Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-06 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, та яким просить стягнути з [PERSON] на його користь спричинену внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальну шкоду у розмірі 11 100 грн. та моральну шкоду у розмірі 20 000 грн. 00 коп., судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 06 лютого 2022 року біля 23 год.20 хв. по вул. Райдужна, в м. Благовіщенське, Голованівського району. Кіровоградської області, [PERSON] керуючи автомобілем «ВАЗ-2107» реєстраційний номер [NUMBER] в порушення вимог л.12.1, 13.1 ПДР, не дотримався безпечної швидкості руху та бокового інтервалу, в результаті чого допустив зіткнення з припаркованим автомобілем ВМW525 д.н.з. [NUMBER] , що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів. Крім того, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №023217 [PERSON] постановлено за провину порушення вимог п.2.5 ПДР, яке виразилось у тому, що він 06.02.2022 року о 23 год.20 хв. керував автомобілем «ВАЗ- 2107» д.н.з. [NUMBER] в м. Благовіщенське Кіровоградської області по вул. Райдужпа.18 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з ротової порожнини, нестійка хода, порушення мови) від проходження огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Драгер 6810»відмовився. А також в медичному закладі [PERSON] відмовився в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] . Постановою Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 04.03.2022 року у справі про адміністративне правопорушення за вказані адмінправопорушення [PERSON] , визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч.І ст.130 Кодексу України про та притягнуто до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.. Зазначена постанова суду набрала законної сили. Діями [PERSON] позивачу було завдано майнову шкоду в розмірі 11000 грн., що підтверджується звітом №В9 авторизнавчої експертизи з оцінки транспортного засобу та визначення матеріального збитку, складеного 11.07.2022 року, завданого власнику ВМW525 д.н.з. [NUMBER] [PERSON] . Також позивач зазначив, що внаслідок ДТП йому було завдано тяжкі душевні страждання, пов`язані з пошкодженням його транспортного засобу, необхідністю збирання документів та звернення за юридичною допомогою та звернення до експерта для проведення авто-товарознавчої експертизи, що позначилось на душевному стані та призвело до погіршення відносин в сім`ї. Через те, що майну [PERSON] була завдана шкода, він зазнав душевних страждань. Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідача на його користь грошове відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 11 100 грн. та моральної шкоди у сумі 20 000 грн., а також витрати пов`язані на оплату правових послуг адвоката, витрат на проведення авто-товарознавчої експертизи та оплату судового збору. Позивач у судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву, якою підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить розглядати справу у його відсутності. Представник відповідача - адвокат Анікєєнко Є.О., відповідач [PERSON] не з`явились, надіслали до канцелярії суду заяву, якою відповідач визнає позовні вимоги частково, а саме лише в частині стягнення матеріальної шкоди, в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 20 000 грн. просить відмовити, як безпідставною. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлено, що 06 лютого 2022 року біля 23 год.20 хв. по вул. Райдужна, в м. Благовіщенське, Голованівського району. Кіровоградської області, [PERSON] керуючи автомобілем «ВАЗ-2107» реєстраційний номер [NUMBER] в порушення вимог л.12.1, 13.1 ПДР, не дотримався безпечної швидкості руху та бокового інтервалу, в результаті чого допустив зіткнення з припаркованим автомобілем ВМW525 д.н.з. [NUMBER] , що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів. ( а.с.10-14) Крім того, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №023217 [PERSON] постановлено за провину порушення вимог п.2.5 ПДР, яке виразилось у тому, що він 06.02.2022 року о 23 год.20 хв. керував автомобілем «ВАЗ- 2107» д.н.з. [NUMBER] в м. Благовіщенське Кіровоградської області по вул. Райдужпа.18 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з ротової порожнини, нестійка хода, порушення мови) від проходження огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Драгер 6810»відмовився. А також в медичному закладі [PERSON] відмовився в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] . Постановою Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 04.03.2022 року у справі про адміністративне правопорушення за вказані адмінправопорушення [PERSON] , визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч.І ст.130 Кодексу України про та притягнуто до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.. Зазначена постанова суду набрала законної сили ( а.с. 20 - 24). Згідно звіту №В-9 Авторизнавчої експертизи з оцінки транспортного засобу та визначення матеріального збитку завданого власнику ВМW525 д.н.з. [NUMBER] [PERSON] становить 11 100 грн. ( а.с.25- 45 ). Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода завдана неправомірними діями майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка їх завдала. Частиною 1 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. (ч.2 ст. 1187 ЦК України) При цьому, особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. (п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки») Згідно п.1 ч.1 ст.. 1188 ЦК України - шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно ч.ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», в п. 4 зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Пунктом 16 Постанови передбачено, що при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно ст. 1192 ЦК України - з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Враховуючи, те що судом було встановлено, що ДТП відбулось з вини відповідача [PERSON] , який на правовій підставі керував транспортним засобом, та між його діями та наслідками, що настали є безпосередній причинний зв`язок, що встановлено постановою Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 04.02.2022 року, то сума відшкодування має бути стягнута саме з нього в розмірі спричиненої позивачу матеріальної шкоди, визначеної висновком авто товарознавчого експертного дослідження в розмірі 11 100 ( одинадцять тисяч сто гривень) грн. Щодо вимоги позивача про стягнення з [PERSON] 4 на користь позивача моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 20 000 ( двадцять тисяч )грн. суд зазначає наступне: Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.01.1995 р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п. 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. В частині відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що позивачу слід відмовити. На підтвердження факту заподіяння відповідачем позивачу моральних страждань або втрат немайнового характеру, позивач, відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, не вказав конкретних обставин, зокрема, про зміну стану здоров`я, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та не надав жодного доказу на підтвердження вказаних обставин, у тому числі доказів щодо отримання легких тілесних ушкоджень, у зв`язку з неправомірними діями відповідача. Враховуючи, що будь - яких належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог позивачем не надано, на підставі об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі матеріалів, з`ясування фактичних обставин, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, оцінивши подані сторонами докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають, через їх недоведеність, що були спричинені моральні страждання, які полягали у моральних стражданням з приводу пошкодження належного майна, а також душевних страждань перенесених під час ДТП. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач знайшли підтвердження під час судового засідання, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню. Згідно ст.. 141 ЦПК України - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] 992 грн. 40 коп. судового збору. На підставі викладеного і

Outcome: partial