Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-21 00:00:00

14.07.2022 позивачка звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить припинити стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , на користь відповідача та стягувати їх з останнього на користь позивачки в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Валківського районного суду Харківської області від 01.02.2016. Від шлюбу ростуть двоє дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу син [PERSON] залишився проживати з батьком, в зв`язку з чим сплачувала аліменти на його утримання з 27.02.2018 на користь відповідача. Син [PERSON] за спільною згодою сторін став проживати з позивачкою, тому аліменти на його утримання стягнуто з відповідача на її користь. В грудні 2021 року син [PERSON] став проживати з позивачкою, яка самостійно несе витрати на його утримання, виховання та розвиток. Незважаючи на те, що син проживає разом з нею, вимога виконання рішення про сплату аліментів на його утримання на користь відповідача продовжує діяти. Посилаючись на вимоги ст.192, 273 СК України, вбачає наявними обставини, які свідчать про зміну сімейного стану як платника аліментів, так і одержувача, що надає позивачці право на звернення до суду із позовом про звільнення від сплати аліментів на користь відповідача та сплату їх на користь позивачки. Після виконання вимог ст.187 ЦПК України на підставі ухвали суду від 22.07.2022 відкрито провадження у цивільній справі, з урахуванням вимог ст.274 ЦПК України судовий розгляд вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження та роз`яснено сторонам про порядок та строки виконання ними вимог цього Кодексу. Копію позовної заяви та доданих до неї документів вручено відповідачу 29.07.2022, але правом надання відзиву на позовну заяву у встановлені судом строки не скористався. З метою дотримання встановлених ст.2 ЦПК України завдань цивільного судочинства ухвалою суду від 29.08.2022 до участі у справі залучено в якості третьої особи Валківський відділ державної виконавчої служби у Богодухівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), та визнано обов`язковою явку сторін в судове засідання для надання особистих пояснень. 22.09.2022 відповідач надав відзив на позовну заяву, який містить клопотання про поновлення строку його подачі, разом із зустрічною позовною заявою аналогічного змісту, в об`єднанні якої з первісним позовом ухвалою суду від 29.09.2022 відмовлено, вирішено врахувати викладені у ній обставини та додані докази як відзив на позовну заяву, проти чого сторони не заперечували. Зі змісту відзиву на позовну заяву, відповідач заперечує проти задоволення позову частково. Підтвердив, що дійсно перебував із позивачкою в зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох неповнолітніх дітей, але не погоджується із визначеним позивачкою розміром аліментів. Зауважив, що за рішенням суду від 16.08.2010 з нього вже стягувалися аліменти на користь позивачки на утримання сина [PERSON] в розмірі ј частки з усіх видів доходу. За рішенням суду від 08.12.2015 з нього до цього часу на користь позивачки стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі ј частки з усіх видів заробітку. Хоча в серпні 2015 року, ще перебуваючи в зареєстрованому шлюбі, позивачка забрала сина [PERSON] та переїхала проживати до іншого чоловіка, а син [PERSON] залишився проживати з відповідачем та повністю знаходився на його утриманні. При цьому розмір стягуваних аліментів за період з серпня 2015 року по лютий 2018 року складав 50 % заробітної плати, заборгованості зі сплати аліментів не було. Позивачка безсоромно весь період отримувала аліменти, призначені на утримання сина [PERSON] та використовувала їх на власні потреби. Рішенням суду від 27.04.2017 визначено місце проживання сина [PERSON] з відповідачем, на користь якого за рішенням суду від 27.02.2018 постановлено стягувати з позивачки аліменти на його утримання у твердій грошовій сумі 888,50 грн., але не менше ніж 50 % мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку. Як зазначає відповідач, за весь час проживання сина [PERSON] з ним з 2015 року позивачка сплачувала аліменти не в повному обсязі, в зв`язку з чим має заборгованість на загальну суму 23008 грн. В грудні 2021 року син [PERSON] вирішив проживати з матір`ю за місцем її проживання, тому не заперечує проти звільнення її від сплати аліментів на утримання сина на його користь. Наголошує, що під час звернення з позовною заявою про стягнення аліментів позивачка приховала від суду, що на її користь вже стягуються з відповідача аліменти за рішенням суду від 08.12.2015 на утримання сина [PERSON] в розмірі ј частки з усіх видів доходу, що з урахуванням позовних вимог буде знову складати 50% заробітної плати та є несправедливим в розумінні ст.182,183 СК України. Вважає, що в даному випадку частка з доходу на утримання сина [PERSON] не може складати більш ніж 1/12, що відповідає 1/3 частці, встановленій діючим законодавством на утримання двох неповнолітніх дітей. Окрім того, відповідач перебуває в іншому шлюбі, в якому має неповнолітню доньку [PERSON] , 2018 р.н., яка також потребує витрат на утримання. До того ж, має непрацездатних батьків, які також потребують матеріальної допомоги. Батько нещодавно переніс операцію на серці, що як і післяопераційне відновлення потребувало значних коштів, в тому числі від відповідача. Звернув увагу, що заходи досудового врегулювання спору не вживалися, так як позивачка не бажає вирішувати питання мирним шляхом. Просить визначити розмір аліментів, які будуть стягуватись з нього на утримання синів [PERSON] і [PERSON] , в 1/3 частці доходу, тобто по 1/6 частині на кожного, але не менше ніж 50% мінімального прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку. 14.10.2022 позивачка подала відзив, який судом враховано як відповідь на відзив, в якій наполягає на задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки позивач не наводить жодного доказу зміни свого матеріального становища, якими можуть бути довідки про розмір його заробітної плати, пенсії батьків, заробітної плати матері, яка працює, доказів, які б підтверджували дійсність надання матеріальної допомоги батькові, доходи дружини. Вважає, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження інших дітей без підтвердження погіршення його матеріального становища, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, оскільки батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Просить врахувати, що діюче законодавство не встановлює розмір аліментів, окрім судових наказів. 09.11.2022 позивачка надала додаткові пояснення до позовної заяви. Не заперечувала достовірність укладення мирової угоди з відповідачем, затвердженої судом, щодо перерозподілу аліментів на утримання неповнолітніх синів [PERSON] та [PERSON] , але вважає, що на даний час змінилися обставини, так як з грудня 2021 року син [PERSON] став проживати з нею, в зв`язку з чим звернулася до суду. Посилаючись на ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.4 ЦПК України, ст.15 ЦК України, ст.180 СК України, вважає порушеним належне їй право щодо зобов`язання обох батьків утримувати дитину до повноліття, оскільки син [PERSON] майже рік проживає з позивачкою, але відповідач не сплачує на його утримання жодної копійки. Зауважила, що згідно ч.3 ст.160 СК України син після 14-ти років вправі самостійно визначати місце проживання, якщо батьки проживають окремо. Ні в якому випадку дитина не може та не повинна залишатися без піклування та матеріального забезпечення, за виключенням правил, перерахованих у ст.188, 190 СК України. Просить задовольнити позов в повному обсязі. В судове засідання позивачка жодного разу не з`явилася. ЇЇ представник наполягала на задоволенні позовних вимог. Просила звільнити позивачку від сплати аліментів на утримання [PERSON] з часу, коли син став проживати з нею, тобто з грудня 2021 року. Не заперечувала стягувати з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] у визначеному ним розмірі - 1/6 частки його доходу, що буде достатнім для матеріального забезпечення сина, враховуючи збільшення розміру винагороди, одержаної відповідачем, як працівником МНС, в зв`язку із активними бойовими діями на території Харківської області, яка на даний час входить до переліку доходів, з яких стягуються аліменти. Підтвердила наявність заборгованості зі сплати аліментів на користь відповідача на утримання сина [PERSON] , стягнення якої, на її погляд, не може бути підставою для зменшення розміру аліментів, а підлягає вирішенню за позовом відповідача в іншому цивільному процесі. Відповідач позов визнав частково. Не заперечував проти звільнення позивачки від сплати аліментів на утримання [PERSON] з грудня 2021, коли син вирішив проживати з нею. При визначенні розміру аліментів просить врахувати викладені у відзиві обставини. Наполягав, що кожна із трьох неповнолітніх дітей, що перебувають на його утриманні, мають рівні права на матеріальну допомогу з його боку, тобто по 1/6 частині всіх доходів, враховувати законодавством встановлену норму, що загальна сума видатків не може перевищувати Ѕ частки заробітку боржника. Зауважив, що згідно розрахунку позивачка не виконувала рішення суду, тим самим допустила заборгованість за аліментами, що спростовує її пояснення щодо ухилення відповідача від надання матеріальної допомоги на утримання сина [PERSON] , який весь час фактично знаходився на його утриманні. Позивачка лише перерахувала наявну заборгованість за рахунок сплати нових аліментів, але знову допустила заборгованість. Вважає, що всі питання з надання матеріальної допомоги дітям можуть бути вирішені в позасудовому порядку, але позивачка не зверталася через наявність заборгованості зі сплати аліментів. На даний час, на його думку, звернулася до суду з позовом в зв`язку із встановленням тимчасових виплат, як працівнику МНС, зокрема, винагороди за виконання окремої роботи, що, на його погляд, не може бути підставою для збільшення розміру аліментів. Звернув увагу, що позивачка не надала доказів щодо свого сімейного та матеріального стану, що має важливе значення при визначенні розміру аліментів. Представник третьої особи [PERSON] підтвердив, що в провадженні ВДВС перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого за рішенням суду від 08.12.2015 про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання сина [PERSON] в розмірі ј частки з усіх видів доходу, за яким відсутня заборгованість. Окрім того, в провадженні ВДВС знаходиться виконавчий лист, виданий за рішенням суду від 27.02.2018 про стягнення з позивачки на користь відповідача аліментів на утримання сина [PERSON] у твердій грошовій сумі 888,50 грн., але не менше ніж 50 % мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, за яким рахується заборгованість станом на 30.11.2022 - 30222 грн., в тому числі станом на 30.11.2021 20314 грн., на підтвердження чого надав відповідні розрахунки. Будь-які заяви чи клопотання щодо проведення інших процесуальних дій, в тому числі забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження у справі, учасниками справи не заявлялися. Заслухавши пояснення, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що сторони у справі з 10.09.2005 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Валківського районного суду Харківської області від 01.02.2016 у справі №615/2129/15-ц. Від шлюбу ростуть неповнолітні діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними свідоцтв про народження серії [NUMBER] , [NUMBER] , виданих відповідно 27.03.2006 та 05.08.2013 Ков`язькою селищною радою Валківського району Харківської області, актові записи №5, 14, де батьками значаться сторони у справі. Рішенням Валківського районного суду Харківської області від 16.08.2010 у справі №2-1198/2010\~було стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 08.07.2010. Рішення набрало законної сили 26.08.2010 та звернуто до виконання. На підставі ухвали Валківського районного\~суду Харківської\~області від\~05.11.2015\~у справі\~№615/1626/18-ц позивачці видано дублікат виконавчого листа за цим рішенням через втрату оригіналу. При цьому судом встановлено, що виконавчий лист для примусового виконання до ВДВС станом на 23.05.2015 не надходив. Рішенням Валківського районного суду Харківської області від 08.12.2015 у справі №615/1714/15-ц\~стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 07.10.2015 до досягнення повноліття, тобто до [INFO] . До того ж, при визначенні розміру аліментів судом враховано наявність рішення від 16.08.2010, відповідач не заперечував проти заявленого позивачкою розміру аліментів. Рішення набрало законної сили та звернуто до виконання. Доказів, які б свідчили про наявність заборгованості зі сплати аліментів, суду не надано. Рішенням Валківського районного суду Харківської області від 27.04.2017 у справі №615/1739/16-ц\~визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з відповідачем за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Валківського районного\~суду Харківської\~області від\~28.11.2017\~у справі\~№615/1009/17\~затверджено укладену між сторонами мирову угоду, за якою: - відповідач звільнений від сплати аліментів за виконавчим листом №615/1626/15-ц, виданим Валківським районним судом Харківської області 24.11.2015, на користь позивачки на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, за період з 08.07.2010 по 01.09.2016 та з 01.01.2017 до досягнення дитиною повноліття. - зараховано сплачені з 01.01.2017 за виконавчим листом №615/1626/15-ц від 24.11.2015, на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в рахунок сплати аліментів за виконавчим листом №615/1714/15-ц, виданим Валківським районним судом Харківської області 05.01.2016 на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Валківського районного суду Харківської області від 27.02.2018 у справі №615/1496/17\~стягнуто з позивачки на користь відповідача аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 888,50 грн., але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17.11.2017 року до досягнення дитиною повноліття. Рішення не оскаржено позивачкою, вступило в законну силу 26.03.2018, що підтверджується даними виконавчого листа №615/1496/17, виданого Валківським районним судом Харківської області 07.08.2020. Згідно листа №7186, станом на 08.07.2022 у Валківському відділі державної виконавчої служби у Богодухівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) перебуває на виконанні виконавче провадження ВП №62773429, відкрите 11.08.2020, з примусового виконання виконавчого листа №615/1496/17. Із розрахунку заборгованості, в ході примусового виконання виконавчого листа №615/1496/17 в результаті часткового виконання рішення суду за позивачкою рахується заборгованість зі сплати аліментів за період з 17.11.2017, яка складає загальну суму: станом на 31.11.21 20314 грн., станом на 31.11.2022 30222 грн. Доказів щодо стану здоров`я та матеріального становища дитини, суду не надано. Позивачка з 20.10.2016 перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , актовий запис № 01, в зв`язку з чим їй присвоєно прізвище [PERSON] (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане виконавчим комітетом Перекіпської сільської ради Валківського району Харківської області). Зі змісту акту обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства №41 від 13.07.2022, сусіди [PERSON] та [PERSON] підтвердити, що разом із позивачкою за адресою: [ADDRESS] з 08.12.2021 проживають діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та чоловік [PERSON] . Із наданих відповідачем доказів щодо стану здоров`я та матеріального становища, він працює на посаді пожежного рятувальника 59 ДПРЧ 5 ДПРЗ ГУ ДСНС в Харківській області, що підтверджується даними посвідчення серії [NUMBER] , виданого 18.07.2022. Одружений, має на утримання неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане ВДРАЦС по Валківському та Коломацькому районах ГТУЮ у Харківській області, актовий запис № 38. Батьки відповідача пенсіонери за віком (пенсійні посвідчення №133473/2006, 2202525459), батько потребує амбулаторного лікування з приводу захворювань після перенесеного 09.09.2021 інфаркту міокарду (довідка КНП «Валківська ЦРЛ» № 1299 від 08.12.2021, виписка з медичної картки стаціонарного хворого № 3071) Відповідно до ч.1 ст.8 ЗУ «Про\~охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Ст.180 СК України зобов`язує батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому ст.