Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-12 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь [PERSON] 6500,00 грн. моральної шкоди, заподіяної незаконним рішенням посадових осіб Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції. Обґрунтовуючи позов покликається на те, що у зв`язку з незаконним притягненням до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу 510,00 грн., згідно з постановою в справі про адміністративне правопорушення №4900201 від 14.10.2021 за ч.2 ст.122 КУпАП, яку скасовано судовим рішенням Франківського районного суду м. Львова від 25.07.2022, позивач поніс моральні страждання, оскільки змушений виправдовуватися та доводити відсутність своєї вини в інкримінованому правопорушенні перед відповідачем, виправдовуватися в тому, що не є порушником. Безпідставні звинувачення, розгляд справи про адміністративне правопорушення, не надання інспектором можливості позивачу скористатись правом на правову допомогу, безпідставне притягнення до адміністративної відповідальності призвели до значних душевних хвилювань, поганого самопочуття позивача, порушення звичайного ритму його життя, вжиття дій щодо оскарження рішення інспекторів поліції, а тому розмір моральної шкоди оцінює в сумі 6500,00 грн. Позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник Департаменту патрульної\~поліціїподав до суду відзив на позов у якому зазначив, що позивачем не обґрунтовано у чому полягає заподіяна йому маральна шкода. Не доведений факт завдання моральних страждань, душевних переживань, наявність втрат немайнового характеру, що настали у зв`язку з діями відповідача як суб`єкта владних повноважень. Позивачем не наведено доказів, які вказували б на те, що дії працівників поліції були незаконними та завдали моральну шкоду та їхні дії перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із постановою про адміністративне правопорушення, тому відсутні підстави для стягнення моральної шкоди. Рішення Франківського районного суду м. Львова від 25.07.2022 не є доказом на підтвердження неправомірності дій працівників поліції, зокрема, що вони вийшли за межі наданих їм повноважень або діяли у непередбачений законом спосіб. Просив відмовити у задоволенні позову. Представник ДКСУ подав відзив на позовну заяву відповідно до якого заперечив позовні вимоги, вказуючи на їх безпідставність. Зазначив, що позивачем безпідставно визначено спосіб відновлення порушеного права за рахунок стягнення коштів безпосередньо з єдиного казначейського рахунку, оскільки ДКСУ не є належним відповідачем у даній справі. Просив відмовити у задоволенні позову. Представник Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Правом на подачу відзиву на позов та подачу заяви про розгляд справи за його відсутності не скористався. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши їх фактичні обставини, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 14.10.2021 інспектором Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції відносно [PERSON] складено Постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕАО № 4900201, згідно з якою 24.20.2021 о 04:16 год. у м. Львові по вул. Городоцька, 127 [PERSON] керував транспортним засобом без ввімкненого ближнього світла фар у темну пору доби, чим порушив п. 19.1. а ПДР - порушення водіями транспортних засобів використання. Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення. Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 25.07.2022 скасовано постанову серії\~ЕАО № 4900201\~від\~14.10.2021\~про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2\~ст. 122 КУпАП, а провадження в справі про адміністративне правопорушення закрито. Відповідно до частин першої-третьої статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Позивач вказує, що складення відповідачем протоколу та винесення постанови про адміністративне правопорушення призвело до значних душевних хвилювань, поганого самопочуття позивача, порушення звичайного ритму його життя, вжиття дій щодо оскарження рішення інспекторів поліції, що завдало йому моральної шкоди. Заперечуючи позов, відповідачі вказують на відсутність ознак завдання моральної шкоди, відсутність причинно-наслідкового зв`язку із її спричиненням та діями відповідача, оскільки позивач не зазнав жодних страждань, тобто відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань та психологічних переживань. Однак, суд вважає, що відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я, внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав жодних страждань, переживань та приниження, і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано. Скасування постанови інспектора №4900201 від 14.10.2021 про накладення на [PERSON] адміністративного стягнення у вигляді штрафу свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали складання відповідної постанови та притягнення позивача до відповідальності. Судовим рішенням, яким скасовано постанову про притягнення позивача до відповідальності, що набрало законної сили, встановлено, що постанова про адміністративне правопорушення є необґрунтованим, а тому позивач має право на відшкодування моральної шкоди, що виразилась у душевних стражданнях, моральних потрясіннях, завданих рішенням посадових осіб Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції. У даному випадку доказом неправомірних дій відповідача є вищенаведене судове рішення від 25.07.2022, яким встановлено протиправність дій відповідача щодо незаконного притягнення позивача до адміністративної відповідальності та накладення штрафу. Суд вважає, що позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження завдання моральної шкоди, понесених моральних страждань, та доведено наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням завдавача шкоди, протиправність дій, вину відповідача - Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, що є обов`язковим елементом для можливості відшкодування шкоди. Вказаний висновок узгоджується з правовим висновком Верховного Суду Касаційного цивільного суду у постанові від 28.10.2020 року по справі № 461/85/19 (провадження № 61-20862св19). Відповідно до висновку Верховного Суду, у практиці ЄСПЛ порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей, зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (наприклад, «Рисовський проти України», № 29979, пункти 86, 89, від 20 жовтня 2011 року, «Антоненков та інші проти України», № 14183/02, пункт 71, від 22 листопада 2005 року). Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Загальноконституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, закріплено в конституційних та цивільно-правових нормах: стаття 56 Конституції України; статті 1173-1176 ЦК України, Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.\~При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (статті 3, 19 Конституції України). Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких наведено у частині першій статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Згідно зі статтею 1174 ЦК України обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. Згідно з ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд приходить до переконання, що наведені обставини повністю спростовують твердження відповідачів наведені у відзивах щодо безпідставності позовних вимог позивача. Разом з тим, при визначенні розміру моральної шкоди, суд враховує засади добросовісності, справедливості та розумності (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України), що входять до змісту принципу верховенства права, розмір душевних страждань, яких позивач зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього та порушення звичайного способу життя, тривалості часу, протягом якого порушувались права позивача через незаконне притягнення його до адміністративної відповідальності. Суд вважає, що внаслідок протиправних дій Управління патрульної\~поліції у\~Львівській області\~Департаменту патрульної\~поліціїпозивач змушений був докладати додаткових зусиль для відновлення своїх прав, що порушило його звичний спосіб життя та призвело до душевних страждань, нервової напруги, порушило його звичний ритм життя, а тому, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 1 000,00 грн. Суд приходить до переконання, що такий розмір компенсації є адекватним відшкодуванням спричиненої позивачу моральної шкоди. Таким чином, позивачем належними, достатніми, допустимими доказами доведено факт заподіяння відповідачем Управлінням патрульної\~поліції у\~Львівській області\~Департаменту патрульної\~поліціїморальних страждань, наявності причинного зв`язку між заявленою шкодою і діями відповідача. Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України, держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Згідно з пунктом 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своє суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18). Отже, Державна казначейська служба України є належним відповідачем за вимогою щодо стягнення шляхом списання з державного казначейського рахунку відповідача Управління патрульної\~поліції у\~Львівській області\~Департаменту патрульної\~поліціїна рахунок позивача відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції. За наведених обставин, позов підлягає частковому задоволенню. Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір», то підстав для розподілу судових витрат немає. Відтак, судові витрати слід віднести за рахунок держави.

Outcome: partial