Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-14 00:00:00

Рух справи 30.08.2021 [PERSON] звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Київський електровагоноремонтний завод» в якому (з урахуванням нової редакції позовної заяви від 25.01.2022) просив: (1) визнати протиправним та скасувати наказ ПАТ «Київський електровагоноремонтний завод» від 29.07.2021 № 489-К «Про припинення трудового договору» та поновити з 29.07.2021 [PERSON] на посаді заступника генерального директора з комерційних та фінансових питань; (2) стягнути з ПАТ «Київський електровагоноремонтний завод» на користь [PERSON] : - заборгованість по заробітній платі у сумі 207 313,10 грн; - матеріальне забезпечення за період перебування на лікарняних за перших п`яти днів, що оплачує підприємство, у розмірі 33 715,78 грн; -недоотримане матеріальне забезпечення за період перебування на лікарняних, крім перших п`яти днів, що оплачує підприємство, внаслідок занижених розрахунків у розмірі 69794,71 грн; -суму компенсації за невикористану відпустку у розмірі 59 684,23 грн; -середній заробіток за час вимушеного прогулу розрахований станом на 15.02.2022 462 000,00 грн -моральної шкоди у сумі 100 000,00 грн, а всього грошових коштів у розмірі 932 507,82 грн; - понесені судові витрати. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.08.2021 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 06.09.2021 вказану позовну заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 30.06.2022 закрито підготовче провадження у справі, розгляд справи по суті було призначено на 06.10.2022. За клопотанням представника позивача 06.10.2022 судове засідання було перенесено на 24.11.2022 (у зв`язку з наданням часу для ознайомлення з відзивом який надійшов 04.10.2022). У судовому засіданні 24.11.2022 було розпочато розгляд справи по суті та оголошено перерву перед дебатами до 15.12.2022. Щодо правової позиції позивача В обґрунтування позову позивач зазначає, що наказ ПАТ «КЕВРЗ» від 29.07.2021 № 489-К «Про припинення трудового договору», яким його звільнено з посади за п. 1 ч. 1 ст. 41 Кодекс законів про працю України, є протиправним, оскільки: (1) порушено строк притягнення до дисциплінарної відповідальності, передбачений ст. 148 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України). Дисциплінарний проступок вчинено 06.10.2020, зафіксоване 18.02.2021, а притягнуто до відповідальності 29.07.2021, тобто через 5 місяців з дня виявлення і 9 - з дня вчинення; (2) порушено процедуру притягнення до дисциплінарної відповідальності, передбачену ст. 149 КЗпП України. Позивачу не запропоновано надати пояснення. Позивача було відсторонено від посади і з 23.11.2020 його фактично не допускали на роботу. Копію наказу про відсторонення від 20.11.2020 він не отримував. Позивач у різні періоди з 18.02.2021 по 28.07.2021 перебував на лікуванні, направляв листки непрацездатності роботодавцю, був на зв`язку з ним, але не викликався для надання пояснень. До червня 2021 року позивач був переконаний, що є відсторонений від виконання обов`язків. Про наказ від 25.01.2021 № 35-К «Про припинення відсторонення» він не знав до 05.07.2021. Окрім того, у спірному наказі не наведено мотивів застосування стягнення у вигляді звільнення, обставин, що свідчать про вину та причинно-наслідковий зв`язок; (3) порушено п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Порушення, за яке позивача звільнено, полягає у підписанні акту приймання-передачі робіт (послуг) за договором про закупівлю від 01.10.2020 з ТОВ «Юридична компанія «Студія права», предметом якого були послуги з оформлення права власності на будівлі ПрАТ «КЕВРЗ», ціна послуг 58 000 грн. Роботодавець вважає такі витрати непродуктивними. Позивач зазначає, що його не ознайомили з порядком проведенням закупівлі у ПрАТ «КЕВРЗ», визначеним наказом від 27.02.2017 № 66. Водночас довіреністю від 23.09.2020 передбачено право [PERSON] і головного інженера [PERSON] діяти разом і, зокрема, укладати від імені ПрАТ «КЕВРЗ» будь-які договори та розпоряджатися коштами. Жодних обмежень довіреність не містить. Договір від 01.10.2020 підписано від імені ПрАТ «КЕВРЗ» ним і головним