Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-13 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. На підставу своїх вимог посилається на те, що вона з 12.01.2005 року по 06.06.2012 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Також з 31.07.2014 року вона повторно одружилась з відповідачем, однак у 2018 році подала позов до суду про розірвання шлюбу. За час перебування у шлюбі ними було спільно придбано 2/5 частини будинку [ADDRESS] , 3/5 частини будинку [ADDRESS] та інше майно на загальну суму 103\~686 грн. Вказані частини будинку було зареєстровано на відповідача. Позивач вважає, що будинок та інше майно є спільним майном подружжя, однак через те, що сторони добровільно не можуть дійти згоди щодо поділу майна, вона змушена звернутись до суду з даним позовом. Згодом позивач змінила позовні вимоги та просила суд визнати за нею право власності на 3/5 частини будинку та право власності на телевізор, який придбаний нею після розлучення з відповідачем. До початку судового засідання позивач позовні вимоги підтримала повністю, просила суд слухати справу у її відсутність та не заперечила проти винесення заочного рішення. В судове засідання відповідач не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заперечень на позов не надав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, відповідно до яких суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В судове засідання всі особи, які беруть участь у справі, не з`явились, у зв`язку з чим в порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вивчивши докази надані по справі, вважає, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи з таких доказів: Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 12.01.2005 року і згідно з рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 06.06.2012 року шлюб, укладений 12.01.2005 року між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Згідно з договором купівлі-продажу частини житлового будинку від 26.04.2007 року [PERSON] придбав у [PERSON] 2/5 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що розташований в [ADDRESS] . Таким чином, 2/5 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що розташований в [ADDRESS] було придбано відповідачем під час перебування у шлюбі з позивачкою, а тому дана частина будинку є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з договором купівлі-продажу частини житлового будинку від 24.07.2009 року [PERSON] придбав у [PERSON] 3/5 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що розташований в [ADDRESS] . Таким чином, 3/5 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що розташований в [ADDRESS] було придбано відповідачем під час перебування у шлюбі з позивачкою, а тому дана частина будинку є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно з ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з\~ч.1\~ст.\~70\~СК України \~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з\~ч.3\~ст.\~70\~СК України \~за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Оскільки рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 06.06.2012 року було визначено, що неповнолітні діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] залишаються проживати з матір`ю, то суд приходить до висновку, що при визначенні частки майна дружини та чоловіка слід відступити від правила рівності часток майна подружжя, та визначити, що частка дружини у такому майні повинна бути більшою, так як з нею залишаються проживати неповнолітні діти, а тому вимога позивачки про визнання за нею права власності на 3/5 частини спільно придбаного будинку підлягає до задоволення. Разом з тим, суд приходить до висновку, що позовна вимога позивачки про визнання за нею права власності на телевізор, який був придбаний нею після розірвання шлюбу задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не надано жодних доказів його купівлі. На підставі викладеного,

Outcome: partial