Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-14 00:00:00

26.07.2022 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , третя особа приватний нотаріус КМНО Ганчук Ю.Я., про розірвання договорів довічного утримання. Позов обґрунтовується тим, що між [PERSON] та [PERSON] 22.06.2021 року було укладено договір довічного утримання, згідно якого позивачем-1 було передано у власність відповідачу 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Договір посвідчений приватним нотаріусом КМНО Ганчук Ю.Я., зареєстрований в реєстрі № 888 серія НРЕ № 079254. У зв`язку з укладенням договору довічного утримання приватним нотаріусом була накладена заборона відчуження зазначеного в договорі майна. В той же день 22.06.2021 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання, згідно якого позивачем-2 було передано у власність відповідачу 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Договір посвідчений приватним нотаріусом КМНО Ганчук Ю.Я., зареєстрований в реєстрі № 890 серія НРЕ № 079255. У зв`язку з укладенням договору довічного утримання приватним нотаріусом була накладена заборона відчуження зазначеного в договорі майна. Відповідно до п. 7 договорів, які є аналогічними за змістом, відповідач зобов`язувалась довічно повністю утримувати позивачів: харчуванням, наглядом, необхідною допомогою, матеріальним утриманням у розмірі 2000 грн. на місяць, зі зберіганням в їх безкоштовному довічному користуванні відчужуваної частки квартири. Однак, на другий день після укладання договорів, відповідач поїхала до м. Харкова разом з оригіналами договорів довічного утримання та документами на квартиру. Зв`язок з відповідачем позивачі підтримували тільки засобами мобільного зв`язку, до м. Києва вона не приїжджала, посилаючись на свою зайнятість. Приблизно в січні 2022 року позивачами було прийнято рішення про розірвання договорів довічного утримання, у зв`язку з повним невиконанням їх істотних умов. В телефонному режимі з відповідачем було вирішено, що вона поверне всі оригінали документів для звернення до нотаріуса про розірвання договору за згодою сторін, але оригінали документів так і не повернула, в добровільному порядку договір розірвати немає можливості. Позивачі фактично не мали змоги звернутися до приватного нотаріуса то розірвати свої договори довічного утримання разом з відповідачем, оскільки від 24.02.2022 року почалась повномасштабна військова агресія Російської Федерації, було оголошено про воєнний стан в Україні. Пізніше стало відомо, що відповідач виїхала за межі України і зараз перебуває у Республіки Франції разом зі своєю родиною, тому розірвати договір довічного утримання за згодою сторін неможливо. З моменту укладення договорів довічного утримання до цього часу відповідач жодного разу не виконувала їх умови, які передбачені п. 7, що є підставою для їх розірвання в судовому порядку. Враховуючи викладене, сторона позивача просить задовольнити позов та стягнути судові витрати. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 04.08.2022 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 30.11.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання сторона позивача не з`явилася, в матеріалах справи міститься заява, зі змісту якої вбачається, що представник просить розглядати справу без його участі та участі позивачів, які позовні вимоги підтримують, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання, як і у попередні підготовчі засідання, не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася в порядку, передбаченому процесуальним законом, а також відомим засобами зв`язку. Відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подавала. Суд за письмовою згодою представника позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Судом встановлено, що між позивачем-1, позивачем-2 та відповідачем 22.06.2021 року були укладені договори довічного утримання, посвідчені приватним нотаріусом КМНО Ганчук Ю.Я., зареєстровані в реєстрі № 888 серія НРЕ № 079254 та № 890 серія НРЕ № 079255. Відповідно до укладених договорів [PERSON] та [PERSON] було передано у власність [PERSON] по 1/2 частині квартири [ADDRESS] , взамін чого [PERSON] зобов`язалася забезпечувати відчужувачів утриманням та доглядом довічно. Позивачу-1 1/2 частина вказаної квартири належала на підставі Свідоцтва про право власність на житло, виданого Відділом приватизації Залізничної районної державної адміністрації м. Києва 04.08.1993 року, згідно з розпорядженням (наказом) від 04.08.1993 року № 3456, зареєстрованого Київським міським бюро технічної інвентаризації 06.08.1993 року у реєстрову книгу за № 2331, та Договору про визначення часток у спільній сумісній власності, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Ганчук Ю.Я. від 22.06.2021 року за реєстровим № 887, право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 22.06.2021 року № 42609024. Позивачу-1 1/2 частина вказаної квартири належала на підставі Свідоцтва про право власність на житло, виданого Відділом приватизації Залізничної районної державної адміністрації м. Києва від 04.08.1993 року, згідно з розпорядженням (наказом) від 04.08.1993 року № 3456, зареєстрованого Київським міським бюро технічної інвентаризації 06.08.1993 року у реєстрову книгу за № 2331, та Договору про визначення часток у спільній сумісній власності, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Ганчук Ю.Я. 22.06.2021 року за реєстровим № 887, право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 22.06.2021 року № 42609144. Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. За положеннями ч. 1 ст. 744 та ст. 751 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. Матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Така оцінка підлягає індексації у порядку, встановленому законом. Так, відповідно до п. 7 договорів довічного утримання, які є аналогічними за змістом, [PERSON] зобов`язувалась довічно повністю утримувати - [PERSON] та [PERSON] харчуванням, наглядом, необхідною допомогою, матеріальним утриманням у розмірі 2000 (двох) тисяч гривень на місяць, зі зберіганням в їх безкоштовному довічному користуванні відчужуваної частки квартири. Разом з тим, за доводами сторони позивача, відповідач жодного разу не забезпечувала позивачів вказаним, тобто не виконувала умови укладених договорів. На другий день після укладання договорів відповідач поїхала до м. Харкова, зв`язок підтримувала тільки засобами мобільного зв`язку, до м. Києва вона не приїжджала, посилаючись на свою зайнятість. За наявною у позивачі інформацією, відповідач зараз перебуває у Республіки Франції разом зі своєю родиною. У зв`язку з цим, позивачами було прийнято рішення про розірвання договорів довічного утримання через невиконанням їх істотних умов. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини. У разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню. (ч. 1 ст. 756 ЦПК України). Відповідачем жодним заперечень щодо заявлених позовних вимог та доказів, які б спростували викладені обставини, надано не було. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. За правилами ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За правилами ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивачів про розірвання договорів довічного утримання є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо вимоги сторони позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000 грн., суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 3 цієї статті визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно ч. 4 цієї статті розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За вимогами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу представником надано наступні документи: ордер серії АА № 1220928; ордер серії АА № 1220929; копія договору № 03/22 про надання правничої допомоги (витяг) від 14.06.2022 року; копія договору № 04/22 про надання правничої допомоги (витяг) від 14.06.2022 року; копія меморіального ордеру від 21.06.2022 року на суму 10 000 грн. (платник [PERSON] ; копія меморіального ордеру від 21.06.2022 року на суму 10 000 грн. (платник [PERSON] ); копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Однак стороною не надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, як визначено чинним законодавством, який би містив назви послуг, витрачений на них адвокатом час та їх вартість, що позбавляє суд можливості перевірити чи є їх розмір співмірним відповідно до вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України. Суд враховує практику Європейського суду з прав людини, згідно якої заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). Так, у рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Крім того, КАС ВС у своїй постанові від 15.04.2021 року (справа № 160/6899/20) зазначив, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved