Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-12 00:00:00

5 січня 2022 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява [PERSON] , в якій він просить суд стягнути з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за договором позики від 8 січня 2017 у сумі 70 тисяч доларів США, що еквівалентно сумі у розмірі 1\~890\~000 грн. 00 коп. станом на день звернення до суду із позовом пропорційно у розмірі, який відповідає частці кожного відповідача у спадщині, яка відкрилася після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Разом із позовною заявою [PERSON] подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на земельну ділянку, загальною площею 0,600 га, що розташована у [ADDRESS] ,яка належить [PERSON] , та садовий (дачний) будинок на земельній ділянці [ADDRESS] загальною площею 218,9 кв.м. та заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації вчиняти будь-які дії щодо вказаного майна. За результатами автоматичного розподілу справа передана для розгляду судді Приморського районного суду міста Одеси Косіциній В.В. Ухвалою суду від 12 січня 2022 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та встановлено загальний порядок розгляду справи. Ухвалою суду від 13 січня 2022 року було відмовлено позивачеві у задоволенні його заяви про забезпечення позову. 19 січня 2022 року [PERSON] повторно звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій були викладені ті ж самі вимоги, що і у заяві, поданій разом із позовною заявою 5 січня 2022 року. 20 січня 2022 року від позивача надійшла заява про розгляд заяви про забезпечення позову за його відсутності у зв`язку із знаходженням його на лікарняному. Ухвалою суду від 21 січня 2022 року було призначено розгляд заяви про забезпечення позову [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу у судовому засіданні, визнано явку усіх учасників справи у судове засідання обов`язковою та витребувано у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Полякової Тетяни Юріївни належним чином завірену копію спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] . У перше підготовче засідання, яке відбулося 10 лютого 2022 року, з`явилися відповідача [PERSON] та її представник - адвокат Друганова В.А., які надали суду письмові заперечення про вжиття заходів забезпечення позову та клопотання про витребування доказів; інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, від представника відповідача [PERSON] адвоката Дідуренко С.В. надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання у зв`язку з її хворобо, яке суд ухвалою, занесеною до протоколу вказаного підготовчого засідання задовольнив та відклав підготовче засідання. 10 лютого 2022 року суд постановив ухвалу, якою заяву позивача [PERSON] про забезпечення позову повернув заявнику. 15 лютого 2022 року засобами електронного зв`язку від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач стверджує, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення за договором позики від 08.01.2017 року є безпідставними та не підлягають задоволенню у повному обсязі. 18 лютого 2022 року до суду надійшли копії матеріалів спадкової справи № 5/2018, заведеної після смерті [INFO] [PERSON] 1 березня 2022 року до суду надійшов відзив [PERSON] , в якому відповідач просить суд викликати позивача до суду для надання ним особистих пояснень, зобов`язати останнього надати для огляду у судовому засіданні оригіналу договору позики від 08.01.2017 року та розписки про отримання ним від померлого [PERSON] у борг 70\~000 дол. США та відмовити у задоволенні вказаного позову. У підготовчі засідання, які відбулися 3 березня 2022 року, 18 квітня 2022 року, 9 червня 2022 року, 16 серпня 2022 року ніхто і учасників справи не з`явився. Ухвалою суду від 16 серпня 2022 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Судове засідання, призначене на 27 вересня 2022 року не відбулося у зв`язку із перебуванням головуючої судді Косіциної В.В. на лікарняному. У судове засідання від 19 жовтня 2022 року ніхто із учасників справи не з`явився і суд, ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання відклав його задля належного сповіщення позивача. У судове засідання, яке відбулося 29 листопада 2022 року сторони також не з`явилися, на адресу позивача надсилалася судова повістка про виклик у судове засідання, яка повернулася до суду з відміткою про невручення по причині відсутності адресата за вказаною на конверті адресою. Від представника відповідача [PERSON] - адвоката Дідуренко С.В. засобами електронного зв`язку надійшла заява про доручення доказів до матеріалів справи та письмова заява про проведення судового засідання, призначеного на 29 листопада 2022 року за відсутності позивача та його представника. Позивач не однарозово сповіщався про дати. час та місце судових засідань. Усі пощтові відпрвілення повернулись до суду (а.с. 87, 188,190,195, 215). Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку із неявкою усіх учасників справи у судове засідання, його фіксування за допомогою технічних засобів не здійснюється. Відповідно до ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, дослідивши усі докази, наявні у матеріалах справи, дійшов до наступних висновків. З позовної заяви суду стало відомо, що 8 січня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] передав, а [PERSON] отримав грошові кошти у сумі 70\~000 доларів США та зобов`язався повернути грошові кошти у строк не пізніше 8 грудня 2021 року. У той же час позивачеві стало відомо, що [INFO] [PERSON] помер, а його спадкоємцями є [PERSON] та [PERSON] . Враховуючи те, що борг позивачеві так і не було повернуто, він змушений був звернутися до суду із вказаною позовною заявою. Частиною 1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагрумента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стання 627 ЦК України). Згідно з пунктом першим частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. В силу ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що в разі якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Статтею 611 ЦК України передбачено, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі і сплата неустойки. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання-ч.1 ст.625 ЦК України. За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В силу ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-79 цс 14 зазначено, що відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Разом з тим, якщо факт передання грошових коштів відрізняється від моменту підписання договору між сторонами, то він може підтверджуватися розпискою або іншими документами, тобто письмовими доказами. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Схожі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №464/3790/16-ц (провадження № 14-465св18. Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були йому передані позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Доказів повернення суми боргу відповідачем матеріали справи не містять. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 грудня 2018 року у справі № 544/174/17 зроблено висновок щодо застосування статті 545 ЦК України і вказано, що у частині третій статті 545 ЦК Українипередбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін. На підтвердження викладених у позовній заяві обставин позивач надає суду копію договору позики (безвідсоткової) від 8 січня 2017 року. Відповідно до умов договору позикодавець [PERSON] в порядку і на умовах, визначених вказаним договором передає позичальнику [PERSON] безвідсоткову позику у сумі 70\~000 доларів США, а останній зобов`язується повернути позику у строк, не пізніше 8 грудня 2021 року. При цьому, відповідно до п.п. 2.1 зазначеного договору, його строк становить 5 років з моменту його підписання. Відповідно до п.п. 3.2. договору позика надається шляхом передачі готівки з рук позикодавця у руки позичальника в день підписання цього договору і підтвердженням повернення позики є передача розписки позикодавцем позичальнику. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути\~представлена розписка\~позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, чинне законодавство України не встановлює обов`язковості написання розписки про передачу грошових коштів, якщо між сторонами укладений договір позики в письмовій формі або ними використовуються інші документи на підтвердження факту передання грошових коштів. Однак у\~п.п.\~3.6.\~чітко вказано,\~що підтвердженням\~повернення позики\~є передача\~розписки позикодавцем\~позичальнику. У той же час позивачем не надано суду копію розписки позичальника, який підтверджує факт отримання ним від позикодавця грошових коштів у сумі 70\~000 доларів США. Більш того, суду на огляд не було надано оригінал вказаного договору від 8 січня 2017 року, оскільки позивач жодного разу до суду не з`явився, ухвалу суду від 21 січня 2022 року, якою його явку у судове засідання було визнано обов`язковою проігнорував, а усі судові повістки про виклик поверталися на адресу суду з відміткою про невручення по причині відсутності адресата за вказаною на конверті адресою, хоча саме її позивач вказав у позовній заяві. Окрім того, у матеріалах справи міститься заява від 21 січня 2022 року за підписом позивача, в якій він просить суд усі процесуальні документи по вказаній справі направляти на адресу його реєстрації, що судом і було виконано. Судом було встановлено, що позичальник за договором від 8 січня 2017 року [PERSON] помер [INFO] , про що зазначає і сам позивач у позовній заяві, і відповідачі у відзиві та підтверджується копією свідоцтва про смерть, що міститься у матеріалах спрадкової справи № 5/2018 відносно майна померлого [PERSON] . Згідно із статтею 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування, перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) є підставою для універсального правонаступництва у цивільних правовідносинах. У такому разі відбувається зміна суб`єктного складу у правовідношенні, тобто цивільні правовідносини існують безперервно, не припиняючись, відбувається лише заміна одного із їх учасників. Основною метою універсального правонаступництва є збереження стабільності цивільного обороту за допомогою забезпечення заміни третіми особами особи, яка вибула зі складу учасників цивільного обороту. За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Законодавством визначено, що у подібних випадках відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками. Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця. За чинним законодавством спадкоємці, які прийняли спадщину, повинні виконати боргові зобов`язання спадкодавця в межах дійсної вартості майна, одержаного ними у спадщину. Вартість спадщини визначається на час відкриття спадщини. Отже, умовою відповідальності спадкоємця за боргами спадкодавця є факт прийняття спадщини. Для всіх спадкоємців, як за законом, так і за заповітом, існує однакова межа відповідальності за боргами спадкодавця. За наявності декількох спадкоємців настає частковий обов`язок виконання зобов`язань: кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Таким чином, кредитори спадкодавця можуть пред`явити вимоги до будь-якого спадкоємця, але обсяг виконання боргового зобов`язання спадкоємцем не може перевищувати дійсної вартості отриманої ним спадщини і розміру боргів, що пропорційно припадають на його частку. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] його спадкоємцями стали діти померлого [PERSON] та [PERSON] , до яких позивач і пред`явив позовну заяву про повернення боргу за договором позики. Суд ставить під сумнів дійсність вказаного договору з кількох причин. У першу чергу, суду на огляд не було надано оригінал Договору позики від 8 січня 2017 року. У п. 5.4 вказаного договору зазначено, що «даний договір укладений в двох оригінальних примірниках, по одному для кажної сторони». У той же час, як стверджують відповідачі, ні за життя їх батька, ні після його смерті вони жодного разу не бачили вказаний договір. Також суд звертає увагу на те, що у договорі невірно зазначені дати народження його підписантів. Так, вказано, що датою народження [PERSON] є [INFO] , хоча у паспорті, наданого ним разом із позовною заявою вказана дата 6 вересня 1968 рік; а дата народження [PERSON] у договорі вказана 6 вересня 1968 рік, хоча з копій медичних виписок, наданих відповідачами разом із відзивом та матеріалів спадково справи № 5/2018 року вбачається, що останній народився [INFO] . Під час розгляду справи жодна зі сторін не наполягала на призначенні судової почеркознавчої експертизи, суд також не являється фахівцем у галузі графолгії, однак під час візуального співставлення підпису померлого [PERSON] , який міститься у договорі позики від 8 січня 2017 року з його підписом на довіреності та заповіті від 27 липня 2017 року і у паспорті, копії яких надав представник відповідача, встановлено, що вони значно відрізняється від підпису у зазначеному договорі. Також судом встановлено, що договір підписано 8 січня 2017 року. У той же час відповідач [PERSON] у відзиві зазначає, що її батько на час укладання вказаного договору та у зв`язку із хворобою, постійно проживав з нею у квартирі. На підтвердження вище викладеного, відповідач надає суду копії медичних документів стосовно хвороби [PERSON] . Серед іншого суд звертає увагу на копію консультативного висновку експерта, наданого лікарем - консультантом Лікувально діаностичного центру ТОВ «Свята Катерина Одеса» 8 грудня 2016 року, у якому, серед іншого, у рекомендаціях вказується «госпіталізація до терапевтичного відділення». У заяві про забезпечення позову, поданою разом із позовом, позивач зазначає, що «відповідно до ч. 3 договору позики, грошові кошти призначалися на благоустрій земельної ділянки, загальною площею 0,600 га, що розташована у [ADDRESS] та садового (дачного) будинку на земельній ділянці № [NUMBER] у СК «Кароліно» загальною площею 218,9 кв.м», хоча суд, детально вивчивши п. 3 даного договору, який має назву «Порядок надання і повернення позики» жодних згадок про те, з якою метою [PERSON] позичає 70\~000 доларів США або з якою метою [PERSON] надає таку суму у позику не містить. Окрім того, позивач у позовній заяві не зазначає, коли та за яких обставин він познайомився з позичальником та в яких відносинах вони перебували, жодних пояснень додатково ним надано не було, суд також був позбавлений можливості особисто почути пояснення позивача, оскільки у жодне судове засідання, як вже зазначалося раніше, він не з`являвся. Утім до заяви про забезпечення позову, поданої разом із позовною заявою, ним додано Інформацію Державного земельного кадастру про право власності на земельну ділянку [ADDRESS] , Технічний паспорт від 20.03.2014 року на садовий будинок, розташований на земельній ділянці [ADDRESS] , витяг з ЄДРСР рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12.08.2019 про поділ майна подружжя, з якого суд не може встановити, між ким був спір, а також Висновок про вартість нерухомого майна, наданий на замовлення [PERSON] ТОВ «Експертним бюро «Айстра» 4 січня 2021 року. Також позивачем були надані копії документів із спадкової справи померлого, такі як заяви про прийняття спадщини відповідачами та заповіт. Наявність вказаних документів свідчить про доволі тісні взаємини між позивачем та померлим [PERSON] , хоча, як вказують відповідачі у своїх відзивах на позовну заяву, з позивачем вони особисто не знайомі, уяви не мають, хто ця людина і вперше почули про нього лише дізнавшись про подану ним позовну заяву та наголошують на тому, що їх батько за життя також жодного разу не згадував його імені під час розмов. Позивач разом із позовною заявою надає суду копію вимоги про повернення грошових коштів, адресовану [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до аб. 2 ч. 1 ст. 1049 ЦК України, якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Суд зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачами вказаної вимоги або принаймні направлення позивачем відповідачам вказаної вимоги. Окрім того, датою вимоги значиться 10 листопада 2019 року, строк повернення позики 8 грудня 2021 року. Таким чином,на момент пред`явлення вказаної вимоги у відповідачів ще не сплив строк повернення позики. Частиною 1 статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 2 статті 78 ЦПК України). Ч.7 ст. 81 ЦПК України передбачає, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Положеннями ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 2-4 ст. 12, ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності приходить до переконання, що позивачем не доведено викладених ним у позовній заяві обставин, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі . Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. На підставі вище викладеного та

Outcome: dismissed