Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-19 00:00:00

20.10.2022 року позивач в особі свого уповноваженого представника у порядку ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» та ст.56 Цивільного процесуального кодексу України звернувся до суду із відповідним позовом, в якому, обгрунтовуючи необхідність захисту інтересів держави в особі відповідного органу місцевого самоврядування просив суд: - визнати незаконним та скасувати рішення Суданської сільської ради Первомайського району Харківської області від 25.06.2008 року «Про затвердження технічної документації по встановленню окружної межі та оформлення права власності на земельну ділянку [PERSON] », яким [PERSON] надано у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1791 га, розташовану в [ADDRESS] ; - зобов`язати [PERSON] (РНОКПП - [NUMBER] ) повернути Біляївській територіальній громаді Лозівського району Харківської області в особі Біляївської сільської ради Лозівського району Харківської області земельну ділянку з кадастровим номером 63245870003:00:001:0027 площею 0,1791 га, що розташована в [ADDRESS] ; - вирішити питання судових витрат. Підставою звернення прокурора до суду було зазначено відсутність можливості органу місцевого самоврядування звернутися до суду із відповідним позовом самостійно через вичерпання дії самого оспорюваного нормативного-правового акту; те, що про існування оспорюваного рішення прокурору стало відомо лише 14.05.2021 року з листа відповідача, а також те, що дії відповідачів у сукупності становлять публічний інтерес та позов подається на захист права Українського народу щодо законного розпорядження землями комунальної власності, оскільки відповідачка [PERSON] , на думку позивача, незаконно двічі використала право на приватизацію земельних ділянок одного типу. Ухвалою судді від 24.10.2022 року вказану позовну заяву було залишено без руху на підставі п.4 та п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України, оскільки необхідно було з`ясувати можливість скасування державного акту серії ЯК №563679, виданого відповідачці [PERSON] , а саме думку позивача з цього приводу та надати пояснення відносно п.п.п.1.1.13 рішення виконавчого комітету Первомайської міської ради Харківської області від 24.01.2001 року №26 «Про передачу громадянам міста у земельних ділянок у приватну власність», яким було вирішено передати у приватну власність відповідачки [PERSON] земельну ділянку для будівництва жилого будинку для ведення особистого підсобного господарства, що передбачалося редакції ЗК України 1990 року як окрему підставу набуття земельної ділянки. На виконання вказаної ухвали судді 02.11.2022 року до суду надійшли «Пояснення щодо окремих питань, які виникли у суду при вирішенні питання про відкриття провадження у справі та на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху», в яких заступник керівника Лозівської окружної прокуратури Харківської обласної прокуратури Олександр Бережний повідомив суд, що він не вбачає підстав для скасування зазначеного вище державного акту, виданого на підставі оскаржуваного ним рішення органу місцевого самоврядування про видачу земельної ділянки [PERSON] , оскільки визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування є безумовною підставою для скасування державної реєстрації такого права відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та відповідних підзаконних нормативно-правових актів, а тому підстав для включення даної вимоги у позовну заяву він не вбачає. Відносно надання відповідачці [PERSON] земельної ділянки Первомайською міської радою 24.01.2001 року по [ADDRESS] , прокурор повідомив суд, що вказаним рішенням у п.п.п.1.1.13 відповідачці було передано два види земельної ділянки: для будівництва жилого будинку площею 1000,00 кв.м та для ведення особистого підсобного господарства площею 100,00 кв.м. Прокурор вимоги щодо земельної ділянки з цільовим призначенням - для ведення особистого підсобного господарства не заявляв, а тому міркування судді не є актуальними відносно заявлених вимог у позовній заяві. Таким чином, вимоги ухвали судді від 24.10.2022 року були виконанні уповноваженим представником прокуратури, виходячи з власних міркувань суті позову, чого було досить для відкриття провадження суддею. Ухвалою судді від 07.11.2022 року провадження по справі було відкрито у загальному позовному провадженні, виправлено описки у резолютивній частині ухвали судді про залишення позовної заяви без руху, призначено підготовче судове засідання на 28.11.2022 року, направлено запит щодо зареєстрованого місця проживання відповідачки за даними позивача, визначено кожному із відповідачів строк для подання відзиву та зустрічної позовної заяви (а.с.78-79). Ухвалою суду від 28.11.2022 року підготовче провадження у справі було закрито та справу призначено до розгляді по суті за участю сторін (а.с.90-91). У судове засідання для розгляду справи по суті прибула представник позивача прокурор Ніколайчук А.