Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-19 00:00:00

До суду з названим позовом звернулася [PERSON] з посиланням на те, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] . У вказаному будинку, тимчасово, з 28 травня 2005 року проживала відповідач, а потім і її неповнолітній син [PERSON] , [INFO] . Договір найму (оренди) житла між нею та відповідачем не укладався. Згоди на реєстрацію місця проживання відповідача у вказаному будинку вона не надавала. З серпня 2016 року відповідач та її син у будинку [ADDRESS] не проживають, оскільки вибули на інше місце проживання за невідомою їй адресою. Факт реєстрації відповідача створює їй, як власнику будинку, перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження майном. З урахуванням уточнених позовних вимог позивач просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування вищевказаним житловим будинком. Ухвалою судді Ставищенського районного суду від 3 жовтня 2022 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання (а.с. 31). Ухвалою Ставищенського районного суду від 8 листопада 2022 року (а.с. 52) позовну заяву [PERSON] щодо визнання неповнолітнього [PERSON] , законним представником якого є [PERSON] , таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] - залишено без розгляду. Ухвалою Ставищенського районного суду від 8 листопада 2022 року справу призначено до судового розгляду (а.с. 56). В судове засідання позивач та її представник не прибули, представник позивача подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просить справу розглядати без його участі та без участі позивача (а.с. 85). Відповідач в судове засідання не прибула, про час і місце судового засідання повідомлена належним чином (а.с. 41, 70), повістка повернулася на адресу суду з довідкою Укрпошти, в якій зазначено, що адресат відмовилася отримати поштове відправлення. Відзиву на позов до суду не подала, з будь якими іншими клопотаннями не зверталася. Суд, розглянувши матеріали справи, та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню. Судом встановлено, що позивач з 21 лютого 2020 року є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується копіями Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27 лютого 2020 року (а.с. 8) та рішення Ставищенського районного суду від 3 січня 2020 року (а.с. 9-11). В даному будинку з 28 квітня 2005 року зареєстрована відповідач яка в ньому не проживає з серпня 2016 року, оскільки вибули на інше місце проживання, що підтверджується Актом обстеження складу проживаючих від 26 серпня 2022 року (а.с. 12), довідкою Ставищенської селищної ради від 26 серпня 2022 року № 145 (а.с. 13). [PERSON] 2 січня 2019 року змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 28). Збереження реєстрації відповідача в будинку без фактичного проживання суперечить вимогам Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та створює позивачу, як власнику, перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно та тимчасово. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до вимог ч. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Таким чином, враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що відповідач з серпня 2016 року в даному будинку не проживає, - суд приходить до висновку, що її слід визнати такою, що втратила право користування вказаним будинком. Позивач просить суд стягнути із відповідача на її користь понесені нею судові витрати в розмірі 10992,80 грн. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. У відповідності до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. На підтвердження витрат, понесених на правову допомогу, позивач надала суду копії ордеру на надання правничої допомоги (а.с. 14), свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 15), додатку № 1 до договору № 08П/2022 від 23 серпня 2022 року, укладеного між нею та адвокатом Юхименком І.М. (а.с. 16); акту виконаних робіт № 1 від 25 серпня 2022 року до вказаного договору (а.с. 17), копіями квитанцій від 23.08.2022 за № P24A185855589D57553 та від 25.08.2022 за № P24A193260455D30178 відповідно до яких сторони домовилися, що вартість правничої допомоги у справі становить 10000 грн. (усна консультація адвоката з вивченням документів при зверненні, ознайомлення з матеріалами справи - 1000 грн.; збір документів, написання позовної заяви до суду та представництво в суді першої інстанції незалежно від кількості судових засідань - 9000 грн.), які позивач сплатила Юхименку І. М .. Відповідач [PERSON] не ставила питання про зменшення витрат на правову допомогу через їх не співмірність зі складністю справи та наданих адвокатом послуг; часом, витраченим адвокатом на надання послуг; обсягом наданих адвокатом послуг; значенням справи для сторони. З урахуванням критеріїв співмірності складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності подання відзиву на позов та значимості таких дій у справі, виходячи з її конкретних обставин, суд вважає, що вищевказані витрати на професійну правничу допомогу є належним чином обґрунтованими і підлягають стягненню. Судовий збір слід стягнути з відповідача на користь позивача, відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved