Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-05 00:00:00

у липні 2022 року позивач [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] та [PERSON] солідарно заборгованість за попереднім договором купівлі-продажу від 14.06.2021 року у розмірі 1 487 222 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що 14.06.2021 року між продавцями [PERSON] , [PERSON] та покупцем [PERSON] укладено попередній договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенком М.О., за умовами якого сторони зобов?язуються у строк до 18.00 год. 01.10.2021 року укласти договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . На виконання умов попереднього договору купівлі-продажу від 14.06.2021 року покупець передав продавцям аванс у розмірі 743 611 грн. При укладенні попереднього договору купівлі-продажу від 14.06.2021 року продавця стверджували, що на момент укладення попереднього договору купівлі-продажу нерухоме майно нікому іншому не продано, не подароване, іншим способом не відчужено, не обміняне, не передане в оренду, судового спору щодо нього немає. 01.10.2021 року [PERSON] повідомила позивача про неможливість укладення договору купівлі-продажу у зв?язку із накладенням арешту на нерухоме майно. Позивач зазначає, що [PERSON] , яка при підписанні попереднього договору купівлі-продажу діяла від власного імені та від імені [PERSON] , приховала ту обставину, що відносно нерухомого майна існує спір з третіми особами, нерухоме майно перебуває під арештом, що унеможливлює укладення основного договору купівлі-продажу. Відповідно до п. 11 попереднього договору купівлі-продажу за невиконання умов цього договору з вини продавців, останні несуть відповідальність у виді штрафу у розмірі 743 611 грн. Сума цього штрафу сплачується покупцю одночасно із поверненням суми авансового платежу у розмірі 743 611 грн. У добровільному порядку відповідачі відмовляються повертати позивачу суму авансу та суму штрафу згідно умов договору, у зв?язку із чим останній звернувся до суду з позовом. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 13.07.2022 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с. 12). Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 26.10.2022 року вжито заходів забезпечення позовних вимог (а.с. 43-45). Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києві від 15.11.2022 року закрито підготовче провадження (а.с. 48). Відзив від відповідачів на позов не надходив, відтак суд розглядає цивільну справу на підставі наявних у ній доказів. 06.12.2022 року представник позивача звернувся до суду із заявою про розгляд справи у відсутність позивача та його представника. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що 14.06.2021 року між [PERSON] , [PERSON] , як продавцями, та [PERSON] , як покупцем, укладено попередній договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенком М.О. за реєстровим номером 796 (далі за текстом - попередній договір) (а.с. 3). Відповідно до умов п. 1 попереднього договору, сторони зобов?язуються у строк до 18.00 01.10.2021 року включно укласти договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Згідно п. 3 попереднього договору, на підтвердження своїх намірів на виконання умов цього договору, покупець надає авансовий платіж в розмірі 743 611 грн., що становить суму, еквівалентну 27 500 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату укладення цього договору. За змістом п. 4 попереднього договору продавці заявляють, що нерухоме майно на момент укладення цього договору нікому іншому не продане, не подароване, іншим способом не відчужене, не обміняне, не передане в оренду, судового спору щодо нього, а також прав третіх осіб немає. Відповідно до розписки, складеної 14.06.2021 [PERSON] , остання отримала від [PERSON] суму у розмірі 27 500 доларів США згідно попереднього договору купівлі-продажу від 14.06.2021 року (а.с. 4). Згідно даних, викладених у листі Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) від 07.10.2022 року, відповідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо [PERSON] та [PERSON] внесено наступні записи про обтяження всього нерухомого майна: обтяження 25032400 за постановою про арешт майна боржника, серія та номер 36223262 від 10.03.2017 року, видавник Голосіївський РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві; обтяження 25441408 за постановою про арешт майна боржника, серія та номер 33537716 від 15.02.2018 року, видавник Голосіївський РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві; обтяження 43578585 за постановою про арешт майна боржника, серія та номер 66390271 від 05.08.2021 року, видавник Голосіївський ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ). З наведеного вбачається, що станом на момент укладення між сторонами попереднього договору, тобто, станом на 14.06.2021 року, предмет попереднього договору було обтяжено згідно постанов про арешт майна боржника, серія та номер 36223262 від 10.03.2017 року, видавник Голосіївський РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві; серія та номер 33537716 від 15.02.2018 року, видавник Голосіївський РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві; серія та номер 66390271 від 05.08.2021 року, видавник Голосіївський ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ). Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] у термін до 18.00 год. 01.10.2021 року між сторонами укладено не було. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною першою статті 546 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення (ч. 1 - 3 ст. 635 ЦК України). Попередній договір є одним з різновидів цивільних договорів, а тому йому властиві всі родові ознаки договорів. Так, попередній договір вважається укладеним з моменту, коли сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. При цьому, для попереднього договору, наряду з іншими його умовами повинні бути визначені ті, які є суттєвими для основного договору. Тобто, у попередньому договорі, крім основного зобов`язання, може бути передбачена відповідальність сторін з того, чи іншого питання, зокрема за неналежне виконання зобов`язання у виді штрафних санкцій. Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання. На відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати, яка підлягає поверненню у випадку невиконання зобов`язання. Правила статті 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання. Судом встановлено, що сторони виявили намір укласти договір купівлі-продажу у термін до 18.00 год. 01.10.2021 року, однак договір купівлі-продажу нерухомого майна між сторонами у справі не було укладено, внаслідок чого передані позивачем грошові кошти у розмірі 743 611 грн. є авансом, а оскільки чинним законодавством не передбачено залишення авансу на випадок неукладення основного договору, то ці кошти підлягають поверненню позивачу в тому розмірі, в якому вони передавалися. Враховуючи вищевказані обставини, суд дійшов висновку про те, що грошові кошти, передані відповідачам [PERSON] та [PERSON] у розмірі 743 611 грн., є авансом, та підлягають поверненню позивачу відповідачами. Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 13 лютого 2013 року у справі № 6-176цс12, а також правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 (провадження № 61-22682св1), від 09 грудня 2020 року у справі № 211/5994/17 (провадження № 61-15037св19), від 13 січня 2021 року у справі № 686/6823/14-ц (провадження № 61-6475св20), від 08 квітня 2021 року у справі № 640/19696/17 (провадження № 61-2624св20). Крім того, п. 11 попереднього договору передбачено, що за невиконання умов цього договору з вини продавців, продавці несуть відповідальність у вигляді штрафу у розмірі 743 611 грн., що становить суму, еквівалентну 27 500 доларів США за курсом НБУ, встановленим на дату укладення цього договору. Сума зазначеного штрафу сплачується одночасно із поверненням суми авансового платежу в розмірі 743 611 грн., що становить суму, еквівалентну 27 500 доларів США за курсом НБУ, встановленим на дату укладення цього договору. За вказаних обставин з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сума авансу за попереднім договором у розмірі 743 611 грн., та передбачена п. 11 попереднього договору сума штрафу у розмірі 743 611 грн., а всього - 1 487 222 грн., у зв?язку із чим позов [PERSON] підлягає задоволенню як обґрунтований. Питання про розподіл судових витрат слід вирішити в порядку ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved