Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-12 00:00:00

18.02.2022 концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості по оплаті за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, мотивуючи свої вимоги тим, що у період з 01.11.2018 по 31.10.2021 позивач надавав відповідачам послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за адресою: [ADDRESS] , на загальну суму 23 063,40 грн., яку відповідачами сплачено не було. Претензій від відповідачів щодо якості теплової енергії за вказаний період не надходило. Просив стягнути з відповідачів суму заборгованості у зазначеному вище розмірі, а також судовий збір. Судом проведено такі процесуальні дії у цій справі. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25.02.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; визначено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) учасників справи у судове засідання, встановлено строки для подання заяв по суті справи, перше судове засідання призначене на 11.04.2022 на 14:00 год. Копію ухвали від 25.02.2022 разом із позовною заявою з доданими до неї матеріалами відповідачі отримали 26.04.2022 (а.с. 22). У встановлений ухвалою строк відповідачі не подали відзиву на позов. У судовому засіданні представник позивача надала розрахунок суми позову з урахуванням проведених оплат заборгованості станом на 01.11.2022, згідно з яким заборгованість відповідачів за спірний період становить 14 919,97 грн., на стягненні якої наполягала у судовому засіданні. Також зазначала, що раніше укладений договір про реструктуризацію заборгованості вважається розірваним згідно із п. 4.2 договору, оскільки відповідачами порушено його умови, а саме не здійснено платежі протягом трьох місяців поспіль. Представник відповідачів у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, зазначивши, що 23.10.2021 між Концерном «Міські теплові мережі» і [PERSON] укладено договір № 421 про реструктуризацію заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, згідно з умовами якого позивачем було реструктуризовано заборгованість станом на 01.10.2021 в сумі 22 851,31 грн. шляхом сплати щомісячних платежів згідно із графіком. Відповідачем [PERSON] здійснювались оплати за цим договором, однак через не зазначення призначення платежу у певних квитанціях суми оплат були розподілені на погашення поточної заборгованості. Зокрема, зазначала, що 25.01.2022 відповідач здійснила оплату в сумі 1 471 грн. без зазначення призначення платежу. Вважала, що договір про реструктуризацію є чинним, а тому просила в позові відмовити. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне. Судом встановлено, що позивачем надавались послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] , яка на праві власності належить відповідачам в рівних частках (по Ѕ), що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інших Реєстрів № 282392286 від 02.11.2021 (а.с. 8). Відповідно до розрахунку суми заборгованості, долученого до позовної заяви, та довідки щодо заборгованості за надані послуги за період з 01.11.2018 по 31.10.2021 заборгованість відповідачів за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води складає 23 063,40 грн. Однак, в процесі судового розгляду справи було встановлено, що з січня 2022 р. по вересень 2022 р. відповідачами сплачено частину вищезазначеної заборгованості, у зв`язку із чим станом на 01.11.2022 заборгованість складає 14 919,97 грн., що підтверджується наданим представником позивача розрахунком суми позову. Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», який визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їх права та обов`язки. За умовами ст. 68 Житлового кодексу України та ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» закріплено обов`язок споживача оплачувати вказані послуги. Згідно з Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - Правила), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 за № 630, централізоване постачання гарячої води - це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у гарячій воді, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем гарячого водопостачання. Відповідно до Правил, централізоване опалення - це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання. Таким чином, позивач є виконавцем з надання послуг з теплопостачання та надавав послуги з централізованого теплопостачання у приміщення квартири відповідачів. Відповідно до п. 29 Правил споживач має право на несплату вартості послуг лише в разі їх ненадання виконавцем або припинення надання у встановленому порядку за письмовою заявою споживача. Доказів ненадання виконавцем або припинення надання вказаних послуг позивачем суду не надано. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання, відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідачі розмір заборгованості не оспорюють, проте, вважають, що у даному випадку позов не підлягає задоволенню у зв`язку із наявністю укладеного між сторонами договором про реструктуризацію заборгованості. Дійсно, 23.10.2021 року між Концерном «Міські теплові мережі» та [PERSON] укладено договір про реструктуризацію заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води № 421 (а.с. 45-47). Згідно з умовами договору та графіку здійснення платежів, боржник [PERSON] повинна сплачувати щомісячно 380,86 грн. та поточні нарахування за житлово-комунальні послуги. З матеріалів справи випливає, що боржником на виконання умов договору реструктуризації боргу було сплачено у січні 2022 року 1 471,10 грн. Суд погоджується із доводами представника позивача, за якими договір про реструктуризацію протягом жовтня-грудня 2022 р. не виконувався, а тому є припиненим. Так, відповідно до п. 1.2 цього договору суму реструктуризованої заборгованості, що зазначена у п. 1.1 договору, боржник повинна була сплачувати відповідно до графіка здійснення платежів, а саме з 01.10.2021 по 30.09.2026, тобто протягом 60 місяців у розмірі щомісячного платежу 380,86 грн. (а.с. 47). Згідно з п. 1.3 цього договору погашення розстроченої заборгованості не звільняє громадянина від оплати поточних нарахувань за житлово-комунальні послуги. Пунктом 4.2 договору визначено, що у разі несвоєчасного або у не повному обсязі внесення протягом трьох місяців громадянином платежів з погашення розстроченої заборгованості, дія Договору припиняється з першого числа місяця, наступного за розрахунком. При цьому, у графіку платежів було визначено, що у 2021 році періодом погашення заборгованості є 01.10.2021 - 31.12.2021, тобто графік платежів передбачав оплату за три місяці протягом 2021 року, починаючи із жовтня 2021 р. Сам договір було укладено 23.10.2021, отже перший платіж за цим договором відповідач [PERSON] повинна була здійснити до кінця жовтня 2021 р. Разом із тим, у жовтні, листопаді, грудні 2021 року платежі [PERSON] не здійснювала, а тому у даному випадку з 01 січня 2022 року настали обставини, визначені п. 4.2 договору, а саме договір припинив свою дію. Тому, здійснення відповідачем оплати за цим договором у січні 2022 р. на суму, яка є більшою за щомісячний платіж, не впливає на чинність вказаного договору, оскільки цей платіж було здійснено вже після припинення його дії. Суд зауважує, що згідно зі ст. 6, ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У даному випадку відповідач [PERSON] , підписуючи договір про реструктуризацію заборгованості, погодила його умови, у тому числі і щодо порядку його припинення у зв`язку із порушенням строку внесення чергових платежів протягом трьох місяців. Відтак, доводи представника відповідача про чинність даного договору на увагу не заслуговують і не можуть бути підставою для відмови у позові. За таких обставин, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог Концерну «Міські теплові мережі» в частині стягнення з відповідачів заборгованості, що залишилась не сплаченою за спірний період, тобто у розмірі 14 919,97 грн., яка підлягає стягненню з відповідачів в рівних частках, що відповідають їх часткам у праві власності на житло, в яке позивачем надавались послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, тобто по 7 459,99 грн. з кожного відповідача. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог до цього відповідача, тобто в розмірі 806,33 грн. Відповідач [PERSON] є інвалідом ІІ групи, а тому згідно з положеннями п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору. Отже, з неї судові витрати зі сплати судового збору стягненню не підлягають.

Outcome: partial