Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-12 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Представник позивача звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи заявлені вимоги тим, що 8 січня 2019 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», яке в подальшому переіменоване в Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», та відповідачем, шляхом підписання заяви про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) № 209763711/080119, було укладено договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), за умовами яких відповідачу було відкрито поточний рахунок в гривнях, на умовах тарифного пакету «Мій комфорт», Тарифів за користування платіжною карткою, розміщених на сайті банку та на інформаційних стендах, що знаходяться в приміщення банку. Банком було встановлено відповідачу кредитну лінію в розмірі 20000,00 грн. За умовами, погодженими сторонами, фіксована процентна ставка за кредитом встановлена у розмірі 38 процентів річних за користування кредитними коштами. Відповідач зобов?язався щомісячно здійснювати часткове повернення кредиту в розмірі мінімального платежу, а також мав право провести повне або часткове погашення кредиту. В порушення зобов`язань за договором, відповідач допустив прострочення виконання зобов?язань, в зв?язку з чим, на момент закінчення терміну кредитування, утворилась заборгованість зі сплати суми кредиту та процентів за користування кредитними коштами. Сума заборгованості відповідача перед позивачем за зазначеним договором становить 20281,22 грн та складається з суми основної заборгованості в розмірі 19359,54 грн, процентів за користування кредитом в розмірі 681,14 грн, 3 % річних на суму простроченого кредиту у розмірі 39,78 грн, комісії за розрахунково - касове обслуговування у розмірі 189,77 грн, 3 % річних на суму нарахованих та несплачених процентів у розмірі 10,99 грн. Вказану суму заборгованості, а також судові витрати в розмірі 2270 грн., просив стягнути з відповідача в судовому порядку. Процесуальні дії у справі, заяви, клопотання учасників справи Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 1 червня 2021 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. 1 червня 2021 року відповідачу направлено копію ухвали про відкриття спрощеного провадження та копію позовної заяви з додатками за адресою зареєстрованого в установленому порядку місця проживання. 11 червня 2021 року копію ухвали про відкриття спрощеного провадження та копію позовної заяви з додатками вручено відповідачу особисто. Відповідно до пункту 1 частини 8 статті 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку. Заяв із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та клопотань про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін до суду не надходило. Відповідно до положень статті 274 ЦПК України, справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження. Аргументи учасників справи 18 жовтня 2022 року від відповідача надійшла заява про закриття провадження у справі в зв?язку з повним погашенням ним заборгованості 14 травня 2021 року. Фактичні обставини справи Судом встановлено такі фактичні обставини. 8 січня 2019 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України, яке в подальшому переіменоване в Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», та [PERSON] було підписано заяву про приєднання № 209763711/080119 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) (а.с. 11). За умовами договору, відповідачу було відкрито поточний рахунок № [NUMBER] в гривнях, на умовах тарифного пакету «Мій комфорт», видана платіжна картка по типу «Моя картка» та конверт з персональним ідентифікаційним кодом до неї. Невід`ємною частиною заяви про приєднання № 209763711/080119 є заява про встановлення відновлювальної кредитної лінії від 8 січня 2019 року (а.с. 12). Пунктом 3.1. заяви про приєднання від 8 січня 2019 року визначено, що шляхом підписання цієї заяви про приєднання до договору клієнт беззастережно приєднується до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб в редакції, яка, на день підписання цієї заяви, розміщена на інтернет сторінці банку https:// www.oschadbank.ua та укладає з банком договір складовою частиною якого є умови договору банківського рахунку Кредитного договору. Згідно з пунктом 6.1. заяви про приєднання, сторони досягли згоди, що відповідачу може бути наданий кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії у максимальному розмірі 250000 грн, зі строком кредитування 60 місяців. Процентна ставка за кредитом є фіксованою і складає 38 % річних за користування кредитними коштами. Підпунктом 6.6.2. заяви про приєднання визначено, що комісійна винагорода за обслуговування використаної частини встановленого кредиту складає 0 (нуль) процентів від використаної частини встановленого кредиту. Пунктом 6.7. заяви про приєднання визначено, що погашення кредиту проводиться шляхом сплати щомісячних обов?язкових платежів у розмірі 5 % від суми заборгованості за кредитом. Відповідно до пункту 6.10. вказаної заяви, відповідач підтвердив, що проставлянням власноруч свого підпису на заяві він ствердив, що заява про приєднання та додатки до договору, складають єдиний документ - договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Судом досліджено додані до позовної заяви таблицю визначення вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки станом на 8 січня 2019 року (а.