інженером [PERSON] , проте останнього до дисциплінарної відповідальності не притягнуто. Фактичне надання послуг ТОВ «ЮК «Студія права» підтверджується довідкою Держаудитслужби від 04.06.2021 до зустрічної перевірки. Юристи відділу юридичного ПрАТ не мають компетенції у сфері оформлення права власності на нерухоме майно і не повідомляли [PERSON] про те, що можуть самі виконати цю роботу. Таким чином, на думку позивача, договір було укладено від імені та в інтересах ПрАТ, його виконано, а тому немає складу дисциплінарного проступку. Внаслідок незаконного звільнення має місце вимушений прогул. Тому відповідач повинен сплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу. Окрім того, позивач вважає, що за період з січня по липень 2021 року йому неправильно розраховано заробітну плату, у зв`язку з чим підлягає стягненню 207 313,12 грн, а також «лікарняні»: відповідач виплатив йому лише 46 966,35 грн, а мав виплатити 80 682,10 грн, борг складає 33 715,78 грн. Внаслідок неправомірного нарахування та передачі до Фонду соціального страхування України недостовірної інформації з приводу виплат лікарняних (враховано робочі дні, а не календарні), позивачу завдано майнової шкоди у вигляду недотримання матеріального забезпечення за період перебування на лікарняних, у розмірі 69 794,71 грн, які підлягають стягненню з відповідача. Окрім того, ПpAT «КЕВРЗ» має заборгованість за невиплату rpoшoвoi компенсації за 25 днів невикористаної щорічної відпустки у розмірі 59 684,23 грн. Незаконне звільнення призвело до душевних страждань, змін звичного способу життя, стосунків у сім`ї, які завдали позивачу моральної шкоди, грошовий еквівалент якої позивач оцінює в 100 000 гривень. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та надав пояснення, які загалом збігаються з доводами, викладеними у позовній заяві. Щодо правової позиції відповідача Відповідач проти позову заперечив. У відзиві від 05.10.2021 зазначив, що [PERSON] звільнено законно. З наказом від 29.07.2021 у день звільнення він відмовився ознайомлюватися, про що складено акт, який він теж не підписав. Строк застосування дисциплінарного стягнення дотримано, оскільки під виявленням проступку розуміється не лише виявлення факту (певного діяння), а й встановлення працівника, який учинив ці діяння, протиправність цих діянь, вину працівника, наявність шкідливих наслідків. Одноразове грубе порушення полягало в підписанні [PERSON] акта здачі-прийняття робіт з ТОВ «ЮК «Студія права» без номера та без дати підписання. Відсутність реквізитів, а саме: номеру та дати підписання акта, зафіксовано Ревізійною комісією ПрАТ «КЕВРЗ» та відображено в Звіті. Підписаний [PERSON] акт, що був без необхідних реквізитів набув їх, а саме: «№ 283» та дату складання «06 жовтня» безпосередньо в ТОВ «ЮК «Студія права», звідки 2 примірники оригінала акта № 283 від 06.10.2020 було вилучено слідчим Понежа Ю.Д. за протоколом та відображено в описі речей і документів від 17.12.2021. Вчиняючи одноразове грубе порушення [PERSON] неналежно виконував свої обов`язки передбачені локальним нормативним актом, а саме, Довіреністю. Дії [PERSON] на виконання Довіреності мали б здійснюватися з метою отримання прибутку Товариством, збільшення ефективності роботи, спрямованої на ріст прибутковості та максимізації ринкової капіталізації, проте [PERSON] підписанням акта здачі-прийняття робіт без номера та без дати підписання до Договору, враховуючи також, що до закінчення строку дії Договору результатів послуг Товариство так і не отримало, спричинено непродуктивні витрати Товариства у сумі 58 000,00 грн. Вчинене [PERSON] діяння, яке спричинило непродуктивні витрати Товариства, не мало на меті отримання прибутку Товариством, всупереч умов Довіреності та всупереч меті та предмету діяльності Товариства, що встановлені Статутом, а тому таке діяння [PERSON] є порушенням. ПрАТ «КЕВРЗ» фактично не отримало результати послуг, що передбачені договором від 01.10.2020 № 01/10-2020. Таким чином, понесено непродуктивні витрати на юридичні послуги в сумі 58 000,00 грн, що зазначено у Звіті від 18.02.2021 про результати спеціальної перевірки фінансово-господарської діяльності Товариства за період 01.10.2019 по 18.11.2020 (надалі - Звіт). Таким чином, 18.02.2021 було виявлено тільки факт діяння, але особу порушника в Звіті не зазначено, тобто не виявлено, не встановлено. Зважаючи на значний обсяг інформації викладеної у Звіті, а також відсутність прямого посилання на особу порушника або причетну особу, момент виявлення проступку настав 29.07.2021, коли до відділу кадрів надійшла службова записка головного фахівця з правового забезпечення та антикорупційної діяльності Кицелюка Я.М. та директора комерційного Бабій Х.В. щодо непродуктивних витрат на юридичні послуги в сумі 58 000,00 грн. внаслідок підписання [PERSON] акта здачі-прийняття робіт без номера та без дати з ТОВ «ЮК «Студія права», що відображено в Наказі. Таким чином, 29.07.2021 є днем, коли встановлено особу, яка вчинила грубе порушення, та днем коли особа, яка має право на застосування дисциплінарного стягнення. З огляду на це, міркування позивача про недотримання роботодавцем строків передбачених частиною 1 статті 148 КЗпП України є необгрунтованими. Виходячи з обставин вчинення [PERSON] одноразового грубого порушення, як підписання акта здачі-прийняття робіт без номера та без дати підписання, немає можливості встановити конкретний день в який було вчинено одноразове грубе порушення. Неможливість встановлення дня, коли вчинено одноразове грубе порушення, не спростовує сам факт його вчинення, а також не є перешкодою для реалізації права роботодавця на застосування дисциплінарного стягнення після його виявлення у встановлений законодавством строк. Порядок застосування дисциплінарного стягнення, передбачений ст. 149 КЗпП України, ПрАТ «КЕВРЗ» дотримано. [PERSON] неодноразово пропонувалося надати пояснення щодо обставин правопорушення, проте він уникав контактів з роботодавцем. Порушення є одноразовим, тобто таке порушення вчинене [PERSON] разово та не має ознак тривалого. Порушення є грубим, оскільки вчинене діяння за своєю природою та наслідками повністю протирічить меті діяльності Товариства - одержання прибутку, водночас, таке діяння призвело до непродуктивних витрат ПрАТ «КЕВРЗ» на юридичні послуги, які ПрАТ «КЕВРЗ» не отримало, у сумі 58 000,00 грн, в тому числі за умови, що в структурі Товариства є юридичний відділ з юристами в штаті. На момент виявлення порушення 29.07.2021 та під час розгляду питання щодо застосування до [PERSON] стягнення у вигляді розірвання трудового договору за одноразове грубе порушення, [PERSON] , який разом з [PERSON] підписував акт, вже не був працівником ПрАТ «КЕВРЗ», оскільки звільнився ще 08.06.2021 за п. 1 ст. 36 КЗпП України згідно наказу № 374-К від 08.06.2021. Копія наказу № 35-К від 25.01.2021 про припинення відсторонення направлялася позивачу на адресу, яка вказана в особовій картці працівника [PERSON] , а саме: [ADDRESS] , при цьому, таку інформацію було надано самим [PERSON] . Роботодавець вважає, що вжив всіх можливих заходів для належного повідомлення працівника про припинення відсторонення та зазначив день 29.01.2021, з якого [PERSON] приступає до роботи, надіславши копію наказу № 35-К від 25.01.2021 без будь-яких затримок в день його видання, на адресу, що вказана особисто [PERSON] день звільнення було проведено повний розрахунок і перераховано 51 306,52 грн, в тому числі 40 866,46 грн компенсації за невикористану відпустку 25 днів та допомоги по тимчасовій непрацездатності за рахунок підприємства. У період з січня 2021 по липень 2021 року [PERSON] був відсутній на робочому місці без поважних причин, не працював, а також з поважних причин, а саме: з причини відсторонення до 29 січня 2021 року із збереженням заробітної плати, а також з причин перебування на лікарняних. Лише 29.07.2021 [PERSON] з`явився на території ПрАТ «КЕВРЗ», проте до роботи не приступив. Таким чином, на думку відповідача, вимога щодо стягнення невиплаченої заробітної плати [PERSON] за період з січня 2021 по липень 2021 року в сумі 207 313,12 грн є необгрунтованою. Вимога позивача щодо стягнення лікарняних, які на його думку не виплачені внаслідок неправильного проведеного розрахунку ПрАТ «КЕВРЗ» у сумі 33 715,78 грн та ФСС у сумі 69 794,71 грн., є