І., яка повністю підтримала заявлені вимоги позовної заяви, з підстав та мотивів у ній викладених. Відповідач - Біляївська сільська рада Лозівського району Харківської області - в особі свого представника у судове засідання для розгляду справи по суті не прибув, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином (а.с.97), надавши раніше письмове пояснення щодо суті позову від 15.11.2022 року за вих.№02-21/1556, в якому заступник сільського голови Олег Приймак просив розглядати справу без участі представника вказаного відповідача через діючий карантин в нашій державі та складну епідемічну ситуацію та розглянути справу на розсуд суду з дослідженням всіх матеріалів справи, позовні вимоги не визнавав (а.с.85). Відповідачка [PERSON] у судове засідання для розгляду справи по суті не прибула, про день, час та місце судового засідання для розгляду справи по суті повідомлялася належним чином за зареєстрованим у встановленому порядку своїм місцем проживання відповідно до вимог п.4 ч.8 ст.128 та п.5 ч.6 ст.272 ЦПК України (а.с. 98-99). Таким чином, судом встановлюється неявка у судове засідання для розгляду справи по суті обох відповідачів без повідомлення причин неявки, що дозволяє суду розглянути справу по суті. Представник позивача проти розгляду справи по суті у судовому засіданні 20.12.2022 року не заперечувала. Відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки Суд розглядає справу у загальному порядку, оскільки як позивач, так і його представник згоди на заочний розгляд справи не надавала. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного. Позивач звернувся до суду із захистом земельних прав держави в особі органу місцевого самоврядування, яким після адміністративно- територіальної реформи 17.07.2020 року, є один з відповідачів по справі - Біляївська сільська рада Лозівського району Харківської області, обгрунтовуючи це тим, що вказаний орган місцевого самоврядування не може самостійно скасувати своє рішення, оскільки воно вичерпало свою дію фактом його виконання, тобто затвердження земельної документації відповідачки [PERSON] , що відповідає нормам рішенням Конституційного Суду України №1-зп від 13.05.1997 року, з чим суд погодився та у відповідності до мотивування позову органу прокуратури відкрив провадження у справі. Також суд погоджується з тим, що Харківська обласна прокуратура звернулася до суду в межах строку позовної давності, оскільки про відповідний факт приватизації другої земельної ділянки [PERSON] позивачу стало відомо виключно під час розслідування кримінального провадження №12021226120000075, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.07.2021 року за ч.1 ст.190 КК України і раніше про вказаний факт представнику позивача не було відомо з об`єктивних причин, оскільки в Україні до цього часу не створений та відповідно не ведеться будь-який реєстр безоплатної приватизації земельних ділянок фізичними особами. [PERSON] на підставі власноруч написаної заяви та відповідно до п. 1.1.13 рішення виконавчого комітету Первомайської міської ради Харківської області від 24.01.2001 року №26 «Про передачу громадянам міста земельних ділянок у приватну власність» отримала у приватну власність на території м. Первомайський за адресою: [ADDRESS] земельну ділянку площею 0,1 га для будівництва жилого будинку та 0,01 га - для ведення підсобного господарства (а.с.39-41). Вказану земельну ділянку [PERSON] реалізувала шляхом продажу інший фізичній особі - громадянці України, що підтверджується копією договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26.05.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Первомайського районного нотаріального округу Вовк І.В., реєстровий номер 526 (а.с.47-48), що є її правом, прямо передбаченим нормами Цивільного кодексу України. Маючи у власності приватизовану ще у 2001 році земельну ділянку відповідачка на підставі власноруч написаної заяви від 19.09.2007 року спочатку просила надати їй дозвіл на проведення відповідних кадастрових робіт на земельній ділянці у [ADDRESS] (а.с.42), а згодом затвердити виконану відповідачкою [PERSON] технічну документацію з приводу кадастрових робіт на вказаній земельній ділянці (а.с.44), що було підставою для отримання [PERSON] правовстановлюючого документу на вказану земельну ділянку. Орган місцевого самоврядування (на той час - Суданська сільська рада Первомайського району Харківської області) спочатку на підставі рішення 15 сесії 5 скликання від 20.09.2007 року надав дозвіл на розробку технічної документації що вказаної земельної ділянки (а.с.43), а згодом на підставі 21 сесії 5 скликання від 25.06.2008 року затвердив технічну документацію щодо земельної ділянки (а.с.45), що стало підставою для отримання відповідачкою [PERSON] 30.09.2009 року державного акту на земельну ділянку з кадастровим номером 6324587003:00:001:0027, площею 0,1791 га, по [ADDRESS] на той час Суданської сільської ради на той час Первомайського району Харківської області з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (а.с.49). Саме надання вказаної земельної ділянки [PERSON] і предметом спору в даній справі, а саме вирішення питання чи законними були дії відповідачки в частині приватизації вказаної земельної ділянки з ідентичним цільовим призначенням до отриманою нею раніше земельної ділянки у [ADDRESS] . Вирішуючи справу по суті, суд, по-перше, зазначає, що отримання земельної ділянки [PERSON] у м. Первомайський у 2001 році відбулося на підставі та в межах норм, передбачених ст.67 Земельного кодексу України від 18.12.1990 року №561-XII. Вказаний нормативно-правовий акт втратив чинність з 01.01.2002 року на підставі п.2 розділу IX «Перехідні положення» Земельного кодексу України від 25.10.2001 року №2768-ІІІ, тобто приватизація відповідачкою [PERSON] земельних ділянок відбувалася за двома різними нормативно-правовими актами, які регулювали одні і ті ж самі правовідносини, однак є різними нормативно-правовими актами. Більш того, приватизація земельної ділянки у 2001 році у м. Первомайський Харківської області [PERSON] відбулася не тільки в межах ЗК України 1990 року, який регулював норми безоплатної приватизації землі, а на підставі Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26.12.1992 року №15-92, який станом на час його прийняття мав силу Закону України та який втратив чинність на підставі Закону України «Про визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 14.09.2006 року №139-V. Приватизація [PERSON] земельної ділянки у с. Булацелівка на той час Первомайського району Харківської області у 2008 році також відбулася в межах норм безоплатної приватизації землі, однак вже за вимогами вище вказаного Земельного кодексу України від 25.10.2001 року №2768-ІІІ, тобто за регулювання іншим нормативно-правовим актом. Більш того, Земельний кодекс України від 25.10.2001 року, який діє і донині, також не має жодних застережень щодо повторної безоплатної приватизації земельних ділянок одного цільового призначення, що чітко вбачається зі змісту ст.121 даного кодексу. Питання, що повторна приватизація земельних ділянок одного цільового призначення громадянами є порушенням вимог закону відповідно до його системного тлумачання була вирішена остаточно тільки 24.04.2019 року, коли Велика Палата Верховного Суду у справі №525/1225/15-ц, провадження №14-6цс19 нарешті визначила, що «з урахуванням вимог статей 116, 118, 121, 123, 134 Земельного кодексу України право на безоплатне отримання земельної ділянки державної власності одного виду громадянин може використати один раз. Додатково земельні ділянки громадянин або фермерське господарство можуть отримати на конкурентних засадах через участь у торгах». Законодавчого регулювання вказаного питання немає до цього часу, що лише вказує на якість законотворчої роботи в нашій державі. До 24.04.2019 року вказане питання на рівні навіть судової влади вирішено не було. Посилання позивача як на єдину підставу свого позову в цій частині на постанову об`єднаної палати у цивільних та адміністративних справах тоді ще Верховного Суду України від 24.06.2015 року по справі №6-228цс14 не може бути прийнято судом до уваги, оскільки вказане судове рішення не було остаточним у справі, стосується виключно безоплатної приватизації за Земельним кодексом України 2001 року та не містить прямого посилання на протиправність дій особи в частині приватизації земельних ділянок одного цільового призначення, що в цивільних правовідносинах є передумовою для задоволення заявлених позовних вимог. Підсумовуючи викладене, суд вважає за необхідне застосувати в даній справі як норми прямої дії п.7 рішення Конституційного Суду України від 25.12.2003 року №22-рп/2003, відповідно до яких «за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи (стаття 58 Конституції України). Конституційний Суд України в Рішенні від 13 травня 1997 року (справа щодо несумісності депутатського мандата) виклав правову позицію, за якою принцип незворотності дії в часі поширюється також на Конституцію України. Це є гарантією стабільності, утвердження держави як правової, в якій визнається і діє принцип верховенства права (статті 1, 8 Конституції України)». Відповідачка [PERSON] при приватизації земельних ділянок станом на час їх приватизації з одним цільовим призначенням жодних діючих норм законодавства не порушувала, її дії були обумовлені зміненим законодавством безвідносно того, чи знала вона про вказані зміни, чи ні, а тому в її діях не було протиправної поведінки, яка є підставою для цивільно-правової відповідальності щодо даного предмету позову. Інші доводи позовної заяви щодо суті позову змістовного значення не мають, а тому судом не досліджуються. Враховуючи, що суд відмовляє у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі, відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати по справі у вигляді сплаченого судового збору слід залишити за позивачем. Питання подальшої долі кримінального провадження №1202122610000075, внесеного до ЄРДР 12.07.2021 року не входить до компетенції суду, а тому не вирішується, не зважаючи на те, що рішення в даній цивільній справі має для вказаного кримінального провадження преюдиціальне значення. На підставі зазначеного та

Outcome: dismissed