Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-14 00:00:00

28.06.2022 військова частина [NUMBER] звернулася до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до [PERSON] , в якому просить зобов`язати відповідача звільнити житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] , шляхом виселення, з підписанням акта приймання-передачі приміщення у десятиденний термін з дня набрання судовим рішенням законної сили. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що спірну службову квартиру позивачеві розподілено згідно з наказом Міністерства оборони України від 31.01.2019 № 40 «Про проведення експерименту із забезпеченням службовим житлом шляхом закріплення його за посадами військовослужбовців Збройних Сил України» і Порядком проведення експерименту із забезпечення службовим житлом, який визначає закріплення житла за посадами військовослужбовців Збройних Сил України шляхом укладення договору надання в користування службового (штатно-посадового) житла. 10.09.2019 між [PERSON] та військовою частиною [NUMBER] укладено договір про надання в користування спірної квартири. 13.03.2022 відповідач був виключений з числа особового складу військової частини [NUMBER] , а відтак, на підставі п. 3.11 Договору, повинен звільнити надане у тимчасове користування житлове приміщення за вищевказаною адресою. Ухвалою судді від 04.07.2022 позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачеві в триденний строк з дня отримання копії ухвали усунути вказані в ній недоліки. Ухвалою судді від 20.07.2022 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін; відкрито провадження у цивільній справі. Ухвалою судді від 06.09.2022 призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 22.09.2022. 22.09.2022 розгляд справи відкладений на 10.10.2022 у зв`язку з неявкою сторін. 29.09.2022 представник відповідача подав відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позову. 07.10.2022 представник позивача подала відповідь на відзив. 10.10.2022 розгляд справи не відбувся у зв`язку із оголошенням повітряної тривоги. Ухвалою суду від 27.10.2022, внесеною до протоколу судового засідання, клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі залишено без задоволення. 27.10.2022 розгляд справи відкладений на 10.11.2022 у зв`язку із залученням в якості третьої особи Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігова. 10.11.2022 розгляд справи відкладений на 28.11.2022 у зв`язку із залученням до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради. 28.11.2022 у судовому засіданні оголошено перерву до 14.12.2022, у зв`язку із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Міністерства оборони України. 12.12.2022 на адресу суду надійшли пояснення Міністерства оборони України, в яких зазначається про підтримку позовних вимог військової частини [NUMBER] . У судовому засіданні представник позивача позов підтримала. Представники військової частини [NUMBER] та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігова вважають позов таким, що підлягає задоволенню. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав. Представник Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради у вирішенні спору поклався на розсуд суду. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що наказом Міністра оборони України від 10.05.2017 № 306 полковника [PERSON] призначено на посаду начальника оперативного управління - заступника начальника штабу військової частини [NUMBER] . Як убачається з посвідчення серії [NUMBER] , виданого Департаментом соціальної політики Чернігівської міської ради 12.05.2022 безтерміново, [PERSON] є особою з інвалідністю 3 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни (а.с. 72). Наказом т.в.о. Міністра оборони України від 16.07.2019 № 385 квартира [ADDRESS] закріплена за військовою частиною [NUMBER] на праві оперативного управління. Наказом командира військової частини [NUMBER] від 02.09.2019 № 225 дана квартира закріплена за посадою начальника оперативного управління - заступника начальника штабу військової частини [NUMBER] . Як убачається зі змісту акта приймання (передачі) для утримання та експлуатації квартир, затвердженого Начальником Північного територіального квартирно-експлуатаційного управління 15.08.2019, утримання спірної квартири здійснює Квартирно-експлуатаційний відділ м. Чернігова (а.с. 91-92). Відповідно до поданої позивачем копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 159994952 від 18.03.2019 квартира за адресою: [ADDRESS] , перебуває у державній власності Міністерства оборони України. Наказом Головнокомандувача Збройних Сил України № 217 від 09.03.2022 полковник [PERSON] звільнений з військової служби у відставку за підпунктом «а» (за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі), відповідно до пункту третього частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ, з правом носіння військової форми одягу вважати таким, що справи та посаду здав 13.03.2022. Наказом командира військової частини [NUMBER] від 13.03.2022 № 64 (по стройовій частині) полковника запасу [PERSON] виключено із списків особового складу частини (а.с. 17). На думку позивача, з урахуванням умов укладеного договору (абзац 2 пункту 3.11), відповідач мав звільнити надане у тимчасове користування приміщення протягом місяця з дня настання визначеної обставини, а саме переведення на іншу посаду для проходження служби, у строк до 12.04.2022. При цьому, дія договору припинилася, у зв`язку із закінченням строку на який його було укладено. Відповідно до частини першої статті 31 ЖК Української РСР громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, ЖК та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР, Української РСР), як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю. Згідно із статтею 118 ЖК України службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради. Відповідно до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених ЖК Української РСР та іншими нормативно-правовими актами. Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства. Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Пунктом 3 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого Кабінетом Міністрів України від 03.08.2006 № 1081, передбачено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання проводиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла. Пунктом 8 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого Кабінетом Міністрів України від 03.08.2006 №1081, встановлено, що житлове приміщення включається до числа службового згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини, погодженого з квартирно-експлуатаційним органом. Наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року № 380, затверджено Інструкцію з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, яку було зареєстровано в Міністерстві юстиції України 06.09.2018 за № 1020/32472. За нормами Розділу VII Інструкції № 380, особи, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання, забезпечуються жилим приміщенням згідно з чергою у військовій частині, що визначається часом зарахування на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання житлових приміщень, або до списків осіб, які користуються правом позачергового одержання житлових приміщень) за рішенням житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії), яке затверджується наказом командира військової частини. 31.01.2019 Міністром оборони України видано наказ № 40 «Про проведення експерименту із забезпечення службовим житлом шляхом закріплення його за посадами військовослужбовців Збройних Сил України». У відповідності до цього наказу начальнику Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України розробити та затвердити порядок проведення експерименту із забезпечення службовим житлом шляхом закріплення його за посадами військовослужбовців Збройних Сил України. 19.02.2020 наказом № 51 Міністерства оборони України продовжено проведення експерименту із забезпечення службовим житлом. Згідно з Порядком проведення експерименту із забезпечення службовим житлом, затвердженим начальником Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України від 01.02.2019 (зі змінами від 25.07.2019 та від 04.09.2019), до службового (штатно-посадового) житла можуть бути віднесені житлові приміщення, які вже мають статус службових, житлові приміщення в об`єктах нового будівництва, реконструкції, придбані, набуті в порядку, передбаченому законодавством, на які зареєстровано право власності за Міністерством оборони України. Житлові приміщення включаються до службового (штатно-посадового) житла рішенням заступника Міністра оборони України (згідно з розподілом обов`язків) за поданням Головного КЕУ Збройних Сил України. Приймання-передача службового (штатно-посадового) житла на баланс квартирно-експлуатаційного органу та закріплення його за військовою частиною на праві оперативного управління проводиться на підставі наказу Міністерства оборони України, а в подальшому акту приймання-передачі основних засобів, передається документація на таке житло. На підставі рапорта відповідача, 10.09.2019 між ним та військовою частиною [NUMBER] укладено договір № 122 про надання в користування військовослужбовцю Збройних Сил України службового (штатно-посадового) житла, за загальними умовами якого Управитель (в/ч [NUMBER] ) надає користувачу ( [PERSON] ) на строк проходження ним служби на посаді заступника начальника штабу військової частини [NUMBER] , для тимчасового проживання житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9-14). Цього ж дня між сторонами було складено акт приймання-передачі житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] , яке складається з 3 (трьох) кімнат загальною площею 78,2 кв.м, житловою площею 47,1 кв.м, (додаток до Договору надання в користування військовослужбовцю Збройних Сил України службового (штатно- посадового) житла від 10.09.2019 №122). Згідно з пунктом 1.4 договору, будівля, в якій знаходиться зазначене приміщення, передана на підставі наказу Міністерства оборони України від 11.06.2019 № 312 на праві оперативного управління в/ч [NUMBER] і перебуває на балансі квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігова. Пунктом 1.6 договору визначено, що цей договір не надає користувачу та членам його сім`ї права реєструвати місце проживання за адресою житлового приміщення та не є підставою для державної реєстрації речових прав на нього за користувачем та членами його сім`ї. Пунктом 3.11 договору передбачено, що користувач зобов`язаний звільнити житлове приміщення у місячний строк разом з членами сім`ї у разі, зокрема, звільнення з військової служби (при цьому дія договору припиняється у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено). Відповідно до пункту 7.1 договору його укладення не створює для користувача та членів його сім`ї будь-яких інших прав на житлове приміщення, крім права тимчасового користування. За статтями 6, 627, 629 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. З вищевказаного вбачається, що договір від 10.09.2019, укладений між відповідачем та військовою частино [NUMBER] , не надає користувачу та членам його сім`ї права реєструвати місце проживання за адресою житлового приміщення: [ADDRESS] та не є підставою для державної реєстрації речових прав на нього за користувачем та членами його сім`ї. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що оскільки право користування відповідача квартирою виникло на підставі договору користування від 10.09.2019, з умовами якого він погодився та підписав, ордер на житло не видавався, тому немає правових підстав вважати спірне житло службовим. Подібних висновків дійшов Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 08.07.2021 № 154/1425/20 (провадження № 61-17774св20). Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику ЄСПЛ. Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Втручання у право на повагу до житла має бути також "необхідним у демократичному суспільстві". Тобто, воно має відповідати "нагальній суспільній необхідності" та бути домірним переслідуваній легітимній меті (рішення Європейського суду з прав людини від 16 липня 2009 року у "Zehentner v. Austria", заява № 20082/02). Вирішуючи питання про "необхідність у демократичному суспільстві" виселення відповідачів зі службового житла, суд має оцінити, чи існує нагальна суспільна необхідність для застосування такого заходу та чи буде таке втручання у право особи на житло пропорційним переслідуваній легітимній меті. Принцип пропорційності у розумінні Європейського суду з прав людини полягає в оцінці справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право людини на повагу до житла, й інтересами особи, яка зазначає негативних наслідків від цього втручання. Пошук такого балансу не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості у кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між легітимною метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа внаслідок втручання в її право на повагу до житла несе надмірний тягар. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були би менш обтяжливими для прав і свобод цієї особи, оскільки обмеження її прав не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для досягнення вказаної мети. Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі мати можливість, щоб її виселення було оцінене судом на предмет пропорційності у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 09 жовтня 2007 року у справі "Stankova v. Slovakia", заява № 7205/02). Відсутність обґрунтування у судовому рішенні фактичних підстав застосування приписів законодавства, навіть якщо формальні вимоги були дотримані, може серед інших чинників братися до уваги при вирішенні питання про те, чи встановлено справедливий баланс заходом, що оскаржується (рішення Європейського суду з прав людини від 05 січня 2000 року у справі "Beyeler v Italy", заява № 33202/96). Неврахування національними судами принципу пропорційності у справах про виселення особи з житла є підставою для висновку про порушення відносно такої особи статті 8 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 14 грудня 2017 року у справі "Dakus v. Ukraine", заява № 19957/07, від 02 березня 2011 року "Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine", заява № 30856/03, від 17 травня 2018 року "Sadovyak v. Ukraine", заява № 17365/14. Враховуючи викладене вище, суд зазначає, що законодавством дійсно не передбачено можливості та порядку отримання військовослужбовцем для постійного проживання житла, яке було передане йому у тимчасове користування на договірних умовах у зв`язку з проведенням експерименту із забезпечення житлом шляхом закріплення його за посадами військовослужбовців Збройних Сил України. Однак, суд вважає за необхідне оцінити позовні вимоги з точки зору пропорційності у справах про виселення особи з житла. Принцип пропорційності, який є також і принципом цивільного судочинства (пункт 6 частини третьої статті 2, стаття 11 ЦПК України) забезпечує розумний баланс між інтересами позивача, відповідача та загальними інтересами. Виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до житла передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену у пункті 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Відповідність останньому критерію визначається з урахуванням того, чи існує нагальна суспільна необхідність для застосування такого обмеження права на повагу до житла та чи буде втручання у це право пропорційним переслідуваній легітимній меті. Суд вважає, що задоволення позову та виселення звільненого з військової служби [PERSON] з квартири [ADDRESS] пропорційне та переслідуватиме легітимну мету, оскільки дане житлове приміщення наказом командира військової частини [NUMBER] від 02.09.2019 № 225 закріплене за посадою начальника оперативного управління - заступника начальника штабу військової частини [NUMBER] , яку на даний час займає інша особа. До того ж відповідач, за відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області від 18.07.2022, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 28), а також має на праві власності 1/2 частку будинку [ADDRESS] , про свідчить інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 15.12.2022 № 317754874. Посилання відповідача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2022 у справі № 362/643/21, за змістом якої спори щодо оскарження особами з числа військовослужбовців рішень, дій чи бездіяльності відомчих житлових (житлово-побутових, з контролю за розподілом житла) комісій є спорами з приводу проходження позивачами військової служби як різновиду служби публічної та належать до юрисдикції адміністративних судів, суд вважає помилковими, оскільки розглянутий касаційною інстанцією спір мав інший предмет та підстави. Доводи відповідача щодо недоліків укладеного сторонами у справі договору не свідчать про його недійсність або нікчемність, що не заперечував у ході судового розгляду і його представник. Натомість визнання цього договору недійсним або нікчемним взагалі поставило би під сумнів підставність проживання відповідача у спірній квартирі в період проходження військової служби. З огляду на вищевикладене, позов військової частини [NUMBER] до [PERSON] про виселення із службової (штатно-посадової) квартири належить задовольнити. Вимогу ж про підписання акта приймання-передачі приміщення суд вважає передчасною, оскільки на час розгляду справи порушення прав позивача в цій частині судом не встановлено, а захист права на майбутнє законом не передбачено. Щодо стягнення з відповідача судового збору суд виходить з наступного. До відзиву додано копію посвідчення про те, що відповідач є інвалідом третьої групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, серія А № 034923 від 12.05.2022. Відповідно до пункту 8 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю внаслідок Другої світової війни та сім`ї воїнів (партизанів), які загинули чи пропали безвісти, і прирівняні до них у встановленому порядку особи. У статті 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено, що ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни. Згідно з пунктом 23 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам надаються пільги зі сплати податків, зборів, мита та інших платежів до бюджету відповідно до податкового та митного законодавства. Враховуючи наведене, відповідач, на підставі пункту 8 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору. Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10.01.2022 № 344/6565/19 (провадження № 61-20756ск21).

Outcome: partial