Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-20 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі - Відповідач), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] (далі - Третя особа 1), [PERSON] (далі - Третя особа 2), [PERSON] (далі - Третя особа 3), Андрушківська сільська рада Житомирського району Житомирської області (далі - Третя особа 4) про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою в якому вказує, що вона є співвласником в розмірі 1/4 частки земельної ділянки площею 0.32 га, яка розташована в [ADDRESS] , кадастровий номер 1824787800:03:001:0323, яка передана їй для ведення особистого селянського господарства. Вказана ділянка межує із земельною ділянкою Відповідача, яка частину земельної ділянки Позивача, що розташована ближче до межі вважає такою, що належить їй та здійснює будь-які дії щоб перешкодити Позивачу користуватися нею, внаслідок чого вказана частина земельної ділянки вже тривалий час не обробляється та знаходиться в занедбаному стані. Позивач була змушена звернутися до сільської ради з метою вирішення вказаного спору, комісія неодноразово приїздила на місце спору та встановила факт порушення прав Позивача, проте рекомендувала звернутися до суду, так як вжиті міри не дають результату. На підставі вищевикладеного, Позивач просить зобов`язати Відповідача не чинити їй перешкоди у здійсненні права користування належною їй земельною ділянкою площею 0.32 га, яка розташована в [ADDRESS] , кадастровий номер 1824787800:03:001:0323, що має цільове призначення для ведення особистого селянського господарства. Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали, просили його задоволити, обґрунтувавши вищенаведеними обставинами. Відповідач та її представник в судовому засіданні позов не визнали, заперечували проти його задоволення. Треті особи в судове засідання не з`явились, надали до суду клопотання, в яких просили справу слухати у їх відсутність. Суд, вислухавши сторони та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Згідно статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27 жовтня 2021 року, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , на праві спільної часткової власності в розмірі 1/4 частки за кожним є співвласниками земельної ділянки площею 0.32 га, кадастровий номер: 1824787800:03:001:0323, для ведення особистого селянського господарства, за адресою: [ADDRESS] /т.1 а.с.5-6/ Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, під кадастровим номером - 1824787800:03:001:0323, зареєстрована земельна ділянка площею 0.32 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . /т.1 а.с.7-9/ 01 червня 2017 року комісією сільської ради складено Акт обстеження земельної ділянки [PERSON] за адресою [ADDRESS] , за участю [PERSON] та [PERSON] обстежено та зафіксовано обміри земельних ділянок згідно земельно-облікових документів. Межу земельної ділянки [PERSON] встановлено згідно її облікових документів з чим не погоджується [PERSON] , яка відмовляється від підпису в акті погодження меж земельної ділянки. /т.1 а.с.10/ Як вбачається з Акту обстеження земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] за адресою [ADDRESS] від 07 квітня 2021 року, комісією сільської ради в присутності голів домогосподарств встановлено факт, що у [ADDRESS] та [ADDRESS] виник спір між сусідами - землекористувачами [PERSON] та [PERSON] , а саме [PERSON] не погоджується з межею сусідньої земельної ділянки [PERSON] та не дає дозволу на користування земельною ділянкою [PERSON] , внаслідок чого земельна ділянка, яка за документами належить [PERSON] перебуває у користуванні [PERSON] . В зв`язку з відсутністю взаємної згоди з приводу користування земельною ділянкою розташованою у [ADDRESS] , комісіє вважає за доцільне передати даний спір на вирішення суду. /т.1 а.с.11/ До матеріалів справи додано технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею - 0.5796 га [PERSON] за адресою: [ADDRESS] /т.1 а.с.23-43/, яка містить: - договір на розроблення технічної документації; - паспорт [PERSON] ; - договір дарування житлового будинку від 18 лютого 1998 року; - рішення Андрушківської сільської ради від 23 лютого 2017 року про розмежування земельної ділянки площею 0.5796 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , відповідно до цільового використання, в тому числі: - 0.2500 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0.3296 га для ведення особистого селянського господарства; - витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14 лютого 2017 року про реєстрацію права приватної власності [PERSON] на житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] ; - схему розташування земельної ділянки; - акт приймання-передачі межових знаків; - акт перевірки та прийомки виконаних робіт по встановленню (відновленню) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON] ; - акт погодження меж земельної ділянки; - довідки, що містять узагальнену інформацію про землі. 27 червня 2017 року [PERSON] звернулася до сільського голови Андрушківської сільської ради з заявою в якій просить утриматись від прийняття рішення про надання [PERSON] земельної ділянки площею 0.45 га, яка розташована поряд з її будинком, до закінчення оформлення нею спадкових прав після смерті батька - [PERSON] /т.1 а.с.69/ Як вбачається з заповіту від 28 грудня 1991 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Харліївської сільської ради та зареєстрованого в реєстрі за № 43, [PERSON] на випадок своєї смерті заповів жилий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в с.Харліївка, Попільнянського району, Житомирської області, що належить йому на праві особистої власності [PERSON] . /т.2 а.с.8/ Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЖТ № 005748 виданого 29 травня 2000 року, [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Харліївської сільської ради від 23 березня 2000 року № 11 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0.2450 га, яка знаходиться на території с.Харліївка, Харліївської сільської ради для обслуговування житлового будинку та господарських споруд. /т.1 а.с.70/ Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 03 березня 2018 року, земельній ділянці площею 0.2450 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] , присвоєно кадастровий номер - 1824787800:03:001:0042. /т.1 а.с.71-73/ [PERSON] в 2008 році сплачувався земельний податок за земельну ділянку площею 0.25 га та площею 0.60 га. /т.1 а.с.74/ 20 грудня 2016 року за вих.№ 481/02-36 Харліївською сільською радою видано Виписку із Погосподарської книги № 2 Харліївської сільської ради на 1977-1979 роки про те, що в [ADDRESS] , рахувалось домогосподарство особовий рахунок № [NUMBER] головою домогосподарства була [PERSON] - [INFO] , яка померла [INFO] , за даним господарством рахувалась земельна ділянка загальною площею - 0.4500 га (по земельній шнуровій книзі № 149). /т.1 а.с.75/ До матеріалів цивільної справи додано технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , загальною площею: 0.5700 га, в тому числі: 0.2500 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0.3200 га - для ведення особистого селянського господарства, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , яка містить: - викопіювання із зазначенням земельних ділянок; - рішення Андрушківської сільської ради четвертої сесії VІІ скликання від 25 квітня 2017 року, яким надано дозвіл [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки орієнтовною площею 0.57 га за адресою [ADDRESS] ; - заяву [PERSON] від 24 травня 2017 року на виготовлення технічної документації; - Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11 березня 2014 року про реєстрацію права спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] ; - журнал польових вимірів та абрис земельної ділянки; - план меж та кадастровий план земельної ділянки площею 0.25 га; - план меж та кадастровий план земельної ділянки площею 0.32 га; - акт обстеження земельної ділянки [PERSON] за адресою: [ADDRESS] від 01 червня 2017 року, складений комісією сільської ради в присутності [PERSON] та [PERSON] , яким обстежено та зафіксовано обміри земельних ділянок згідно земельно-облікових документів, межу земельної ділянки [PERSON] встановлено згідно її облікових документів з чим не погоджується [PERSON] , яка відмовляється від підпису акту погодження меж земельної ділянки, комісія вважає за потрібне погодити межі земельної ділянки. /т.1 а.с.159-194/ В порядку розгляду вказаної справи, за клопотанням Позивача було призначено судову земельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання: 1. Якої площі земельна ділянка з кадастровим номером 1824787800:03:001:0323, що розташована в [ADDRESS] , яка перебуває у фактичному користуванні її співвласників [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та чи відповідає вона правовстановлювальним документам та документації із землеустрою на цю земельну ділянку? 2. Якщо не відповідає, то за рахунок чого вона змінилася? /т.1 а.с.201-202/ Відповідно до Висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи № 476/09-2022 від 27 вересня 2022 року /т.1 а.