Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-21 00:00:00

30 червня 2022 року [PERSON] звернулася до Деснянського районного суду міста Києва із позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути кошти на утримання дитини, [PERSON] , 2012 року народження та стягувати з [PERSON] , в розмірі 1/4 частки, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку від заробітку відповідача щомісячно, з дня пред`явлення даного позову і до моменту досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги мотивовані тим, що в усній формі відповідач погодився виплачувати кошти, достатні для утримання дитини. Відповідач з моменту розірвання шлюбу, а саме, з 2016 року, недбало ставився до виплати коштів на утримання спільної дитини, не брав участь в оздоровленні дитини під час канікул та навіть перешкоджав у виїзді закордон, не надаючи довіреність на виїзд, аргументуючи своїм небажанням. Останні кошти на утримання [PERSON] були надіслані у листопаді 2021 року. Тобто [PERSON] більше за півроку вважав не важливим утримання [PERSON] . Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 06 липня 2022 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання з`явилася позивачка, підтримала свої позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач до суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судових повісток на адресу його місця проживання, однак поштові відправлення повернулись до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Окрім того, виклик відповідача здійснювався через оголошення на сайті судової влади. Відповідно до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. 26 серпня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб. Від шлюбу у сторін народилася дитина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 29.08.2012, в якому батьком вказано [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] . Шлюб між сторонами розірвано рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2016 року у справі № 754/12100/16-ц. Положеннями частини другої статті 51 Конституції України закріплений обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Такий же обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття встановлений і в статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України). Відповідно до частин другої та третьої статті 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182 СК України встановлено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Так, відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з частиною другою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з частиною першою статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Зважаючи на те, що відповідач за віком є працездатним, відомостей про наявність на утриманні у нього інших осіб до суду не надійшло, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно зі статтею 141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача.

Outcome: approved