необгрунтованою. Наведені Позивачем суми розраховано з урахуванням надуманого позивачем обов`язку ПрАТ «КЕВРЗ» оплатити заробітну плату за дні, в які він не працював та будь-яких документів на підтвердження поважності причин відсутності на роботі не надавав, а також зважаючи на належно розраховану та виплачену [PERSON] суму допомоги по тимчасовій втраті працездатності ПрАТ «КЕВРЗ» та ФСС в загальній сумі 155 945,78 грн, як це зазначено в Довідці про доходи [PERSON] . Сплачена позивачу компенсація за невикористану відпустку розрахована належним чином та складає 40 866,46 грн. Її сплачено позивачеві в день звільнення. Щодо правової позиції викладеної у відповіді на відзив У відповіді на відзив від 31.10.2022 позивач зазначив, що Олександр Давидюк не має процесуальних прав представляти інтереси ПрАТ «КЕВРЗ» у суді, а поданий ним відзив разом із доданими до нього матеріалами повинен бути повернутий судом, як підписаний особою, що не має права його підписувати. Відзив подано з пропуском строку та не містить клопотання про поновлення пропущених строків. Тому його слід залишити без розгляду. Дисциплінарний проступок який інкримінується [PERSON] вчинений 06.10.2020 року - в момент підписання акта здачі-прийняття робіт (наданих послуг) без номеру та дати підписання, по договору від 01.10.2020 №01/10-2020/3, укладеного між ПрАТ «КЕВРЗ» та ТОВ «ЮК «Студія права». Порушення зафіксовано у Звіті (довідці) від 18.02.2021 про результати спеціальної перевірки фінансово-господарської діяльності ПрАТ «КЕВРЗ». Твердження відповідача про те, що 18.02.2021 було виявлено тільки факт діяння, але особу порушника в Звіті не зазначено, тобто не виявлене, не встановлено, не впливає на суть вирішення питання в цілому. Стаття 148 КЗпП України не прив`язує момент виявлення та момент вчинення проступку до особи працівника, а лише обумовлює момент з якого він обраховується. Тобто, незважаючи коли було виявлено проступок та особу, яка його вчинила, останню не можна притягнути до дисциплінарної відповідальності пізніше шести місяців саме з дня вчинення проступку. Таким чином, строк застосування дисциплінарного стягнення за зафіксований у Звіті від 18.02.2021 проступок, вчинений 06.10.2020, сплив або у березні 2021 року - більше одного місяця з дня виявлення, або у червні - більше шести місяців з дня вчинення. Позивача притягнуто до відповідальності 29.07.2021, тобто зі спливом більше п`яти місяців з дня виявлення та дев`яти місяців з дня його вчинення. Суд визнав Данилюка О. повноважним представником ПрАТ «КЕВРЗ». З метою забезпечення принципу змагальності сторін суд прийняв відзив до розгляду. Фактичні обставини справи, встановлені судом Дослідивши надані сторонами письмові докази, суд встановив наступні обставини, що мають значення для вирішення справи. Відповідно до наказу № 244-K від 14.07.2020 «Про прийняття на роботу» [PERSON] з 15.07.2020 працював на посаді заступника генерального директора з комерційних та фінансових питань ПрАТ «КЕВРЗ» з окладом у розмірі 70 000,00 грн на місяць. Наказом від 19.11.2020 № 543-К, який викладено у новій редакції наказом від 20.11.2020 № 544-К, [PERSON] та ще низку посадових осіб відсторонено від виконання обов`язків і заборонено доступ на територію ПрАТ «КЕВРЗ». Приводом для відсторонення стало проведення спеціальної перевірки фінансово-господарської та виявленням порушень фінансово-господарської дисципліни за період з 01.10.2019 по 31.10.2020, неефективними управлінськими діями посадових осіб ПрАТ «КЕВРЗ», розглядом питання притягнення їх до відповідальності. Наказом від 25.01.2021 № 35-К припинено дію наказу ПрАТ «КЕВРЗ» № 544-К від 20.11.2020 частині відсторонення від роботи [PERSON] і зазначено вважати його таким, що з 29.01.2021 приступає до виконання своїх обов`язків. Однак [PERSON] до виконання обов`язків не став. Про його відсутність на роботі складались акти починаючи з 16.02.2021 по 15.07.2021. На адресу: [ADDRESS] , зазначену в особовій картці, позивачу неодноразово надсилались листи з пропозицією надати пояснення щодо причин неявки на роботу. [PERSON] кореспонденцію не отримав, оскільки не проживає за цією помилковою адресою. Насправді, він мешкав