Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-13 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач), у якому просила: - розірвати шлюб, який укладений між позивачем та відповідачем, що зареєстрований Відділом РАЦС Липовецького району Вінницької області від 11.10.1987, актовий запис №73. Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами. 11.10.1987 між сторонами було укладено шлюб від якого у них народилися діти, однак які вже є повнолітніми. Через різні погляди на шлюб та сімейне життя, втратилось почуття взаєморозуміння та любові, шлюбних відносин сторони не підтримують, спільного господарства не ведуть та проживають окремо. Фактично сім`я розпалась. Позивач вважає, що примирення з відповідачем та подальше спільне життя подружжя неможливе, а відповідач відмовляється добровільно розірвати шлюб через органи ДРАЦС. Викладені обставини слугували підставою для звернення до суду. Ухвалою суду від 07.11.2022 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а відповідачу визначено строк для подання відзиву. Сторони не подали до суду своїх заперечень проти розгляду справив порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подав. Суд, дослідивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини. 11.10.1987 між сторонами було укладено шлюб, який зареєстровано Відділом РАЦС Липовецького району Вінницької області, актовий запис №73. Від шлюбу в сторін народилися діти, однак які вже є повнолітніми. Позивач стверджує, що через різні погляди на шлюб та сімейне життя між сторонами втратилось почуття взаєморозуміння та любові, фактично шлюбних відносин сторони не підтримують і проживають окремо, а відповідач відмовляється добровільно розірвати шлюб через органи ДРАЦС. Суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як визначено в ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч.ч. 3-4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до ст.ст. 105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд,\~аналізуючи вищевказані\~норми СК\~України зауважує,\~що в Україні гарантується право подружжя на припинення шлюбу шляхом його розірвання у будь-який момент існування шлюбу. Існують випадки, коли рішення щодо розірвання шлюбу позитивно сприймається лише одним із подружжя у той час, як інший прагне зберегти шлюбні відносини та сім`ю. Відсутність вільної згоди на розірвання шлюбу іншим з подружжя не є перепоною. В Україні регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння. Держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Судом встановлено, що позивач стверджує, що збереження шлюбу з відповідачем суперечитиме її інтересам, а примирення та подальше спільне життя подружжя неможливе. Крім того, відповідач не подав заперечень проти позову на пропозицію суду викладену в ухвалі суду від 07.11.2022 та не навів обставин, які підлягають з`ясуванню та доказуванню у даній справі. Отже, суд дійшов висновку, що вимога про розірвання шлюбу між сторонами, що був зареєстрований Відділом РАЦС Липовецького району Вінницької області від 11.10.1987, актовий запис №73, ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню. Суд, вирішує порушене позивачем питання щодо залишення її прізвища в силу вимог ст. 113 СК України. Суд, вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору керується ч. 1 ст. 141 ЦПК України, а тому з огляду на те, що позов задоволено, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved