Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-13 00:00:00

[PERSON] (надалі за текстом - заявник) в особі свого представника - адвоката Петренко Анни Сергіївни звернувся до Подільського районного суду міста Києва із заявою, у якій просив встановити факт його постійного проживання на території України з 20.08.1996 року по 28.02.2019 року. В обґрунтування заяви зазначив, що народився [INFO] в московській області, російської федерації. 20.08.1996 року заявник разом з батьками та братом переїхав до м. Києва, батько заявника отримав громадянство України близько 20 років тому. Заявник є особою без громадянства, громадянином жодної держави не був, має дозвіл на імміграцію. З метою набуття громадянства України заявник звертався до Подільського РВ Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київської області, однак, у прийомі заяви було відмовлено. Факт постійного проживання заявник підтверджує свідоцтвом про народження, РНОКПП, атестатом про повну загальну середню освіту, довідкою з місця роботи та іншими документами. Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 02.09.2020 року заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. 17.11.2020 року на виконання ухвали суду від заявника надійшло клопотання про усунення недоліків. Ухвалою суду від 18.11.2020 року відкрито провадження у справі за правилами окремого провадження, призначено судове засідання. 04.03.2021 року заявником подано клопотання про долучення доказів разом з документами на підтвердження постійного проживання заявника на території України. Протокольною ухвалою суду від 10.08.2021 року залучено до участі у справі в якості заінтересованої особи Центральне міжрегіональне управління державної міграційної служби у м. Києві та Київської області. 14.11.2022 року до суду надійшли пояснення від заінтересованої особи, в яких зазначено, що для прийняття до громадянства України заявнику, зокрема, необхідно надати підтвердження постійного проживання на території України протягом останніх п`яти років перед поданням відповідної заяви. В судовому засіданні 15.11.2022 року свідок [PERSON] повідомила, що є сусідкою заявника і знайома з ним з 2000 року. В судове засідання 14.12.2022 року з`явилися заявник та його представник, а також свідок [PERSON] . Заінтересована особа явку свого представника не забезпечила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причину неявки до суду не повідомила. В судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив, що є братом заявника, разом з батьками вони переїхали на постійне проживання до України. Також повідомив, що заявник останній раз виїжджав за межі України на короткий термін близько 15 років тому. Представник заявника в судовому засіданні просила суд заяву задовольнити. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що заявник народився [INFO] в московській області, російської федерації, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.13). Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи від 25.01.2021 року, місце проживання заявника зареєстроване за адресою [ADDRESS] (а.с.51). Згідно додатку до атестата про повну загальну середню освіту, заявник в 2013 році закінчив середню загальноосвітню школу № 10 Подільського району міста Києва (а.с. 15). 29.01.2019 року заявник отримав дозвіл на імміграцію в Україну (а.с. 6). 28.02.2019 року заявник отримав посвідку на постійне проживання в Україні (а.с. 5). 15.03.2019 року заявник отримав картку платника податків з ідентифікаційним кодом [NUMBER] (а.с. 7). Відповідно до довідки, виданої ТОВ «Торгово-промислова компанія «Омега-автопоставка», заявник з 07.05.2019 року працює в ТОВ «Торгово-промислова компанія «Омега-автопоставка» на посаді укладальника-пакувальника (а.с. 9). Згідно довідок Массалінського районного відділу поліції Міністерства внутрішніх справ Азербайджанської республіки від 29.03.2008 року та від 21.07.2017 року, заявник не отримував посвідчення громадянина Азербайджанської республіки та загальногромадянський паспорт (а.с. 18-21). Заявником було подано до міністерства внутрішніх справ російської федерації заяву про отримання довідки щодо відсутності у заявника громадянства російської федерації (а.с. 26). Також, на підтвердження постійного проживання заявника на території України представником заявника надано копії медичної карти заявника та копії випускних альбомів від 2006 року та від 2013 року. Крім того, в судових засіданнях свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт постійного проживання заявника на території України. Відповідно до ч. 1 та п. 4 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України», іноземець або особа без громадянства можуть бути за їх клопотаннями прийняті до громадянства України. Умовами прийняття до громадянства України є визнання і дотримання Конституції України та законів України, що засвідчується особою у поданій в установленому порядку заяві про прийняття до громадянства України, подання особою без громадянства декларації про відсутність іноземного громадянства, безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років, отримання дозволу на імміграцію, володіння державною мовою або її розуміння в обсязі, достатньому для спілкування, наявність законних джерел існування. Згідно ст. З Конвенції про статус апатридів від 28.09.1954 року, договірні Держави застосовують положення цієї Конвенції до апатридів без будь-якої дискримінації за ознакою їхньої раси, релігії або країни їхнього походження. За ст. 16 Конвенції про статус апатридів від 28.09.1954 року, апатрид має право звернення до судів на території всіх Договірних Держав. На території Договірної держави свого звичайного місця проживання апатрид користується тим же становищем, що й громадяни Держави у питаннях стосовно права звернення до судів. Відповідно до ст. 1 Конвенції про скорочення безгромадянства від 30.08.1961 року, Договірна Держава надає своє громадянство народженій на її території особі, яка в іншому разі була б апатридом. Таке громадянство надається: (а) при народженні, в силу закону або (b) при порушенні перед належним органом влади клопотання відповідною особою або від її імені в порядку, встановленому національним законодавством. Договірна Держава може обумовити надання свого громадянства відповідно до пункту (b) частини 1 цієї статті дотриманням однієї або кількох із таких умов: щоб відповідна особа проживала на території цієї Договірної Держави протягом встановленого цією Державою строку, який не повинен перевищувати п`яти років, що безпосередньо передують порушенню клопотання, а взагалі не повинен перевищувати десяти років. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з мов прийняття до громадянства України. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293, ч. 2 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України), суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно закону вони породжують юридичні наслідки. Перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення визначено в ст. 315 ЦПК України. Виходячи з положень частини другої статті 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема, постійного проживання на території України Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» N 5 від 31.03.95 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення або припинення особистих чи майнових прав громадян, чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що у порядку ЦПК України суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема, факти постійного проживання на території України. Враховуючи вищезазначене, належність до громадянства України встановлюється на підставі ст. 3 Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час, та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Факт проживання заявника на території України в місті Києві з 20 серпня 1996 року підтверджується наявними в справі письмовими доказами, а також наданими в судових засіданнях поясненнями свідків. З урахуванням викладеного, а також з огляду на те, що для реалізації заявником своїх прав необхідним є визнання факту постійного проживання на території України, і саме цей факт має для заявника юридичне значення, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, а судом підлягає встановленню факт постійного проживання заявника на території України з 20.08.1996 року по 28.02.2019 року включно. На підставі викладеного та

Outcome: approved