Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 02 листопада 2001 року було укладено договір міни між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , з іншої сторони, який був зареєстрований на Товарній біржі «Українська» Південно-Східного регіонального управління товарної біржі «Українська товарна біржа», внаслідок якого покупці отримали у власність квартиру [ADDRESS] . Відсутність нотаріального посвідчення договору міни є перешкодою в оформленні спадщини після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . Від відповідача відзив на позов не надходив. В судове засідання сторони не викликались. Треті особи пояснення щодо позову не надали. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. У відповідності до вимог ст.ст.280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлялась про перебування в провадженні суду даної справи, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін - не подала, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. 02 серпня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження\~у даній цивільній справі. Її розгляд призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою суду від 03 жовтня 2022 року витребувано докази. Витребувані докази приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Саяпіною Іриною Генріховною не надано. Відповідно до ч.10 ст.84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами. На підставі викладеного, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. \~ \~ \~ \~ Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. Відповідно до копії паспорту та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера позивач є [PERSON] , [INFO] (а.с.5-7). 02 листопада 2001 року було укладено договір міни нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] загальною площею 63,0 кв.м., житловою площею 36,5 кв.м., між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на Товарній біржі «Українська», реєстраційний номер 21260, зареєстрований 05 листопада 2001 року в КП ДОР "Криворізьке БТІ" в реєсстровій книзі 6 ПВШ сторінка 405, запис 2205, що підтверджується копією такого договору, технічним паспортом та реєстраційним посвідченням (а.с.8-10). Згідно з свідоцтвом про шлюб, 03 листопада 1984 року позивач уклала шлюб з [PERSON] (а.с.12). Згідно з свідоцтвом про народження та шлюб, третя особа [PERSON] є дочкою позивача та померлого [PERSON] та 17 вересня 2005 року внаслідок укладення шлюбу змінила прізвище на " [PERSON] " (а.с.13-14). [INFO] Фірич [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвами про смерть (а.с.11, 15-16). Постановою приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Саяпіної І.Г. від 18 лютого 2022 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого [INFO] чоловіка [PERSON] , оскільки наданий правовстановлюючий документ не відмовідає вимогам законодавства, що підтверджується відповідною постановою (а.с.18-19). Встановленим в судовому засіданні обставинам відповідають правовідносини щодо належного оформлення договору обміну нерухомості. Відповідно до ст. ст.\~12,\~13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках,\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Статтею 41 Конституції України\~встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 3\~ст. 334 ЦК України\~право власності на майно по договору, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Відповідно до\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються суду сторонами та іншими учасниками справи. В судовому засіданні встановлено, що позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті чоловіка через те, що правовстановлюючий документ - договір обміну квартири не був нотаріально посвідчений. Суд вважає, що оскільки спірні правовідносини щодо набуття квартири у власність виникли у 2001 році, відповідно до п. 4\~Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, до них належить застосувати положення\~ЦК УРСР 1963 року, чинного на час їх виникнення. Статтею 153 ЦК УРСР 1963\~року визначено, що договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Приписами ч. 2\~ст. 47 ЦК України 1963 року, яка діяла на момент укладання угоди, визначено, що якщо відбулося повне або часткове виконання угоди, що потребує нотаріального посвідчення, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати таку угоду дійсною. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення угоди не вимагається. Згідно з ч.2\~ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно зі ст. 241 ЦК УРСР\~1963 року за договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше. Ст. 242 ЦК УРСР\~1963 року передбачено, що до договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін. Відповідно до ст. ст.\~224, 225 ЦК УРСР\~1963 року, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Із договору обміну нерухомості від 02 листопада 2001 року видно, що сторонами по договору угоди досягнуто та в подальшому придбану квартиру було зареєстровано на ім`я [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в КП ДОР «Криворізьке БТІ». Біржове оформлення договору обміну нерухомості не суперечило діючому на час укладання спірного договору законодавству. Таким чином, суд приходить до висновку, що при укладанні договору між сторонами досягнуто згоди по всім істотним його умовам, які сторони повністю виконали, і до них перейшло право власності на квартири. Відповідно до п.13\~постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»\~зазначено, що норми ч.2\~ст.220 ЦК України\~не застосовуються до правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації. На цей час правочини щодо купівлі-продажу нерухомості підлягають державній реєстрації. Незважаючи на це застереження, суд вважає, що позовні вимоги стосовно визнання договору обміну квартир дійсним підлягають задоволенню, оскільки норми про державну реєстрацію правочинів щодо відчуження нерухомості, введені лише з набранням чинності\~ЦК України 2003 року, тобто з 01 січня 2004 року. До цього часу, в тому числі і на час укладення спірної угоди (02 листопада 2001 року) норми щодо реєстрації правочинів не були чинними. На той час діяли норми, які передбачали тільки реєстрацію нерухомого майна. Як видно з матеріалів справи, вимоги щодо реєстрації нерухомого майна були виконані. Відповідно до\~ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Вважаючи на те, що угода обміну нерухомості від 02 листопада 2001 року фактично відбулася, сторони всі свої зобов`язання за договором виконали, нерухоме майно після укладання договору було належним чином зареєстроване, а нотаріальне посвідчення спірного договору обміну не можливо, в зв`язку з відсутністю однієї із сторін (смертю [PERSON] ), суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1\~ст.\~141\~ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача \~сплачений судовий збір.

Outcome: approved