с. 13), паспорт споживчого кредиту, інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (а.с. 14), витяг з договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, затверджений постановою правління АТ «Ощадбанк» в редакції зі змінами станом на 27 грудня 2018 року, яким передбачені загальні умови та порядок здійснення банком комплексного банківського обслуговування клієнта, та загальний порядок врегулювання відносини сторін при наданні клієнту банку послуг з надання кредиту (а.с. 6-10). Встановлено, що сторони передбачили порядок та умови отримання кредитних коштів, погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, розмір відсотків, що підлягає сплаті за користування кредитом. З розрахунку заборгованості за основним боргом, процентами, комісією, пенею, 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов?язання (а.с. 18-20), а також виписки по картковому рахунку за період з 9 січня 2019 року по 15 лютого 2021 року (а.с. 21-28), наданих позивачем, вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами. Відповідач грошові кошти для погашення заборгованості за кредитним договором вчасно не надавав, в зв?язку з чим допустив прострочення виконання зобов?язань. За даними розрахунку, станом на 15 лютого 2021 року, заборгованість відповідача за основним боргом становить 19359,54 грн, заборгованість по сплаті процентів та комісії за користування кредитом в розмірі становить 681,14 грн, комісія 189,77 грн, 3 % від простроченої суми заборгованості по основному боргу становить 39,78 грн, 3 % річних від простроченої суми заборгованості по процентам становить 10,99 грн. Відповідно до виписки по картковому рахунку за період з 1 травня 2021 року по 30 вересня 2022 року, наданої відповідачем, ним 14 травня 2021 року сплачено на рахунок № [NUMBER] заборгованість у розмірі 20231,00 грн (а.с. 45). Мотиви суду та застосовані норми права Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. На підставі положень статей 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Умови договору про розмір кредиту, порядок його надання та погашення, розмір та порядок сплати процентів за його користування, були викладені у підписаній відповідачем заяві про приєднаня та заяві про встановлення відновлювальної кредитної лінії від 8 січня 2019 року. Факт користування кредитними коштами та допущення прострочення платежів щодо повернення кредитних коштів та процентів за користування ними підтверджено наданим позивачем розрахунком заборгованості та випискою по рахунку відповідача, який є арифметично вірним. З огляду на зазначені обставини, суд вважає, що вказані умови були погоджені сторонами, відповідач порушив умови укладеного договору, допустив несплату чергових платежів та відсотків за кредитом, внаслідок чого утворилася заборгованість. Разом з тим, банк, заявляючи вимоги про погашення кредиту, просив, у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник) та відсотків за його користуванням, стягнути заборгоаність з комісії за розрахунково - касове обслуговування. Обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення з відповідача комісії, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, позивач посилався на договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб розміщений на сайті: https:// www.oschadbank.ua. До позовної заяви представником позивача додано копію витягу з договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Проте, матеріали справи не містять підтверджень, що договір саме в цій редакції розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву приєднання, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо розміру та порядку нарахування та сплати комісії . Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки договір, що розміщений на офіційному сайті позивача (www.oschadbank.ua) міг неодноразово змінюватися самим позивачем в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом. Вказаний позивачем договір, з огляду на його мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов?язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві про приєднання, та в заяві на встановлення відновлюваної кредитної лінії (кредиту) позичальника, які безпосередньо підписані останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання, як другої сторонни, до запропонованого договору. Зазначення в заяві про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб про ознайомлення відповідача з умовами надання кредиту без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на яку посилається банк. Крім того, розміщений на сайті позивача договір та роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). Тарифи, які діяли на дату підписання заяви про приєднання до позовної заяви не додані, доказів про ознайомлення та погодження відповідача з ними не надано. Доказів того, що відповідач був проінформований про конкретні умови щодо стягнення комісії чи їх зміни банком в подальшому, позивач суду не надав. У постанові Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20) Верховний Суд виклав висновки про правильне застосування норм права у подібних правовідносинах, зазначивши, що під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину. Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов?язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. У заяві про приєднання комісія за обслуговування кредиту визначена у розімірі 0 процентів, а таблиця визначення сукупної вартості кредиту та паспорт споживчого кредиту носять інформативний характер та не свідчать про дотримання форми договору, підписаного сторонами. За таких обставин, без наданих підтверджень про письмове погодження сторонами розміру та порядку сплати комісії за розрахунково - касове обслуговування, зазначений банком договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, паспорт споживчого кредиту та таблиця визначення сукупної вартості кредиту, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Відтак вимоги банку щодо стягнення з відповідача комісії за розрахунково - касове обслуговування у розмірі 189,77 грн. відповідно до умов договору є безпідставними та не можуть бути задоволені. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Згідно із частиною 1 статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов?язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції, поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Згідно пункту 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року, за змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК України інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов?язання. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов?язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов?язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов?язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Позивачем обраховано суми 3 % річних на суму простроченого кредиту у розмірі 39,78 грн, 3 % річних на суму нарахованих та несплачених процентів у розмірі 10,99 грн. Таким чином, матеріалами справи підтверджено наявність, станом на 5 травня 2021 року (дату підписання позовної заяви), та станом на 11 травня 2021 року (дату направлення позовної заяви до суду), заборгованості за кредитом у розмірі 19359,54 грн, заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 681,14 грн, а також обґрунтованість нарахування 3 % річних на суму простроченого кредиту у розмірі 39,78 грн та на суму нарахованих та несплачених процентів у розмірі 10,99 грн. З огляду на надання відповідачем доказів внесення ним 14 травня 2021 року коштів в рахунок погашення заборгованості в сумі 20231,00 грн, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 19359,54 грн, заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 681,14 грн, а також 3 % річних на суму простроченого кредиту у розмірі 39,78 грн та на суму нарахованих та несплачених процентів у розмірі 10,99 грн не підлягають до задоволення. Висновки за результатами розгляду Під час з`ясування характеру спірних правовідносин, предмету і підстав позову, наявності чи відсутності порушеного права чи інтересу та можливості його поновлення або захисту в обраний позивачем спосіб, суд дійшов наступних висновків. Аналіз статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України вказує на те, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. За таких обставин, звертаючись до суду з позовом саме на заявника покладається обов`язок з доведення належними, допустимими та достатніми доказами своїх позовних вимог з посиланням на матеріально-правову підставу своїх вимог. Саме позивач мав довести в ході розгляду справи зміст порушених, оспорюваних чи невизнаних прав, обрунтувати підстави звернення до суду з позовними вимогами саме до заявленного відповідача та обгрунтувати відповідність обраного способу засхисту змісту порушенного права. Суд ухвалює рішення про задоволення позову, виходячи передусім із доведеності таких вимог заявником. Згідно правил статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі досліджених доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення суми заборгованості з комісії за розрахунково - касове обслуговування позивачем не доведено. Сума заборгованості з основного боргу, сума заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом, сума 3 % річних від простроченої заборгованості за кредитом, сума 3 % річних нарахованих на суму несплачених процентів були погашені відповідачем, в зв?язку з чим підстави для задоволення позову в цій частині відсутні. Щодо розподілу судових витрат При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 2270 грн. Відповідно до правил частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 3 статті 142 ЦПК України визначено, що у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача. З урахуванням тих обставин, що відповідачем було сплачено суму заборгованості після пред?явлення позову позивачем, судові витрати у виді судового збору підлягають стягненню з відповідача пропорційно, з урахуванням обгрунтованості та доведеності позовних вимог позивачем. Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задовленні позовних вимог в частині стягнення заборгованості з комісії за розрахунково - касове обслуговування в розмірі 189,77 грн, з відповідача підлягає до стягнення 2248,76 грн (20281,22-189,77= 20091,45*2270/20281,22) сплаченого судового збору. Враховуючи, що сума сплаченого боргу є більшою за суму позовних вимог, обґрунтованість яких доведена позивачем, на 60,45 грн (20231,00-20091,45), сума судового збору, що підлягає до стягнення з відповідача, становить 2188,31 (2248,76-60,45) грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved