Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що 28 липня 2007 року між ним та відповідачем зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу у сторін народилася спільна дитина - [PERSON] , [INFO] . 30 серпня 2013 року на підставі рішення Ужгородського міськрайонний суд Закарпатської області шлюб між ними розірвано. Відповідно до рішення Ужгородського міськрайонний суд Закарпатської області від 11.02.2014 року на позивача покладено обов`язок сплачувати аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 33 % всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 05.12.2013 року до досягнення дитиною повноліття. 18 листопада 2017 року між позивачем та [PERSON] було зареєстровано шлюб. [INFO] у нього народилася дитина [PERSON] . При цьому, як стверджує позивач, його сімейний та матеріальний стан суттєво змінилися, заробітна плата є нестабільною, що унеможливлює сплачувати аліменти у розмірі 33% від усіх видів заробітку. Рухомого чи нерухомого майна позивач у своїй власності немає, у зв`язку з чим позивач просить суд зменшити розмір аліментів на утримання доньки [PERSON] , 2012 року народження з 30% до 20% від всіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття. 30 листопада 2022 року від представника відповідача адвоката Кухти О.В. до суду надійшли письмові пояснення, в яких просить суд відмовити у задоволенні позову у зв`язку з його необґрунтованістю. Вважає, що позивач має можливість сплачувати аліменти у відповідному розмірі, розмір таких не є завищеним, позивач є працездатною особою. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.09.2022 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 30 листопада 2022 року ухвалою суду закрито підготовче провадження, а справу призначено до розгляду по суті. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Шаранич С.С. у судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені вчасно та належним чином. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Кухта О.В. у судове засідання також не з`явилися, однак від представника до суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги не визнають, просять у задоволенні позову відмовити. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] перебував у шлюбі з відповідачем [PERSON] .. Від даного шлюбу в них народилася двоє спільна дитина - донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] виданими Бюро ЗАЦСу: Кішварда, Угорської Республіки. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 30.08.2013 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, доньку залишено проживати разом з матір`ю. 11 лютого 2014 року Ужгородським місьткрайонним судом Закарпатської області прийнято рішення про стягнення з позивача [PERSON] на користь відповідача, на утримання доньки [PERSON] , [INFO] аліменти в розмірі 33% всіхз видів заробітку але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи з 05.12.2013 року до досягнення дитиною повноліття. 18 листопада 2017 року позивач [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис за № 164, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 18 листопада 2017 року виконавчим комітетом Кам`яницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області. 14 травня 2018 року від даного шлюбу у подружжя народився син [PERSON] , про що складено актовий запис за №562, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 18 травня 2018 року Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області. Статтею 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Положеннями статті 181 СК України визначені способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною третьою статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першою статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Так, згідно постанови Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143 цс 13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки народився син від іншого шлюбу з [PERSON] . Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку , що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану , як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому, такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Позивач [PERSON] у позовній заяві стверджує, що у в`язку з народженням у нього ще однієї дитини його майновий стан погіршився, при цьому , дані обставини належними та допустимими доказами не підтвердив. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. На думку суду, визначений судом розмір аліментів, що стягуються з позивача [PERSON] відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що у позивача народилася ще одна дитина, без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямоване на належне забезпечення дитини доньки [PERSON] 24.02.2012 [INFO] , та суперечитиме її інтересам. Згідно з статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналізуючи в сукупності всі зібрані та досліджені судом обставини, приймаючи до уваги те що [PERSON] не довів підстави позову про зменшення розміру аліментів визначених рішенням суду, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed