Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування вимог в позові вказав, що відповідно до судового наказу, винесеного Баштанським районим судом Миколаївської області 21.12.2017 року з нього на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина\~ [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 07.12.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. На сьогоднішній день його матеріальне становище змінилось, зокрема, у нього виникла заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина за період з 07.12.2017 року до часу звернення до суду (05.04.2019 року), яка виникла не з його вини, оскільки йому не було відомо про ухвалення рішення щодо стягнення аліментів, при цьому він добровільно надавав матеріальну допомогу на утримання сина в період з 31.01.2017 року по 31.01.2019 року на загальну суму 20006 грн. Крім того, у нього на утриманні знаходяться двоє непрацездатних батьків: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , інвалід 3 групи, які є пенсіонерами. Батьки знаходяться на його утриманні (купує ліки, їжу, одяг, сплачує комунальні послуги). На підставі зазначеного позивач просить суд зменшити розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина з 1/4 частики до 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Баштанського районного суду Миколаївської області від 24.04.2019 року відкрито провадження у вказаній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 09.09.2019 року ухвалено заочне рішення, яким позов задоволено в повному обсязі. Ухвалою від 21.10.2020 року вищевказане заочне рішення скасовано. В судове засідання позивач не з`явився, від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. В судове засідання відповідач не з`явилася, від неї надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, проти задоволення позов заперечує. Дослідивши матеріали справи (копію рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 07.04.2016 року № 468/262/16-ц; копію судового наказу Баштанського районного суду Миколаївської області від 21.12.2017 року № 468/1658/17-ц; довідку Головного управління Держспоживслужби в Миколаївській області від 04.04.2019 року №14.3/1694; виписку по картці /рахунку; копію пенсійних посвідчень; щорічну декларацію за 2017 рік на ім`я [PERSON] ), суд прийшов до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову. Судом встановлено, що судовим наказом, винесеним Баштанським районим судом Миколаївської області 21.12.2017 року, з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина\~ [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 07.12.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивач звернувся до суду із позовом про зменшення розміру стягуваних з нього аліментів, посилаючись на те, що змінилося його матеріальне становище, оскільки у нього виникла заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина за період з 07.12.2017 року до часу звернення до суду (05.04.2019 року), яка виникла не з його вини, оскільки йому не було відомо про ухвалення рішення щодо стягнення аліментів, при цьому він добровільно надавав матеріальну допомогу на утримання сина в період з 31.01.2017 року по 31.01.2019 року на загальну суму 20006 грн. Крім того, у нього на утриманні знаходяться двоє непрацездатних батьків: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , інвалід 3 групи, які є пенсіонерами. Батьки знаходяться на його утриманні (купує ліки, їжу, одяг, сплачує комунальні послуги). Як роз`яснив Пленум Верховного суду України вПостанові №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», зокремап.23, відповідно дост.192 СК України,розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до ст. 273 СК України,якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти,чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Дана норма містить дві підстави для коригування аліментів:а) шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як убік погіршення так і у бік покращення. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789 ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналізуючи зміст ст.ст.181,192 СК України, суд дійшов висновку, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс Українипередбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду. Устатті 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143 цс 13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннямист. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України,але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини,які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). З аналізу зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статями 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем не доведено підстав для задоволення позову, передбачених ст.192 СК України. Позивач є працездатним, будь-яких належних та допустимих доказів про погіршення свого матеріального стану з моменту стягнення аліментів на утримання сина - позивач не надав. Твердження позивача про те, що він має заборгованість зі сплати аліментів не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Крім того, дані обставини (за умови їх підтвердження належними та допустимими доказами) не є такими, що свідчать про погіршення матеріального становища позивача в розумінні ст. 192 СК України. Також не знайшло своє підтвердження в ході розгляду справи твердження позивача про перебування на його утриманні непрацездатних батьків, оскільки позивачем не надано відповідних доказів (придбання ліків, їжі, одягу, сплати комунальних послуг). Крім того, встановлені в ході розгляду справи обставини свідчать, що батьки позивача є пенсіонерами (а.с.12.13), а відтак мають право на державне пенсійне забезпечення. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено та не підтверджено належними, допустимими та достатніми доказами позовні вимоги щодо зменшення розміру аліментів, тому в задоволенні позову необхідно відмовити у повному обсязі. \~\~На підставі викладеного,

Outcome: dismissed