ст.122 та 125 цього Кодексу. Згідно ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991, набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 179 СК України\~передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до\~ст.273\~СК України,\~Якщо матеріальний\~або сімейний\~стан особи,\~яка сплачує\~аліменти,\~чи особи,\~яка їх\~одержує,\~змінився,\~суд може\~за позовом\~будь-кого\~з них\~змінити встановлений\~розмір аліментів\~або звільнити\~від їх\~сплати. В п.17\~Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч.2 ст.18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення у справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. При вирішенні спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04.09.2019 (справа № 711/8561/16), що за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Оскільки неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , з 01.12.2021 проживає з матір`ю - позивачкою у справі та повністю знаходиться на її утриманні, суд доходить висновку про наявність підстав, які свідчать про зміну обставин, що впливають на необхідність стягнення аліментів на користь відповідача, який в свою чергу визнав їх в судовому засіданні. Враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивачки шляхом звільнення її від сплати на користь відповідача аліментів на утримання сина [PERSON] , які стягуються на підставі виконавчого листа №615/1496/17, з 01.12.2021 по досягнення дитиною повноліття, тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно положень ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька, або у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів у відповідності до ч.1 ст.182 СК України суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину згідно з вимогами ч.2 ст.182 СК України не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених \~ст.184 СК України. Прожитковий мінімум у відповідності до ч.1 ст.1 ЗУ «Про прожитковий мінімум» - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Встановлений\~ЗУ «Про\~Державний\~бюджет\~України на\~2022\~рік» прожитковий\~мінімум на\~дітей віком\~до 6\~років складає:\~з 1\~січня -\~2100\~гривень,\~з 1\~липня -\~2201\~гривня,\~з 1\~грудня -\~2272\~гривні , на одну особу в розрахунку на місяць, який визначає вартісну\~\~величину\~\~достатнього для забезпечення нормального функціонування організму дитини, збереження її здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Згідно ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. За змістом\~ч.2\~ст.70\~ЗУ «Про\~виконавче провадження»\~із заробітної\~плати боржника\~може бути\~утримано за\~виконавчими документами\~до погашення\~у повному\~обсязі заборгованості,\~зокрема у\~разі стягнення\~аліментів -\~50\~відсотків, за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків. Як передбачає ч.1\~ст.141 СК України,\~ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства» мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Ч.2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років. (ст.194 СК України). Ч.1 ст.202 СК України встановлює обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Дочка, син крім сплати аліментів зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю (ст.203 СК України). Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене, надані сторонами докази свідчать про те, що дитина [PERSON] , [INFO] , проживає разом із позивачкою. Враховуючи встановлений законом розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та обов`язок обох батьків утримувати двох дітей, з метою створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відносно якої відповідач має батьківські зобов`язання, суд вважає необхідним стягувати аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/12 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позову до суду до досягнення дитиною повноліття, що не позбавляє сторони звернутися до суду в подальшому щодо зміни розміру та способу стягнення аліментів. При цьому суд враховує матеріальний та сімейний стан відповідача, наявність у нього на утриманні інших неповнолітніх дітей, щодо одного з яких вже сплачує аліменти на користь позивачки в розмірі ј частини усіх видів заробітку, обов`язок суду згідно ст.183 СК України визначати аліменти у єдиній частці від заробітку відповідача, а також обов`язок відповідача утримувати непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги, в тому числі на лікування. Заявлені відповідачем обставини позивачкою не спростовано. Суд приймає до уваги, що утримання за виконавчими документами у разі стягнення аліментів не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, а нарахування тимчасових виплат відповідачу у з в`язку з виконанням посадових обов`язків не може впливати на обсяг прав та обов`язків батьків відносно своїх неповнолітніх дітей.

Outcome: partial