у квартирі [ADDRESS] , а не 185. Спроби отримати від нього усні пояснення в телефонному режимі теж були неуспішними. [PERSON] відмовився спілкуватися і скасовував виклики, що підтверджується відповідними актами. Суд вважає непереконливими пояснення позивача про те, що він не отримував жодної вимоги про надання пояснень, відносно спірної ситуації та не викликався для дачі таких пояснень і про це дізнався лише 05.07.2021 з відповіді на адвокатський запит, а тому про припинення відстронення не знав. Навпаки, відповідач, як роботодавець, добросовісно намагався повідомити [PERSON] про припинення відсторонення, отримати пояснення щодо причин відсутності на роботі. [PERSON] , хоч і уникав прямих контактів, не міг не знати про намір роботодавця їх встановити і, відповідно, міг дізнатися про припинення відсторонення. Окрім того, вбачається, що позивач у періоди з 18 січня 2021 року по 05 лютого 2021 року, з 06 лютого 2021 року по 15 лютого 2021 року, з 22 лютого 2021 року по 05 березня 2021 року, з 17 травня 2021 року по 04 червня 2021 року, з 07 червня 2021 року по 15 червня 2021 року, з 06 липня 2020 року по 16 липня 2020 року та з 19 липня 2021 року по 28 липня 2021 року був непрацездатним і перебував на лікарняному. Оригінали листків непрацездатності позивач направляв па адресу роботодавця. Тобто мав можливість дізнатися про стан справ. Таким чином, необізнаність про припинення відсторонення, як причина невиходу на роботу після 25.01.2021, виникла внаслідок недобросовісних дій самого позивача, який свідомо уникав контактів з роботодавцем. 29.07.2021 видано наказ № 489-К «Про припинення трудового договору», яким звільнено заступника генерального директора з комерційних та фінансових питань [PERSON] із займаної посади за одноразове грубе порушення трудових обов`язків відповідно до пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП. У мотивувальній частині наказу зазначено наступне (далі цитата): «29.07.2021 до відділу кадрів надійшла службова записка від головного фахівця (з правового забезпечення та протидії корупції) Кіцелюка Я.М. та директора комерційного Бабій Х.В. про наступне. Під час проведення спеціальної перевірки фінансово-господарської діяльності ПрАТ «КЕВРЗ» за період з 01.10.2019 по 18.11.2020, ревізійною комісією зафіксовано наведене нижче грубе порушення трудової дисципліни, викладене у Звіті (довідці) від 18.02.2021 про результати спеціальної перевірки діяльності ПрАТ «КЕВРЗ» за період з 01.10.2019 по 18.11.2020. В порушення Порядку здійснення процедур закупівель ПрАТ «КЕВРЗ», затвердженого наказом ПрАТ «КЕВРЗ» від 27.02.2017 № 66, [PERSON] від імені товариства без передбачення відповідних витрат фінансово-господарської у фінансовому плані ПрАТ «КЕВРЗ» та будь-якого техніко-економічного обґрунтування укладено договір про закупівлю від 01.10.2020 № 01/10-2020/3 з ТОВ «ЮК «Студія права» про надання юридичних консультацій, роз`яснень та юридичних висновків стосовно оформлення права власності на будівлю заводоуправління з їдальнею, а також юридичне супроводження дій із здійснення державної реєстрації права власності. За зазначеним правочином Товариством проведені розрахунки згідно акта виконаних робіт (послуг) за підписом [PERSON] без номеру та дати в сумі 58 000,00 грн (платіжне доручення від 06.10.2020 №1730/12947), при цьому фактично не здійснена державна реєстрація права власності на будівлю заводоуправління, до цього часу будь-які результати наданих послуг ПрАТ «КЕВРЗ» не передано, втрачено оригінали правовстановлюючих документів. В порушення п. 2.7 договору, звіт з детальним описом юридичних послуг ТОВ «ЮК «Студія права» не надано. Враховуючи, що в штаті Товариства знаходиться юридичний відділ (начальник відділу та юрисконсульт) в обов`язки якого входить консультації, роз`яснення, юридичні супроводження, та якому за 10 місяців 2020 року нарахована заробітна плата на загальну суму 180 821,31 грн Товариством понесені непродуктивні витрати на юридичні послуги в сумі 58 000,00 грн …> Виходячи з вищевикладеного, в діях заступника директора з комерційних та фінансових питань [PERSON] вбачається одноразове грубе порушення трудових обов`язків, яке