Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-20 00:00:00

Позивач\~ [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 16.10.2004, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося у зв`язку з різними поглядами на шлюб, сім`ю, постійні сварки. Відповідач не розуміє сутності проблем, які виникають у позивача, нездатен підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. З 2021 року шлюбні відносини між сторонами припинені, спільного господарства не ведуть. Позивач вважає збереження шлюбу та примирення неможливим. Позивачем\~ [PERSON] також заявлено позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини- [PERSON] , [INFO] та малолітньої дитини- [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не нижче 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Позов обґрунтований тим, що сторони від шлюбу мають неповнолітнього сина- [PERSON] , [INFO] та малолітнього сина- [PERSON] , [INFO] . Відповідач у добровільному порядку коштів на утримання дітей не надає. Згоди з приводу матеріального забезпечення синів не досягнуто. Після розірвання шлюбу діти залишаться проживати разом з матір`ю. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала суду через представника- адвоката Шматько Т.М. заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, повідомив, що проти позову про розірвання шлюбу та стягнення аліментів не заперечує. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Сторони\~ [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 16.10.2004 згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . (а.с 6) Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина- [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , паспорт № [NUMBER] , а.с. 17-18), та малолітнього сина- [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] ). (а.с. 15) Діти проживають разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою з Реєстру територіальної громади міста Харкова про місце проживання від 07.11.2022. (а.с. 23) Сторони не підтримують шлюбно-сімейні відносини, наполягають на розірванні шлюбу, оскільки їх сім`я розпалася остаточно, відновлена бути не може, подальше спільне життя подружжя, примирення і збереження сім`ї неможливі, шлюб існує формально, його збереження суперечило б їх інтересам. Статтею 51\~Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки. Зазначене конституційне положення знайшло свій подальший розвиток у Сімейному кодексі України, відповідно до ст. 21 якого, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Вжите в цій правовій нормі слово «союз» підкреслює законодавче визнання теорії договірної природи шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст. 24 СК України). Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги (ст. 53 СК України). Відповідно дост.\~56\~СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.\~110\~СК України кожен із подружжя має право на пред`явлення позову про розірвання шлюбу, тобто припинення шлюбних правовідносин. При цьому подальше збереження шлюбу в будь-якому випадку можливе лише на паритетних засадах - на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є морально-правовою основою шлюбу. Судом встановлено, що відносини між подружжям фактично вже вичерпані, відновлювати сімейні стосунки сторони не бажають, категорично заперечують проти подальшого збереження сім`ї. За таких обставин позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Позивачем\~ [PERSON] також заявлено позовну вимогу про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина- [PERSON] , [INFO] та малолітнього сина- [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не нижче 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XII (78912) від 27 лютого 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того, стаття 8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно\~ст.141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст.ст.\~180,\~181,\~182 Сімейного Кодексу України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі\~за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" встановлено розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 2100 гривень, з 1 липня - 2201 гривня, з 1 грудня - 2272 гривні; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні. За вимогами\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи надані позивачем докази, відсутність заперечень [PERSON] щодо сплати аліментів, суд вважає за можливе стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина- [PERSON] та малолітнього сина- [PERSON] у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісяця до досягнення дітьми повноліття. Згідно\~ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За вимогами ст.141 ЦПК України\~з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992,40 грн. у справі про стягнення аліментів. На підставі викладеного і

Outcome: approved