с.213-233/: 1. Станом на дату проведення експертизи у фактичному користуванні [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] перебуває частина земельної ділянки з кадастровим номером 1824787800:03:001:0323, а саме земельна ділянка площею 0.24317 га, що позначена під № 1 (зображена жовтим кольором із діагональним штрихуванням червоного кольору), яка проходить по точках: 1-2-13-12-11-10-9-7-8-1 зі сторонами: 30.13 м - 6.56 м - 17.59 м - 8.8 м - 18.0 м - 18.71 м - 6.91 м - 31.43 м - 87.24 м, що не відповідає площі визначеній в правовстановлюючих (правопосвідчуючих) документах та не відповідає площі і конфігурації визначеній в технічній документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), що складена ФОП [PERSON] станом на 2017 рік. Схема фактичного землекористування та межі земельної ділянки з кадастровим номером 1824787800:03:001:0323 графічно зображено на рисунку № 15 в дослідницькій частині висновку. 2. Оскільки частина земельної ділянки з кадастровим номером 1824787800:03:001:0323, а саме ділянка площею 768.3 кв.м. (0.07683 га), яка перебуває у власності але не перебуває у користуванні [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] являється: - не огородженою, що свідчить про вільний доступ до даної частини земельної ділянки; - вільною від забудови, а тому ділянку можливо використовувати в повному обсязі; - не містить накладань із сусідніми (суміжними) сформованими земельними ділянками, встановити в результаті чого виникла невідповідність фактичного землекористування межам земельної ділянки з кадастровим номером 1824787800:03:001:0323 виходячи з обсягу наданих на дослідження матеріалів та результатів візуально-інструментального обстеження не вбачається за можливе. Для усунення невідповідності меж користування земельною ділянкою з кадастровим номером 1824787800:03:001:0323 необхідно винести в натурі (встановити) межові знаки за координатами, які визначені технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , складеної ФОП [PERSON] станом на 2017 рік. Відповідно до повідомлення ВП № 2 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області від 28 листопада 2022 року № 23аз/217, [PERSON] неодноразово зверталась до відділення поліції у період часу з 01 січня 2019 року по теперішній час, а саме: - 12 квітня 2021 року ЄО № 1252 (конфлікт з приводу розмежувальних знаків на земельній ділянці за адресою [ADDRESS] з сусідкою [PERSON] ); - 02 серпня 2020 року ЄО № 2857 ( [ADDRESS] , повідомила, що сусіди пораються на городі заявниці, повитягували всі стовпці, які вона поставила); - 31 липня 2019 року ЄО № 2287 ( [ADDRESS] , повідомила, що її сусіди [PERSON] та її чоловік погрожують їй за те, що вона не дає їм проїзду на тракторі через свій город. Матеріали перевірок надати не має можливості так як їх знищено. /т.2 а.с.59/ Допитана в судовому засіданні [PERSON] , залучений до участі у справі, як третя особа, будучи допитаним в якості свідка пояснив, що спірна земельна ділянка ніким не оброблялася, а тому вони її приватизували. Відповідач [PERSON] не дає користуватися даною земельною ділянкою, стверджуючи, що це її спадщина. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є старостою села Харліївка та йому відомо, що з земельною ділянкою належною [PERSON] межувала земельна ділянка, які ніхто не обробляв, а тому вона звернулася з приводу передачі її в користування. Проте [PERSON] стверджує, що дана земельна ділянка належала її тітці, а тому вона перешкоджає [PERSON] користуватися даною ділянкою. З приводу користування вказаною ділянкою між сторонами наявний спір, а тому комісією сільської ради було неодноразово здійснено виїзди для обстеження ділянки, про що складено акти. Спірна земельна ділянка не обробляється та він не бачив, щоб [PERSON] користувалася нею. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона працює землевпорядником Андрушківської сільської ради та їй відомо про існування спору між сторонами щодо вказаної земельної ділянки. З даного приводу створювались комісії сільської ради та вони неодноразово виїжджали до даної земельної ділянки. Фахівцями було встановлено межові знаки, які ніким не були порушені. [PERSON] стверджує, що вказана земельна ділянка належала її родичам, а тому не допускає [PERSON] до обробітку земельної ділянки. Вона не бачила, щоб [PERSON] пошкоджувала межові знаки та користувалася земельною ділянкою. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона працює землевпорядником Андрушківської сільської ради та їй відомо, що між сторонами існує спір щодо земельної ділянки, а тому комісія сільської ради неодноразово виїжджала на місце її розташування для вирішення даного спору. [PERSON] стверджує, що земельна ділянка раніше належала її родичам, проте вона не бачила, щоб Відповідач користувалася земельної ділянкою та вчиняла перешкоди у її користуванні Позивачу. Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Позивач звернулася до суду з позовом в якому просить зобов`язати Відповідача не чинити перешкоди у здійсненні права користування належною їй земельною ділянкою з тих підстав, що Відповідач вважає дану ділянку своєю та здійснює будь-які дії щоб перешкодити Позивачу користуватися нею, внаслідок чого вказана частина земельної ділянки вже тривалий час не обробляється та знаходиться в занедбаному стані. Частиною четвертою статті 13, статтею 14 Конституції України передбачено, що держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, їх рівність перед законом. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Основний Закон України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю відповідно до закону (стаття 41 Конституції України). Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі статтею 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. В статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Відповідно до статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Згідно частини першої, другої статті 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до статті 368 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування, розпорядження своїм майном. Частинами першою, другою статті 152 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Способи захисту прав на земельні ділянки визначені частиною третьою статті 152 ЗК України, за приписами наведеної норми держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК). Власник земельної ділянки, права якого порушено, може вимагати відшкодування завданої цим моральної шкоди (частина третя статті 386 ЦК). Як визначено в пункті 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. Як вбачається з правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 18 травня 2016 року (справа № 6-658цс15), яка враховується судом, відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, відповідно до частини другої статті 152 ЗК України 2001 року, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Суд повинен установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Статтею 90 ЗК України визначено, що порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку встановленому законом. Згідно з частиною першою статті 91 ЗК України, власники земельних ділянок, зокрема, зобов`язані не порушувати права власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, та дотримуватися правил добросусідства. Судом встановлено, що сторони є суміжними землекористувачами та між ними наявні суперечки щодо частини земельної ділянки в зв`язку з чим Позивач зверталась до сільської ради, якою 01 червня 2017 року та 07 квітня 2021 року встановлено, що Відповідач не погоджується з межею земельних ділянок. У спірних правовідносинах предметом доказування є наявність або відсутність зі сторони Відповідача дій, які порушують право власності чи законного володіння Позивача на спірну земельну ділянку. Разом з тим, Позивач звертаючись до суду вказує, що порушенням її прав є те, що Відповідач вважає земельну ділянку своєю, в зв`язку з чим вона позбавлена можливості реалізувати своє право власності, зокрема обробляти земельну ділянку. Проведеною під час розгляду справи судовою земельно-технічною експертизою встановлено, що належна Позивачу земельна ділянка не огороджена, вільна від забудови, а тому її можливо використовувати та не містить накладань із сусідніми сформованими земельними ділянками, в зв`язку з чим неможливо встановити в результаті чого виникла невідповідність фактичного землекористування, проте у висновку експерта не встановлено, що Відповідач користується вказаною частиною спірною земельної ділянки, або внаслідок її дій наявні перешкоди для Позивача в користуванні земельною ділянкою. Разом з тим, надане представником Позивача повідомлення ВП № 2 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області від 28 листопада 2022 року № 23аз/217 /т.2 а.с.59/, також не підтверджує факт того, що зі сторони Відповідача були здійснені дії щодо перешкод у користуванні Позивачу земельною ділянкою. Таким чином, надані Позивачем докази та встановленні під час розгляду справи обставини не містять підтвердження того, яким чином та в яких межах Відповідач допустив порушення прав Позивача, враховуючи те, що в спірних правовідносинах саме на Позивача покладено обов`язок щодо доказування наведених при зверненні до суду обставин. В той час, як відсутність факту самовільного зайняття Відповідачем земельної ділянки Позивача, внаслідок чого порушується її право власності чи законного володіння, не дає змоги суду встановити чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси Позивача, визначити у чому полягає таке порушення прав та якими доказами воно підтверджується. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилається Позивач, як на підставу для звернення до суду з даним позовом, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах по справі, які доводять наявність існування порушень чи реальної небезпеки порушень з боку Відповідача, права власності чи законного володіння Позивача, створюють для Позивача перешкоди у здійсненні нею права користування та розпоряджання своїм майном та підлягають відновленню в порядку встановленому законом, а тому в задоволенні позову належить відмовити в повному обсязі. Частиною першою, другою статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підставі вищевказаного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. Представником Відповідача заявлено клопотання про застосування до спірних правовідносин наслідків спливу позовної давності, так як Позивачу було відомо про даний спір у 2017 році, проте вона до суду не зверталась. Відповідно до статей 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частиною четвертою статті 267 ЦК України). Верховним Судом в постанові від 29 вересня 2020 року в справі № 648/533/16-ц роз`яснено, що серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном (стаття 391 ЦК України), до позовів про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном позовна давність не застосовується, оскільки негаторний позов може бути пред`явлений позивачем доти, поки існує відповідне правопорушення. Таким чином, положення статті 267 ЦК України про правові наслідки спливу позовної давності не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, а посилання представника Відповідача на наявність підстав для їх застосування є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Відповідач просить стягнути з Позивача понесені нею витрати на професійну правничу допомогу. Пунктом 2 частини другої статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Згідно статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Пунктом 1, 2 частини другої статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (частина третя статті 137 ЦПК України) Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина 8 статті 141 ЦПК України). 28 жовтня 2022 року між Адвокатським бюро «Віктора Слівінського» в особі Слівінського В.О. та [PERSON] укладено договір про надання правової допомоги та сторони визначили розмір гонорару в сумі 4000.00 гривень. /т.2 а.с.4/ Відповідно до розрахунку гонорару по договору про надання правової допомоги від 28 жовтня 2022 року та Акту про надання і прийняття правничої допомоги від 02 листопада 2022 року, згідно договору про надання правової допомоги Бюро надало Клієнту наступну правову допомогу: 1. Проведення вивчення та аналізу матеріалів і документів, наданих Клієнтом по справі № 288/2010/21, вивчення та аналіз судової практики, роз`яснень і коментарів, підготовка клопотань, витрачено 2 години - вартість 2000.00 гривень; 2. Надання роз`яснень та консультацій Клієнту, витрачено 1 година - вартість 1000.00 гривень; 3. Підготовка клопотань по справі № 288/2010/21 та надання їх суду, витрачено 2 години - вартість 2000.00 гривень, всього 4 години на суму - 4000.00 гривень. /т.2 а.с.6, 7/ Згідно меморіального ордеру від 15 листопада 2022 року № @2PL732101, [PERSON] сплачено Адвокатському бюро «Віктора Слівінського» кошти в розмірі 4000.00 гривень оплати за договором про надання правової допомоги від 28 жовтня 2022 року. /т.2 а.с.26/ На підставі вищевикладеного, витрати на професійну правничу допомогу, здійснені Відповідачем є документально підтвердженими та пов`язаними з розглядом справи, оскільки в задоволенні позову відмовлено, а тому покладення на Позивача судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката є обґрунтованим. При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у рішенні у справі «East/West Alliance Limited» v. Ukraine» («Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України) від 23 січня 2014 року в § 268 зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим, вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19). Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону). Частиною четвертою, п`ятою статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. В постанові Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 211/1674/19 визначено, що суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Позивач та її представник в судовому засіданні не скористалися своїм правом заявити клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, а тому заявлена Відповідачем сума витрат на правову допомогу в розмірі - 4000.00 гривень, підлягає задоволенню та її належить стягнути з Позивача на користь Відповідача в повному обсязі. Не підлягають, відповідно до статті 141 ЦПК України, до подальшого розподілу понесені Позивачем судові витрати, оскільки в задоволенні позову відмовлено.

Outcome: approved