Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні майном шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , яка належить їй на підставі свідоцтва про право власності на житло. У 2003 році за її згодою у вказаній квартирі був зареєстрований [PERSON] , [INFO] , з яким вона разом співмешкала до 2008 року. У 2008 році відповідач добровільно виїхав та на даний час проживає в м. Дніпрі за невідомою їй адресою. З 2008 року по сьогоднішній день позивач з відповідачем не спілкується та не підтримує жодних стосунків. Реєстрація в квартирі відповідача створює позивачу перешкоди в користуванні житловою площею і порушує її права, вона не може скористу\-ватися правом отримання субсидії на оплату комунальних послуг. Вважає, що відповідач втратив право на користування квартирою, оскільки не проживає в ній протягом останніх 13 років. Просить усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні належним їй житлом шляхом визнання [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] . До початку судового засідання від позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання за місцем проживання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не надав. Відповідно до ст.187 ЦПК України виклик відповідача також здійснювався через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. У зв`язку з тим, що позивач не заперечує проти розгляду справи по суті за відсутності відповідача, суд з її згоди ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, та надавши їм належну оцінку, встановив наступне. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Синельниківською селекційно-дослідною станцією 30 грудня 1998 року та зареєстрованого Синельниківським міжміським бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу за №92/251, належить житлове приміщення - квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки виконавчого комітету Раївської сільської ради №688 від 20.08.2021 за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований [PERSON] , [INFO] , який фактично за місцем реєстрації не проживає з 2008 року. З Акту-обстеження та огляду житлової площі за адресою: [ADDRESS] , складеного депутатами Раївської сільської ради восьмого скликання Петровим В.А. та Яценко В.А. 08.08.2021, вбачається, що за даною адресою зареєстрована та проживає [PERSON] . Гр. [PERSON] дійсно зареєстрований за даною адресою з 2003 року, але на протязі 13 років фактично в квартирі не проживає, що також підтверджують сусіди. У відповідності до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст.17 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Згідно з ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Оскільки договір найму житлового приміщення між сторонами не укладався, суд при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, застосовує норми цивільного законодавства. Згідно зі ст.386 ЦК України власник який має підстави передбачати можливість порушення свого права іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно положень статті 405 Цивільного кодексу України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщенім, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про позбавлення права користування житловим приміщенням. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим таку вимогу, як позбавлення права користування житловим приміщенням. Суд вважає, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] , оскільки відповідач не проживає у даній квартирі більше одного року без поважної причини. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved