Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить припинити право спільної сумісної власності позивача та відповідача на автомобіль NISSAN X-TRAIL, держ. № [NUMBER] , та визнати по позивачем право власності на 1/2 частину цього автомобіля. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач і відповідач знаходяться в зареєстрованому шлюбі (свідоцтво про укладення шлюбу [NUMBER] від 18.03.1987р. З 2004 року позивач і відповідач сумісно не проживають, однак, шлюб між ними не розірвано з особистих життєвих підстав. У квітні 2008 року відповідач повідомив їй про те. що має намір придбати автомобіль та для цього йому необхідно взяти кредит в банку. Відповідач запропонував їй стати його поручителем перед банком, на що вона погодилася. При цьому, відповідач повідомив їй, що він вже уклав договір № НТ-00585 від 25.03.2008р. на придбання автомобілю, та йому залишилося лише сплатити за цей автомобіль, а для цього він отримає кредитні кошти. 15.04.2008р. між [PERSON] та ЗАТ «Альфа-банк» було укладено кредитний договір № 700005908, згідно якого банк надав відповідачу грошові кошти на придбання автомобілю NISSAN X-TRAIL, 2008 року випуску, державний номер [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] видане ВРЕР №3 ГУМВСУ, 15.04.2008р. 15.04.2008р. між нею та ЗАТ «Альфа-банк» було укладено договір поруки № 700005908-11, згідно якого вона поручилася за виконання відповідачем умов кредитного договору. В подальшому, [PERSON] придбав автомобіль NISSAN X-TRAIL, 2008 року випуску, державний номер [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] видане ВРЕР №3 ГУМВСУ, 15.04.2008 р., та розпочав ним користуватися особисто. В 2021 році вона запропонувала відповідачу здійснити між ними розподіл цього автомобілю як майна, що набуто ними в період шлюбу, однак, відповідач заявив, що цей автомобіль є його особистою приватною власністю та не є об`єктом сумісної власності подружжя. При таких обставина її майнові права порушено, в зв`язку з чим, вона вимушена звернутися до суду з цим позовом. Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова Лях М.Ю. від 12.11.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 18.10.2022 року на підставі протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями з підстав перебування судді Лях М.Ю. у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, зазначена цивільна справа розподілена в провадження судді Колесник С.А. Ухвалою судді Київського районного суду м.Харкова Колесник С.А. від 26.10.2022 цивільну справу №953/21201/21 прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження, почато підготовче провадження. Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 26.10.2022 витребувано з Регіонального сервісного центру МВС Харківської області відомості щодо наявності права власності у [PERSON] на автомобіль Nissan X-Trail, 2008 року випуску, державний номер [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , видане ВРЕР №3 ГУМВСУ, 15.04.2008. 16.11.2022 з Регіонального сервісного центру МВС Харківської області на виконання ухвали суду надійшла запитувана інформація. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 29.11.2022 закрито підготовче провадження по цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.51). Відповідач [PERSON] 30.11.2021 подав до суду Відзив на позовну заяву (а.с.25), у якому просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позовні вимоги не відповідають фактичним обставинам і наявними між сторонами письмовими домовленостями. Дійсно, незважаючи на те, що він і позивачка перебувають у зареєстрованому шлюбі, з 2004 року вони сумісно не проживають, шлюбні відносини припинилися. У квітні 2008 року він повідомив позивачку про те, що має намір придбати автомобіль та для цього йому необхідно взяти кредит в банку та запропонував стати його поручителем перед банком, на що [PERSON] погодилася. 15.04.2008 між ним та ЗАТ «Альфа-банк» було укладено кредитний договір № 700005908, згідно до якого банк надав йому грошові кошти на придбання автомобілю NISSAN X-TRAIL, 2008 року випуску, державний номер [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] видане ВРЕР №3 ГУМВСУ, 15.04.2008р. При цьому, 14.04.2008 між ним та позивачкою [PERSON] була укладена угода, згідно якої [PERSON] була згодна з тим, що кредит перед ТОВ «Альфа-Банк» буде погашено за його особисті кошти, які не є сумісною власністю подружжя. Крім того, вони дійшли до угоди про те, що придбаний автомобіль не буде розцінюватися як об`єкт спільної власності подружжя, а буде його особистою власністю. При таких обставинах між ним та [PERSON] виникла письмова домовленість, в якій [PERSON] визнає лише її право на власність цього автомобілю. У позовній заяві позивач питання про недійсність цієї угоди позивач не ставить. 03.12.2021 до суду від позивача [PERSON] надійшли Заперечення по справі №953/21201/21, у яких позивач зазначила, що з Відзивом відповідача не згодна. Вказала, що, дійсно, вони з відповідачем фактично не проживають з 2004 року. Дійсно, між ними укладено угоду від 14.04.2008 року, дійсно кредит відповідач погашав за свої особисті кошти, вона була поручителем за кредитним договором. Однак, вимоги ст..60 СК України чітко регулюють те, що майно придбане в шлюбі (також у випадку якщо шлюбні відносини фактично припинені), є сумісною власністю подружжя. При таких обставинах, просить позов задовольнити (а.с.31). Позивач в судове засідання не з`явилася, проте 20.12.2022 до суду надійшла заява, у якій позивач просила справу розглянути без її участі на підставі наданих доказів, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити (а.с.55). Відповідач в судове засідання не з`явився, проте 20.12.2022 до суду надійшла заява, у якій відповідач просить справу розглянути без його участі на підставі наданих доказів та ухвалити справедливе рішення по справі (а.с.57). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце даного судового засідання, подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, суд вважає можливим провести судовий розгляд справи. Частиною 1 ст.\~2\~ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1\~ст.4 ЦПК України\~визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 129\~Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~всі судові процедури повинні бути справедливими. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши подані заяви по суті справи, дослідивши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до наступних висновків. Судом достовірно встановлено, що 18 березня 1987 року [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб, про що 18.03.1987 складено відповідний актовий запис № 151 у відділі запису актів громадянського стану Залізничного РВК м.Києва, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 5). 15.04.2008 між [PERSON] та ЗАТ «Альфа-банк» було укладено кредитний договір № 700005908, згідно до якого банк надав [PERSON] грошові кошти в сумі 40009.97 доларів США на придбання транспортного засобу автомобілю NISSAN X-TRAIL, 2008 року випуску, державний номер [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] видане ВРЕР №3 ГУМВСУ, 15.04.2008р. (а.с.9). 15.04.2008р. між [PERSON] та ЗАТ «Альфа-банк» було укладено договір поруки № 700005908-11, згідно до якого [PERSON] поручилася за виконання [PERSON] умов кредитного договору (а.с.12). За договором купівлі-продажу № НТ-00585 від 25.03.2008 року, укладеним між ЗАО «АККО-ІНВЕСТ» та [PERSON] , [PERSON] придбав автомобіль NISSAN X-TRAIL, 2008 року випуску, державний номер [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] видане ВРЕР №3 ГУМВСУ, 15.04.2008 р. (а.с.14-15,16,17,18). З листа Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській області (Філія ГСЦ МВС)(РСЦ ГСЦ МВС в Харківській області) від 09.11.2022 №31/20-1704 вбачається, що згідно Єдиного державного реєстру транспортних засобів МВС, 15.04.2008 у ВРЕР №3 ДАІ ГУМВС України в Харківській області на ім`я громадянина [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] зареєстровано автомобіль NISSAN X-TRAIL, 2008 року випуску. На транспортний засіб закріплено номерні знаки [NUMBER] та оформлено свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] (а.с.45,46). Стаття 41 Конституції України\~встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою. Відповідно до ч. 1-4 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року в справі № 6-843цс17 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18), у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц (провадження № 61-15462св18). Частиною першою статті 57 СК України встановлено перелік майна, яке є особистою приватною власністю дружини, чоловіка: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. Критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю. Статтями 10, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових, електронних доказів, висновків експертів, показань свідків. Згідно ч. 1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. У відповідності до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. У ч.ч. 1, 2, 8 статті 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом достовірно встановлено, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] 14.04.2008 була укладена угода, згідно якої [PERSON] дала свою згоду на укладання між нею та ЗАТ «Альфа-банк» відповідного договору поруки для забезпечення обов`язків [PERSON] перед ЗАТ «Альфа-банк» за кредитним договором, який він має намір укласти 15.04.2008 року. [PERSON] гарантує [PERSON] що будь-яких додаткових обов`язків стосовно кредитного договору або майна, що буде придбано за кредитні кошти у неї не виникне. [PERSON] гарантує [PERSON] що усі виплати щодо погашення кредиту перед ЗАТ «Альфа-банк» будуть зроблені ним особисто за грошові кошти, що не є сумісною власністю їх подружжя. [PERSON] згодна з тим, що кредит перед ЗАТ «Альфа-банк» буде погашено [PERSON] самостійно за його особисті кошти, що не є їх сумісною власністю, в зв`язку з тим, що вона згодна з тим, що майно (автомобіль NISSAN X-TRAIL, 2008 року випуску), що буде придбано на кредитні кошти за укладеним з ЗАТ «Альфа-банк» кредитним договором буде особистою приватною власністю [PERSON] (а.с.26). [PERSON] у поданих до суду 03.12.2021 Запереченнях по справі №953/21201/21 вказала, зокрема, що дійсно, між ними укладено угоду від 14.04.2008 року, дійсно кредит відповідач погашав за свої особисті кошти, вона була поручителем за кредитним договором (а.см.31). Враховуючи викладене вище, суд вважає, що відповідачем доведено, що майно, а саме: автомобіль NISSAN\~X-TRAIL,\~2008\~року випуску,\~державний номер\~ [NUMBER] \~набутий ним\~за час\~шлюбу,але за кошти, які належали йому особисто, а тому не вбачає підстав для задоволення позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частину автомобілю. Згідно з ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що суд відмовляє позивачу у задоволенні позовних вимог, судові витрати залишаються за позивачем.

Outcome: dismissed