полягло у підписанні акта здачі-прийняття робіт (наданих послуг) без номеру та дати підписання, по договору від 01.10.2020 № 01/10-2020/3, укладеного між ПрАТ «КЕВРЗ» та ТОВ «ЮК «Студія права», за письмових юридичних консультацій, роз`яснень та юридичних висновків, щодо оформлення Замовником права власності на будівлю заводоуправління з їдальнею, інвентарний номер 1081, а також юридичне супроводження дій із здійснення державної реєстрації права власності на вказаний об`єкт нерухомого майна, які фактично надані не були, що спричинило негативні наслідки для ПрАТ «КЕВРЗ», а саме: понесені непродуктивні витрати на юридичні послуги в сумі 58 000,00 грн, не передбачені фінансовим планом підприємства. Від надання письмових пояснень заступник генерального директора з комерційних та фінансових питань [PERSON] відмовився. З метою ухилення від надання пояснень останній на роботі не з`являвся, підтверджуючих документів про поважність причин відсутності на робочому місці за конкретні періоди не надав». Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права Оцінюючи зазначені докази за внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову з таких мотивів. (а) стосовно звільнення і поновлення на посаді Предметом спору є правомірність звільнення [PERSON] на підставі наказу від 29.07.2021 № 489-К «Про припинення трудового договору». Правомірність інших наказів, зокрема про відсторонення його від посади та припинення відсторонення, причини неявки на роботу протягом січня - липня 2021 року не є предметом цього спору. Між сторонами виникли трудові відносини, що регулюються Кодексом законів про працю України. Суд застосовує його у редакції, що була чинна на 29.07.2021. Позивач обґрунтовує незаконність звільнення як з підстав незгоди з кваліфікацією його дій як одноразового грубого порушення, так і з мотивів порушення процедури та строку. При цьому як відсутність складу проступку, так і пропуск строку застосування стягнення є підставами для скасування наказу та поновлення працівника на роботі. Відповідно до ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. У постанові Верховного Суду від 26.12.2019 у справі №428/2353/17 зроблено правовий висновок про те, що встановлений частиною другою статті 148 КЗпП України шестимісячний строк є присічним. Суд вважає за необхідне визначитися, насамперед, зі строками, оскільки їх порушення є підставою для скасування наказу незалежно від доведеності складу дисциплінарного проступку. Суд бере до уваги, що про дії [PERSON] , які кваліфіковані відповідачем як дисциплінарний проступок, вчинені 06.10.2020. Правова їх кваліфікація зазначена у Звіті від 18.02.2021 і щонайменше з цього дня відповідач мав можливість накласти дисциплінарне стягнення. Шестимісячний строк накладення дисциплінарного стягнення закінчився 06.04.2021. Накладення дисциплінарного стягнення 29.07.2021 вчинено за межами строку, передбаченого ч. 2 ст. 148 КЗпП України, а отже є протиправним. Тому вимога про скасування наказу від 29.07.2021 та поновлення [PERSON] на роботі з 29.07.2021 на посаді заступника генерального директора з комерційних та фінансових питань ПрАТ «КЕВРЗ» підлягає до задоволення. В цій частині рішення суду підлягає негайному виконанню (п. 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України). (б) щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 30.07.2021 Щомісячний оклад [PERSON] становить 70 000,00 грн. Період вимущеного прогулу: з 30.07.2021 по 15.12.2022, тобто 14,5 місяців. Відповідно до п. 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМ України від 08.02.1995 № 100 якщо розрахунок середньої заробітної плати обчислюється виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, то її нарахування здійснюється шляхом множення посадового окладу чи мінімальної заробітної плати на кількість місяців розрахункового періоду. Таким чином, з відповідача слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 1015000 грн. (14,5 місяців х 70 000 грн). В частині присудження [PERSON] виплати заробітної плати за один місяць (70 000,00 грн) рішення суду підлягає негайному виконанню (п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України). (в) щодо стягнення заборгованості по заробітній платі за період з 26.01.2021 по 29.07.2021 у сумі 207 313,10 грн У період з 25.01.2021 (коли скасовано відсторонення) по 29.07.2021 (коли його звільнено) позивач був відсутній на роботі і за цей час заробітну плату йому не нараховано і, відповідно, не виплачено. Суд вважає, що необізнаність про припинення відсторонення, як причина невиходу на роботу після 25.01.2021, виникла внаслідок недобросовісних дій самого позивача, який уникав контактів з роботодавцем. Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу Отже, за час, коли працівник не виконував роботу без поважних причин, заробітна плата не сплачується. Відтак у задоволенні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з 25.01.2021 по 29.07.2021 слід відмовити. Враховуючи, що позивачу при обрахунку середньоденної заробітної плати не враховували невиплаченої заробітної плати, перерахунку не підлягають i суми виплат за лікарняні, що здійснюються за рахунок коштів підприємства. Тому не підлягають задоволенню вимоги про стягненню недоотриманого матеріального забезпечення за період перебування на лікарняних, крім перших п`яти днів, що оплачує підприємство, внаслідок занижених розрахунків у розмірі 69 794,71 грн та матеріальне забезпечення за період перебування на лікарняних за перших п`яти днів, що оплачує підприємство, у розмірі 33 715,78 грн. (г) щодо компенсації за невикористану відпустку (25 днів) у розмірі 59 684,23 грн Відповідно до ст. 6 Закону України «Про відпустки» щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. У ст. 9 цього Закону визначено, який час зараховується до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку. Зокрема, час, коли працівник фактично не працював, але за ним згідно із законодавством зберігалися місце роботи (посада) та заробітна плата повністю або частково (у тому числі час оплаченого вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням або переведенням на іншу роботу), або йому виплачувалася допомога по державному соціальному страхуванню, або не виплачувалася заробітна плата у порядку, визначеному статтями 25 і 26 цього Закону (відпустка без збереження заробітної плати). Позивач вважає, що період, за який слід обчислювати компенсацію, тривав з 14.07.2020 (дата прийняття на роботу) по 29.07.2021 (дата звільнення). Однак лише частина цього періоду припала на час, коли [PERSON] працював і отримував заробітну плату: з 14.07.2020 по 25.01.2021. У період з 26.01.2021 по 29.07.2021 він не працював і заробітної плати не отримував. З огляду на попередні висновки суду про відсутність поважних причин невиходу [PERSON] на роботу з 26.01.2021 по 29.07.2021, цей неоплачуваний період не включається до стажу, що дає право на відпустку (за винятком часу, за який йому виплачувалася допомога по державному соціальному страхуванню). Таким чином, розрахунок компенсації за невикористану відпустку зроблено відповідачем правильно. Тому у задоволенні цієї частини позовних вимог слід відмовити. (д) щодо моральної шкоди у сумі 100 000,00 грн Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Таким чином, змістом моральної шкоди є фізичний біль, страждання та приниження. Позивач, безумовно, зазнав негативного впливу від незаконного звільнення, проте він не призвів до страждання або приниження. Відтак моральної шкоди позивачу не завдано і немає підстав для її відшкодування. Щодо судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Приписами ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України встановлено, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. З матеріалів справи вбачається, що позивачем було сплачено 7 715,53 грн судового збору за подання позову, що підтверджується квитанціями від 30.08.2021 (а.с. 25, 26). За змістом ч. 9 ст. 141 ЦПК України у випадку якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Суд вважає, що спір у даній справі виник внаслідок неправомірних дій ПрАТ «КЕЗ», а тому вважає за можливе покласти на нього повністю судові витрати понесені позивачем у зв`язку зі сплатою судового збору за подання відповідного позову (7 715,53 грн). Враховуючи наведене,

Outcome: partial