Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-13 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. 30.11.2021 року позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що вона є власницею Ѕ частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , власником іншої частини в розмірі Ѕ житлового будинку є [PERSON] . Реальний поділ будинку не проводився. У вказаному будинку зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON] , однак за вказаною адресою не проживають та не з`являються більше п`яти років. У зв`язку з цим у позивачки виникають проблеми у повній мірі розпоряджатися своїм житловим приміщенням на власний розсуд, нараховуються надмірні комунальні послуги,чим порушуються конституційні права позивачки. Посилаючись на викладене просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . Процесуальні дії по справ та аргументи сторін. 14.01.2022 ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області відкрито провадження по справі у спрощеному позовному провадженні, призначено справу до розгляду без виклику сторін. Відповідачам визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву або зустрічного позову. Відповідачам направлено копію ухвали про відкриття провадження в справі з копією позову та доданих матеріалів, однак поштовий конверт повернуто до суду. У зв`язку з тим, що поштові конверти повернуті до суду з причин відсутності адресатів, по справі повторно судом направлено за зареєстрованим місцем проживання відповідачів копію ухвали про відкриття провадження, копію позовної заяви з доданими матеріалами, а також у зв`язку з цим відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України на офіційному веб-сайті судової влади України розміщено повідомлення про розгляд вказаної справи. Суд вжив усіх необхідних заходів, передбачених ст. ст. 128, 130 ЦПК України для повідомлення відповідачів про розгляд справи. У зв`язку з цим суд вважає, що про розгляд даної цивільної справи відповідачі повідомлені в установленому законом порядку у відповідності до положень ст. ст. 128, 130 ЦПК України. Аналіз наведених норм дає суду підстави дійти висновку, що наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, і не може автоматично вважатись порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У зв`язку із уведенням в Україні\~Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року\~воєнного стану та неможливістю здійснення правосуддя з об`єктивних причин під час воєнного стану судове засідання, яке було призначене на 28.02.2022 року не відбулось. Розпорядженням Голови\~Верховного Суду\~від 25.03.2022 № 14/0/9-22\~змінено територіальну підсудність судових справ Охтирського \~міськрайонного \~суду \~Сумської області на\~Шишацький районний\~суд Полтавської\~області . З 24.10.2022 року розпорядженням Голови Верховного Суду від 18.10.2022 року № 60 відновлено територіальну підсудність судових справ Охтирського міськрайонного суду Сумської області. Враховуючи, що від сторін у справі клопотань не надійшло, заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження сторонами не надано, сторони не ініціювали перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження після отримання ухвали суду про відкриття провадження в справі, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, вказана справа відноситься відповідно до положень ст.19, ст.274 ЦПК України\~до малозначних справ, її розгляд визначено судом в ухвалі про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, позивачкою відповідно до положень\~ЦПК України\~надано в повному обсязі необхідні докази в обґрунтування позову, інших клопотань щодо надання чи витребування доказів сторонами не заявлялося, суд не знаходить підстав для переходу до розгляду справи в порядку загального провадження та вважає можливим розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у відповідності до положень ст.ст. 277-279 ЦПК України. Згідно вимог ч.1 ст. 7 ЦПК України\~розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Такий випадок передбачено у частині тринадцятій\~статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Оскільки, Охтирським міськрайонним судом Сумської області не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України. З огляду на те, що згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України\~ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, така інформація оприлюднюється на офіційному веб-порталі судової влади України. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини і не може автоматично вважатися порушенням п. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. В розумінні ч. 6\~ст .279 ЦПК України\~характер спірних правовідносин та предмет доказування у даній справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи. Оскільки, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до норм ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи у відсутності відповідачів на підставі наявних у справі матеріалів. Суд, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Фактичні обставини, встановлені судом та мотиви суду. Судом встановлено, що згідно договору купівлі продажу частини житлового будинку від 29.04.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 423, [PERSON] є власницею Ѕ частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). Це також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та копією технічного паспорту на житловий будинок (а.с.9,10-11). Факт реєстрації [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] підтверджується копією будинкової книги, а також довідкою Відділу з питань державної реєстрації Охтирської міської ради від 29.12.2021 року за № 15-13/11070 (а.с.12-13, 27). З довідки квартального уповноваженого органу самоорганізації населення від 21.12.2021 року за № 647 вбачається, що [PERSON] є власником домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , однак за вказаною адресою не проживають більше п`яти років (а.с. 7). Відповідно до ст.\~6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод вказано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. В п. 33 рішення Європейського суду з прав людини від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За приписами ст. 150 Житлового кодексу Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1\~ст. 383 ЦК України\~власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно вимог ч. 4ст. 156 ЖК Українидо членів сім`ї власника будинку належать особи, зазначені в ч. 2ст. 64 цього Кодексу, а саме, дружина, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. За приписами ч. 1, 4\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (пункт другий вказаної статті). Право приватної власності, згідно частини четвертої наведеної\~статті Основного закону України, є непорушним. Зазначені положення кореспондуються з вимогами\~ст. 319 ЦК України, відповідно до якої власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою\~статті 321 вказаного кодексу\~визначено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року відповідно до\~Закону України\~№ 475/97-ВР\~від 17.07.1997\~року «Про\~ратифікацію Конвенції\~про захист\~прав людини\~і основоположних\~свобод 1950\~року,\~Першого протоколу\~та протоколів\~№ 2,4,7\~та 11\~до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно вимогст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.\~156\~ЖК України та ст.\~405\~ЦК України члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У разі виникнення спору між власником та членом сім`ї суд повинен врахувати, що право члена сім`ї власника на користування житлом є сервітутним правом, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватись у відповідності з вимогами статей 405, 406 ЦК України, зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. За приписами ст.\~72\~ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Так, судом на підставі ретельно досліджених та перевірених в судовому засіданні доказів встановлено, що відповідачі хоча і зареєстровані у вказаному будинку, однак, понад п`ять років у вказаному будинку не проживають, не проявляють інтересу до вказаного будинку, хоч в цьому їм ніхто не перешкоджав, не беруть участі в утриманні вказаного житла, а своєю реєстрацією створюють для власника житла непропорційний та надмірний тягар щодо утримання власності. Відповідно до\~ст. 12 ЦК України\~особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Особа може відмовитися від свого майнового права. Згідно вимог ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Висновок суду. Таким чином, аналізуючи приведені докази, даючи їм оцінку в їх сукупності, з урахуванням вищевказаних обставин, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи у справі докази в цілому, так і кожний доказ, який міститься у справі, з урахуванням принципів розумності, пропорційності, виваженості, справедливості, балансу інтересів сторін, співмірності втручання у право відповідачів, вирішуючи справу в межах заявлених вимог, з урахуванням наданих доказів, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України\~з відповідачів у дольовому порядку необхідно стягнути на користь позивачки понесені судові витрати по справі за сплачений судовий збір в розмірі 1823 грн., тобто по 908 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved