з останнього на користь позивача підлягає стягненню кошти (розмір страхового відшкодування - 136 991, 41 грн + пеня - 657,56 + три проценти річних 540.46) в загальній сумі 138 189, 43 грн (сто тридцять вісім тисяч сто вісімдесят дев`ять) грн. 43 коп. Щодо розподілу судових витрат, суд дійшов наступних висновків. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст. 141 ЦПК України). Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України). Оскільки позовні вимоги задоволені у повному обсязі, суд відповідно до ст.88 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог. На підставі ч.ч. 2-4 ст. 137, ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України (із урахуванням правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 159/5837/19 (провадження № 61-10459св20)) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн., які відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України не були оспорені відповідачем. На підставі ст. ст. 610, 611, 625, 629, 979, 990 ЦК України, з урахуванням положень Закону України «Про туризм», Закону України «Про страхування», та

Outcome: approved