Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-19 00:00:00

[PERSON] 20 липня 2022 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила позбавити останнього батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 7 вересня 2011 року по 7 вересня 2018 року вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, в період якого у них [INFO] народилася дочка [PERSON] . У зв`язку з припиненням шлюбних відносин та відповідно до рішення суду про розірвання шлюбу від 7 вересня 2018 року дочку залишено проживати з нею, внаслідок чого спілкування між батьком та дочкою було припинено. Відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини, не проявляє до неї ніякої уваги, не цікавиться її зростанням та розвитком, станом здоров`я. З дитиною бачився один раз з дня її народження, аліменти сплачує нерегулярно, до дитини проявляє повну байдужість. На теперішній час вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком, [PERSON] , який приймає участь у вихованні [PERSON] , цікавиться її життям та бажає усиновити її, при цьому [PERSON] називає його батьком. Вказані обставини на її думку є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Ухвалою суду від 28 липня 2022 року було відкрито провадження у вказаній справі в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 21 вересня 2022 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. Представник позивачки [PERSON] - адвокат Жидецька С.Р. в судове засідання не прибула, надала заяву про слухання справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, у зв`язку з чим суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних доказів, відповідно до статті 280 Цивільного процесуального кодексу України. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування Кутської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області селищний голова Павлюк Д.М. у судове засідання не прибув, однак подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника органу опіки та піклування, позовні вимоги підтримав. Зважаючи на неявку в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та оцінивши досліджені в судовому засіданні докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що відповідно до свідоцтва про народження (виданого повторно серія [NUMBER] ) батьками [PERSON] , яка народилася [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). Відповідно до свідоцтва про шлюб (серія [NUMBER] ) позивачка [PERSON] 1 липня 2020 року зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 10). Відповідно до рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 7 вересня 2018 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу (справа № 347/772/18, провадження № 2/347/482/18), шлюб між сторонами, який було укладено 7 вересня 2011 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Рожнятівського районного управління юстиції Івано-Франківської області за актовим записом № 36 - розірвано, неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] залишено проживати з матір`ю [PERSON] (а.с. 7). Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 13 вересня 2018 року (справа № 347/1294/18, провадження № 2/347/687/18) стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] в розмірі 1200 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с. 9). Згідно розрахунку із сплати аліментів [PERSON] , виданого старшим державним виконавцем Рожнятівського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області № 230 від 30 червня 2022 року, розмір заборгованості зі сплати аліментів станом на 1 липня 2022 року становить 5 249 гривень. Останній платіж здійснювався відповідачем у січні 2022 року (а.с.16). Обґрунтовуючи підстави звернення до суду із позовом про позбавлення батьківських прав, позивачка вказала, що після розірвання шлюбу колишній чоловік з дитиною не спілкується, участь у вихованні дитини не бере, має заборгованість зі сплати аліментів, повністю самоусунувся від виконання своїх обов`язків. Суд вважає зазначені позивачкою підстави позбавлення відповідача батьківських прав обгрунтованими виходячи з наступного. Відповідно до частини восьмої статті 7 Сімейного кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 Сімейного кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до частини першої статті 161 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Відповідно до статтей 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. При розгляді справ про позбавлення батьківських прав, Верховний Суд неодноразово вказував, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Матеріалами справи встановлено, що між сторонами в 2018 році припинено шлюбні відносини та дитина з цього часу проживає з матір`ю, відповідач аліменти сплачує нерегулярно та станом на 1 липня 2022 заборгованість по аліментам становить 5 249 гривень. Згідно наданих позивачкою доказів на підтвердження позовних вимог вбачається наступне. Відповідно до довідки Кутської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області № 544/04-14 від 5 липня 2022 року, [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] та до складу її сім`ї входять: чоловік [PERSON] , дочка [PERSON] та син [PERSON] . З акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, складеного уповноваженою на те особою Кутської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області № 92 від 5 липня 2022 року вбачається, що сім`я [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] та членами її сім`ї є: чоловік [PERSON] , дочка [PERSON] та син [PERSON] . Сім`я має у власності автомобіль. Зі слів [PERSON] батько дитини [PERSON] - [PERSON] з 2017 року з дочкою не спілкується, зв`язок не підтримує, байдужий до потреб дитини, жодної матеріальної допомоги на лікування дитини не надає. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 291348627, сформованого 20 грудня 2021 року, у власності [PERSON] наявний житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями. Як убачається із виписки із медичної карти стаціонарного хворого відділення неврології КНП «ІФ ОДКЛ ІФ ОР» № 4770/22 від 16 червня 2022 року, [PERSON] страждає на правобічний спастичний геміпарез зі стійкими руховими порушеннями, потребує лікування у відділенні неврології через 3-4 місяці. Згідно інформації класовода Кутського ліцея Кутської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області від 25 червня 2022 року, [PERSON] з 2020 року навчається у ліцеї. Протягом двох років батько [PERSON] жодного разу не відвідував уроки, батьківські збори, виховні заходи, тобто не цікавився життям дитини. На противагу рідному батьку належну увагу дитині приділяє вітчим [PERSON] , він цікавиться життям дівчинки, приймає участь у її вихованні. Згідно висновку органу опіки та піклування Кутскої селищної ради Косівського району Івано-Франківської області № 4 про доцільність позбавлення батьківських прав стосовно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Кутської селищної ради № 90 від 26 вересня 2022 року, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] , [INFO] стосовно дочки [PERSON] , [INFO] . Як убачається із цього висновку, [PERSON] неодноразово запрошувався до Служби у справах дітей для з`ясування думки щодо позбавлення його батьківських прав та на засідання комісії з питань захисту прав дитини (виклик від 12 серпня 2022 року № 40/10-26 та виклик від 8 вересня 2022 року № 46/10-26), однак на запрошення та виклики не прибув, про причини неявки не повідомляв. У висновку також зазначено, зо на засіданні комісії з питань захисту прав дитини була з`ясована думка дитини [PERSON] , [INFO] , яка повідомила, що рідного батька не пам`ятає, подарунків від нього не отримувала, своїм батьком вважає [PERSON] (вітчима), який піклується про неї і брата, вона любить його та бажає мати його прізвище. В той же час [PERSON] висловив бажання усиновити [PERSON] та має намір дати дівчинці своє прізвище, так як любить її, як рідну дитину, піклується нею. Суд приймає до уваги як доказ висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки він ґрунтується на вимогах закону, є обґрунтованим, вмотивованим, переконливим та не викликає сумнівів у суду щодо викладених у ньому обставин. Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, як це передбачається вимогами статті 155 Сімейного кодексу України. Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до статті 164 Сімейного кодексу Україн, мати та батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені до вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини; жорстоко поводяться з дитиною. Пленум Верховного Суду України у пунктах 15, 16 Постанови «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року роз`яснив судам, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини від інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При ухвалені рішення суд враховує рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», де встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання (п. 48). Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов`язку - виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Із матеріалів справи вбачається, що відповідач з 2017 року життям доньки не цікавиться, втратив з нею зв`язок, який не бажає відновити, не виконує покладені на нього обов`язки по піклуванню про її здоров`я, фізичний та духовний розвиток, матеріально свою доньку не забезпечує, жодного інтересу до її життя не проявляє, окрім того аліменти сплачує нерегулярно та допустив заборгованість в сумі 5 249 гривень, дитина повністю знаходиться на забезпеченні матері та вітчима, які її виховують та дбають про її розвиток. При цьому, суд вважає, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, проявляє повну байдужість до подальшої долі та життя своєї неповнолітньої дочки, що можна кваліфікувати як свідомо обрану ним винну поведінки у формі бездіяльності, внаслідок якої він повністю самоусунувся від виконання таких обов`язків, покладених на нього законом та нормами суспільної моралі. Доказів наявності будь-яких поважних причин, які б унеможливлювали виконання ним свого батьківського обв`язку по відношенню до дитини відповідач не надав матеріали справи не містять. У постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19, від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19. Окрім того, суд звертає увагу, що відповідач, будучи обізнаним про розгляд справи щодо позбавлення його батьківських прав, на виклики до Служби у справах дітей для з`ясування думки щодо позбавлення його батьківських прав, на засідання комісії з питань захисту прав дитини та до суду не з`явився, що свідчить про відсутність у нього інтересу до розгляду цієї справи. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для задоволення позову, що в даному випадку сприятиме забезпеченню найкращих інтересів дитини та не порушуватиме баланс між її правами та інтересами та правами відповідача як батька. Одночасно слід зазначити, що при перегляді судових рішень про задоволення позову про позбавлення батьківських прав по справі № 459/3411/18 Верховний Суд роз`яснив, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. З урахуванням викладеного суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу, що відповідно до статті 169 Сімейного кодексу України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. При цьому суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. Згідно частини першої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з позовом позивачка сплатила мінімальний судовий збір у розмірі 992 гривень 40 копійок, що підтверджується квитанцією № 39 від 15 липня 2022 року. Судовий збір, сплачений у мінімальному розмірі підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, у зв`язку з обґрунтованістю позовних вимог.

Outcome: approved