Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-06 00:00:00

[PERSON] у серпні 2021 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому ставить питання про збільшення розміру стягуваних аліментів на утримання дитини з 1100 грн. до 7500,00 грн. Позов мотивовано тим, що позивач з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02.09.2016 було розірвано. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12.09.2016 на користь позивача стягуто з відповідача на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліменти у твердій сумі у розмірі 650,00 грн. до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28.02.2019 розмір аліментів збільшено до 1100,00 грн. Позивач зазначає, що відповідачем добровільно виконується рішення суду, щомісячно ним сплачується 1100,00 грн. Однак, з часу ухвалення рішення розмір витрат на утримання дитини значно збільшився, відповідач має постійний дохід, працює за кордоном, що свідчить про те, що майновий стан відповідача достатній для сплати аліментів у більшому розмірі, ніж встановлено рішенням суду. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, однак подав до суду відзив, відповідно до якого зазначив, що позивачем не надано до суду доказів спроможності відповідача за своїм майновим станом сплачувати збільшений розмір аліментів. Відповідач приймає участь у вихованні дитини, придбає одяг, взуття, ліки та шкільне приладдя. Також зазначив, що не має постійного місця роботи та на даний час не працює. На підставі викладеного, відповідач не визнає позовних вимог та заперечує проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.11.2009 позивач та відповідач уклали шлюб, який рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02.09.2016 було розірвано. У період шлюбу, у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , який після розірвання шлюбу між сторонами, залишися проживати із матір`ю, позивачем у справі. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12.09.2016 на користь позивача стягуто з відповідача на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліменти у твердій сумі у розмірі 650,00 грн. до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28.02.2019 розмір аліментів збільшено до 1100,00 грн. Суду не надано належних доказів про доходи сторін, позивачем не надано доказів погіршення її матеріального стану та покращення матеріального стану відповідача. Позивачем не спростовано відсутність постійного місця роботи відповідача, про що він зазначає у відзиві на позов, та не надано належних доказів того, що відповідач має високий дохід, працюючи за кордоном, як на обґрунтування позовних вимог у позові зазначає позивач. Разом з тим, відповідачем до відзиву на позов надано свідоцтво про шлюб від 09.01.2021, відповідно до якого відповідач 09.01.2021 уклав шлюб з [PERSON] та відповідач зазначив, що у вказаному шлюбі має на утриманні малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Також, на запити суду із фінансових банківських установ надійшли відповіді, що відповідач не має відкритих рахунків у зазначених установах. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений за рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частина 1 ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Така ж правова позиція викладена у постанові ВСУ від 05.02.2014 при розгляді справи №143цс13. Відповідно до ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст.182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При цьому, суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Мінімальний розмір аліментів в силу положень ст.182 СК України не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні. Відповідно до ч.4 ст.273 ЦПК України якщо після набрання рішенням законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Позивачем суду не надано даних щодо її матеріального стану або значного погіршення її матеріального стану. Збільшений розмір аліментів, які просить позивач, не є співмірним розміру прожиткового мінімуму для дитину віком від 6 до 18 років. Разом з тим, з урахуванням того, що на даний час змінився прожитковий мінімум на дитину відповідного віку, змінився вік дитини, а відповідно зросли потреби у забезпеченні дитини необхідним для проживання. Отже, суд при розгляді вимог позивачки про збільшення розміру аліментів враховує те, що після ухвалення попереднього судового рішення про стягнення аліментів змінився визначений положеннями СК України мінімальний розмір аліментів, відтак попередньо визначений судом розмір аліментів цим вимогам, вочевидь, не відповідає. З огляду на встановлені вище обставини та вимоги закону, суд вважає, що враховуючи рівність прав та обов`язків батьків щодо виховання та утримання дитини, матеріальне становище сторін, виходячи із закріплених ч.9 ст.7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, розмір стягуваних аліментів підлягає зміні з 1100 грн. щомісячно на 3000 грн. щомісячно. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а в задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Згідно з п.23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Враховуючи наведені роз`яснення, суд вважає за необхідне стягувати аліменти у зміненому розмірі з дня набрання рішенням суду законної сили у данній справі, відтак позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). На підставі викладеного, з відповідача на користь позивача підлягають до відшкодування витрати на правову допомогу у сумі 10 500,00 грн., докази понесення яких містяться у матеріалах справи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. З урахуванням того, що позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позову відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», то на підставі ч.6 ст.141 ЦПК Україниз відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Outcome: partial