Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-08 00:00:00

У серпні 2022 року адвокат Татарин Вікторія Миколаївна, яка діє від імені [PERSON] , звернулася до суду із вказаним позовом до Державної казначейської служби України, Харківської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Харківській області про відшкодування моральної шкоди, в якому, з урахуванням уточнень, просила стягнути з держави України (Державного бюджету України) в особі її органів солідарно - Державної казначейської служби України, Харківської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду у розмірі 3 000 000,00 грн та понесені судові витрати по справі. Позов обґрунтовано тим, що позивач у 2014-2015 роках активно займався волонтерською діяльністю. 08 січня 2015 року о 20:30 год, позивач, рухаючись на автомобілі Форд Транзит, реєстраційний номер [NUMBER] , був зупинений працівниками правоохоронних органів на блокпості поблизу міста Ізюм Харківської області. У ході незаконних і тривалих маніпуляцій на місці його фактичного і бездокументального затримання, йому повідомили про наявність в автомобілі зброї та боєприпасів. Відомості в ЄРДР внесено 09.01.2015 року по кримінальному провадженню №12015220320000028. Протокол затримання складено 09.01.2015 року о 12:05 год. У подальшому цього ж дня 09.01.2015 року о 19:06 год йому повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України. На підставі ухвали Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 10.01.2015 року у справі №623/42/15-к щодо нього безпідставно застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 60 днів - до 20:30 год 08.03.2015 року, із визначенням застави у розмірі 97440,00 грн. У подальшому ця ухвала оскаржена до апеляційного суду Харківської області, ухвалою якого від 15.01.2015 року ухвалу слідчого судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області змінено в частині визначеного розміру застави, яку зменшено до мінімального рівня - 24360,00 грн. Після сплати цієї застави з-під варти його звільнено станом на 16 січня 2015 року. Вдруге у межах цього кримінального провадження під варту взято на підставі вироку Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 10.05.2016 року після проголошення вироку в залі суду. Під вартою утримувався до 26.10.2016 року і звільнений був на підставі ухвали апеляційного суду Харківської області від 25.10.2016 року. В період часу з 08 січня 2015 року по 25 вересня 2018 року (тобто 44 місяці і 18 днів) був підданий незаконному кримінальному переслідуванню. У зв`язку із викладеним позивач був змушений звернутися до суду із вказаним позовом. Ухвалою суду від 19 вересня 2022 року провадження у справі відкрито, постановлено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження. У судове засідання з`явилися представники позивача та Харківської обласної прокуратури. Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. Відповідач позовні вимоги визнав частково, не погодився зі строками затримання позивача. Від представника ГУНП в Харківській області до суду надійшов відзив на позов, в якому він не погодився з доводами позивача. Вказав, що позивачем не зазначено ,який саме відділ НП України здійснив описані в позові незаконні дії щодо позивача при зупиненні автомобіля останнього. У зв`язку із зазначеним вважає, що він не є належним відповідачем у вказаній справі. Окрім цього, вказав, що позивачем не зазначено та не надано суду жодних доказів, які б підтверджували факт встановлення незаконних дій чи бездіяльності з боку вказаних відповідачів, а також не зазначив розмір завданої йому моральної шкоди пропорційно вчинених дій з боку кожного із перерахованих відповідачів. Наполягав на необхідності відмови у задоволенні позовних вимог у зв`язку з недоведеністю з боку позивача наявного протиправного діяння щодо нього, моральної шкоди та причинно-наслідково зв`язку між вказаним. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд прийшов наступних висновків. Судом встановлено, що згідно вироку Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 10 травня 2016 року позивача визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України і призначено покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі. Витрати на проведення судової комплексної вибухотехнічної експертизи та експертизи вибових речовин, продуктів вибуху та пострілу у розмірі 6476 грн. 76 коп. підлягали стягненню з нього на користь держави код доходів 24060300, р/р 31419544700005 , код банку 37999680, МФО 851011 УДКС України в Комінтернівському районі м. Харкова. Витрати на проведення судово-балістичної експертизи у розмірі 1474 грн. 20 коп. підлягали стягненню з нього на користь держави код доходів 24060300, р/р 31419544700005 , код банку 37999680, МФО 851011 УДКС України в Комінтернівському районі м. Харкова. Після набрання вироком законної сили заставу, внесену у розмірі 24360 грн., на рахунок повернуто заставодавцю. Речові докази: автомобіль «Форд Транзит» білого кольору, 2000 р.в. - повернуто власнику. Останки 2 реактивних протитанкових гранат РПГ - 22, 7 підривачів УЗРГМ, 16 підривачів УЗРГМ-2, підривача УДЗ, 7 корпусів ручних гранат Ф-1, 16 корпусів ручних гранат РГД-5, корпусу ручної гранати РГО, 70 гільз та 3152 набої різного калібру знищено. Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу обрано тримання під вартою в Харківській установі виконання покарань №27, взявши під варту в залі суду. Зараховано в строк покарання тримання під вартою на досудовому розслідуванні з 10.01.2015 року по 16.01.2015 року згідно ч.5 ст.72 КК України із розрахунку 1 день перебування в Харківській установі виконання покарань управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області №27 за 2 дні позбавлення волі. Враховуючи зазначене вище, суд дійшов висновку, що позивач перебував незаконно під слідством та судом з 9 січня 2015 року до 12 січня 2017 року (дата постановлення ухвали апеляційним судом Харківської області, якою вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 10 травня 2016 року скасовано, а кримінальне провадження за обвинуваченням позивача закрито), що складає майже 25 місяців. Вказане також встановлено постановою Харківського апеляційного суду у справі №623/2585/19 (провадження № 22-ц/818/4251/20) від 21 жовтня 2020 року. Рішенням Ізюмського районного суду Харківської області від 01липня 2020 року позов [PERSON] задоволено частково та стягнуто на користь останнього 211000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. У свою чергу згідно вказаної вище постанови Харківського апеляційного суду у справі №623/2585/19 (провадження № 22-ц/818/4251/20) від 21 жовтня 2020 року, рішення Ізюмського районногосуду Харківськоїобласті від 01липня 2020 року змінено та стягнуто з Державного бюджету України на користь [PERSON] 300000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди. Постановою Верховного Суду від 29.09.2021 рішення Ізюмського районного суду Харківської області від 01.07.2020 та постанова Харківського апеляційного суду від 21.10.2020 скасовані, а справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції. Відповідно до ч.4,6 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. У відповідності до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно з пунктом 2 частини другої статті 1167 Цивільного кодексу України, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. У частинах першій та другій статті 1176 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон № 794-VIII) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону № 794-VIII право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду. Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону № 794-VIII у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються моральна шкода. Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (стаття 4 Закону № 794-VIII). Частиною 5,6 ст.4 Закону передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Крім того, ст.23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати, виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдовувальним вироком законної сили або ухвали про закриття кримінального провадження. Такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/2373/15-ц, провадження № 14-298цс18. Питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12 (частина перша статті 13 Закону № 794-VIII). Оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 12 липня 2007 року «STANKOV v. BULGARIA», § 62). Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону № 794-VIII розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. У пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. У пунктах 5.4, 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110цс18) вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи. Згідно частиною третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на час розгляду справи. Вирішуючи справу, Ізюмський міськрайонний суд Харківської області обґрунтовано виходив з того, що позивач незаконно перебував під слідством та судом, та ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 12 січня 2017 року вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 10 травня 2016 року скасовано. Кримінальне провадження за обвинуваченням позивача за ч.1 ст.263 КК України закрито на підставах, передбачених п.3 ч.1 ст.284 КК України, у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення його винуватості в суді і вичерпанням можливості їх отримання. Між тим суд вважає, що позивач перебував незаконно під слідством та судом близько 25 місяців, тобто з січня 2015 року по січень 2017 року, а саме по дату постановлення ухвали Апеляційним судом Харківської області, якою вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 10 травня 2016 року скасовано, кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON] закрито. Саме цим судовим рішенням, яке набрало законної сили з моменту його проголошення, кримінальне переслідування відносно позивача було завершено. Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» у редакції, чинній на час розгляду справи, установлено з 01 жовтня 2022 року мінімальну заробітну плату на рівні 6700 гривень. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що «моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості». Отже, чинним законодавством встановлений лише мінімальний розмір для визначення моральної шкоди, а не граничний. Суд вважає за необхідне також врахувати, що інформація щодо притягнення до кримінальної відповідальності [PERSON] , який займав активну життєву позицію, набуло значного розголосу та резонансу у суспільстві, висвітлювалось у засобах масової інформації. Вказане підтверджується значною кількістю копій публікацій у ЗМІ. На підставі всього вищевикладеного, враховуючи розмір встановленого станом на 01 жовтня 2022 року розміру мінімальної заробітної плати 6700,00 грн, проте звертаючи увагу на характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і саму можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі, суд виходить з того, що відшкодування моральної шкоди не повинно приводити до безпідставного збагачення позивача та приходить до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги частково та визначити позивачу відшкодування моральної шкоди у розмірі 400000,00 грн. В судових дебатах представник позивача просив надати строк для подання доказів в обґрунтування розміру судових витрат на правову допомогу, тому суд вважає за можливе призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати, встановивши позивачу строк для подання відповідних доказів.

Outcome: partial