Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-18 00:00:00

Позивач [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору: Управління-служби у справах дітей Лівобережна адміністрація Дніпровської міської ради про позбавлення батьківських прав, мотивуючи свої вимоги тим, що 08 жовтня 2004 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтвом про одруження, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Самарського районного управління юстиції м.Дніпропетровська 08 жовтня 2004 року, актовий запис №340. [PERSON] є рідним сином позивача. Від шлюбу мають двох дітей: повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] та неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . [INFO] [PERSON] помер, про що Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) зроблено актовий запис № 400 від 29.03.2022 року. [PERSON] та [PERSON] є рідними онуками позивача. З 2018 року [PERSON] проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] та перебуває на повному її забезпеченні: позивач купувала одяг, їжу, забезпечую всім необхідним, коли онук ходив до дитячого садочка, зараз забезпечує, коли дитина ходить до коледжу. Відповідач не займалася і не займається вихованням сина, не провідує сина, не цікавиться здоров`ям дитини, успіхами у навчанні, морально та матеріально не підтримує дитину, залишала дитину без нагляду, зловживає спиртними напоями, в домі, в якому проживає Відповідач повна антисанітарія. Відповідач жодного разу не з`являлася ані до дитячого садочка, ані до школи, ніяких обов`язків, покладених на неї як на матір вона не виконує. Ці обставини підтверджуються такими доказами: актом обстеження умов проживання, складеного комісією управління-служби у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради від 15.06.2022 року. Згідно даного акту [PERSON] , [INFO] забезпечений всім необхідним, умови для проживання дитини задовільні. Також, і вказаному акті зазначено, що Відповідач з дитиною не спілкується; письмовими заявами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , про те, що Відповідач не бере участі у вихованні дитини, не піклується про сина; листом Адміністрації КНП «Дніпровський центр первинної медико - санітарної допомоги №9» ДМР від 20.06.2022 року №4/9-353, згідно якого Відповідач, з 2019 року, жодного разу на прийом до лікаря з дитиною не з`явилася; характеристикою з навчального закладу Дніпровського технолого - економічного фахового коледжу від 14.06.2022 року, студентом якого є [PERSON] , 2006 року народження. Зі змісту вказаної характеристики вбачається, що за період навчання контакту Відповідач жодного разу не було. Правове обґрунтування позову. Статтями 11 та 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44 - ю сесією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 і ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом принципів 2, 4, 6, 7 Декларації прав дитини від 20.11.1959 дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом. Дитина повинна мати право на належні харчування, житло, відпочинок і медичне обслуговування. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за її освіту і навчання; насамперед таку відповідальність несуть її батьки. Суспільство та органи публічної влади повинні докладати зусиль для сприяння реалізації зазначеного права. У частині першій статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно до ч. 3 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 54 рішення ЕСПЛ «Хант проти України» (від 07.12.2006), суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden, від 27.11.1992) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 07.08.1996, п. 78. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним ( п. п. 94-102. рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року ( заява № 10383/09). Як Суд зазначив у рішенні у справі «Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії» (Neulingerand Shuruk v. Switzerland), ( заява № 41615/07, ЄСПЛ 2010 року): Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років, що відповідає положенням ст. 165 СК України. Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Виходячи із змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частини 1, 2 ст. 77 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Стаття 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Враховуючи те, що Відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, не цікавиться ані здоров`ям, ані життям свого сина, не приймає участі в його вихованні, не допомагає фінансово, у зв`язку з чим просила задовольнити позовні вимоги та позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Судові витрати по справі стягнути з відповідача. У судове засідання представник позивача [PERSON] через канцелярію суду подала письму заяву відповідно до якої просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та проводити розгляд справи за її відсутності та позивача [PERSON] .. У судове засідання представник третьої особи, органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської радиВоднєва Н.В. надала письмову заяву, у якій зазначила, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять їх задовольнити та розгляд справи просила проводити без її участі, прийняти рішення в інтересах неповнолітнього [PERSON] , врахувавши висновок органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради. У судове засідання представник третьої особи, Управління-служби у справах дітей Лівобережна адміністрація Дніпровської міської ради не з`явився, про розгляд справи повідомлені належним чином. Будь-яких заяв, клопотань на адресу суду не направляли. Відповідач [PERSON] , належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву, заперечень, клопотаннь про відкладення судового розгляду не надала. На підставі письмової заяви позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи за відсутності сторін, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст. ст. 223, 247, 280 ЦПК України. Небажання відповідача надавати докази, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем. Суд, вивчивши позовні вимоги, письмові матеріали справи, письмові заяви учасників процесу та покази свідків, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступного. Судом встановлено, що 08 жовтня 2004 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Самарського районного управління юстиції м.Дніпропетровська 08 жовтня 2004 року, актовий запис №340 серії [NUMBER] (а.с.12). Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають дітей: повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER] виданого 17.08.2006 Самарським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області та неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER] виданого 11.102006 Самарським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області (а.с.13-14). З довідки про реєстрацію місця проживання особи вбачається, що [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). З копії свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] виданого 29.03.2022 Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпро Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) вбачається, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , актовий запис № 400 (а.с. 15) . Головним спеціалістом відділу захисту прав дітей управління-служби у справах дітей Лівобережної адміністрації ДМР Козар Г.Ю. та [PERSON] було складено акт обстеження умов від 15.06.2022 за адресою: [ADDRESS] , відповідно до якого у результаті виходу зазначено, що на момент виходу вдома перебував [PERSON] , який був опитаний та з`ясована думка сина, щодо позбавлення батьківських прав матері [PERSON] . Бабуся [PERSON] створила усі необхідні умови для життя та розвитку онуків, піклується про них, утримує. [PERSON] рекомендовано звернутись із позовом до суду щодо позбавлення батьківських прав матері та стягнення аліментів на дитину (а.с. 17). Також до акту обстеження умов від 15.06.2022 за адресою: [ADDRESS] було додано фотознімки, які підтверджують задовільні умови проживання (а.с.18). Відповідно до листа від 20.06.2022 за вих. № 4/9-353 виданого КНП «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 9» ДМР вбачається, що [PERSON] перебуває на диспансерному обліку у лікаря ЗПСЛ, ЛОР. На прийом приходить з бабусею, мати на прийом з дитиною не з`являлась. Останнє звернення до амбулаторії з приводу проходження диспансеризації 15.06.2022. Рекомендації лікаря бабуся виконує. Дитина щеплена за віком. Умови проживання задовільні. Дитина забезпечена усім необхідним (а.с.19). Відповідно до характеристики виданої 14.06.2022 в.о. директором Дніпровського технолого-економічного фахового коледжу Олексієнко О.Ю. на ім`я [PERSON] вбачається, що [PERSON] зарекомендував себе з позитивної сторони, бабуся та дідусь приділяють належну увагу вихованню та навчанню онука, постійно підтримують зв`язок з керівником групи та зав. відділенням. За період навчання жодних контактів з мамою студента не було (а.с. 20). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради від 02.12.2022 року за вих. № 7/11-398 зазначено доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с.62-64). 15.07.2022 начальником управління у справах дітей Лівобережної адміністрації ДМР Жушман О. було винесено наказ, відповідно до якого неповнолітнього: [PERSON] , [INFO] взято на облік, як дитину, яка перебуває у складнх життєвих обставинах, що підтверджується відповідною копією наказу № 106 (а.с. 65). З висновку оцінки потреб сім`ї № 52, що проводилась з 15.06.2022 по 16.06.2022 вбачається, що [PERSON] та [PERSON] проживають разом з бабусею, мати мешкає окремо, з дітьми не спілкується та не цікавиться (а.с. 67). З довідки про доходи позивача [PERSON] вбачається, зо остання отримує лише пенсію за віком, сума пенсії за період з 01.07.2022 по 31.10.2022 складає 19173 грн. 71 коп. (а.с.68). Відповідно до довідки про отримання допомоги, виданої 24.09.2019 за вих.. № 654 вбачається, що [PERSON] призначено допомогу дитині з інвалідністю [PERSON] , 2006 року народження з 27.12.2006 по 25.09.2024 (а.с.69). Відповідно до медичного висновку № 45 [PERSON] , [INFO] визнано дитиною-інвалідом, які підпадають під перелік на отримання державної соціальної допомоги на дітей інвалідів до 18 років (а.с.70). Відповідно до листа від 22.06.2022 виданого начальником ВП № 4 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області з якого вбачається, що з гр. [PERSON] проведено бесіду профілактичного характеру щодо неналежного виконання своїх батьківських обов`язків, та складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 184 кКУпАП (а.с.71). Допитана в судовому засіданні в якості свідка гр. [PERSON] суду показала, що відповідач не цікавиться долею дітей взагалі, вживає алкогольні напої та проживає на пенсію, яку призначено на утримання дитині. [PERSON] на даний час проживає з бабусею в нормальних життєвих умовах. В матері була антисанітарія та діти постійно були голодними, батьківські збори мати ніколи не відвідувала. Допитана в судовому засіданні в якості свідка гр. [PERSON] суду показала, що відповідач [PERSON] доводиться їй невісткою, а її діти її племінники. ЇЇ брат у 2004 роцці одружився з [PERSON] , спочатку вони працювали, але згодом почали вживати алкогольні напої. [PERSON] постійно допомагали дітям. Відповідач постійно влаштовувала бійки на очах у дітей, діти постійно скаржилися, що були голодними. На даний час відповідачка не цікавиться життям свого сина [PERSON] , не телефонує, гроші, які утримує на дитину сину своєму не дає, продукти на особисті речі не купує, гроші використовує на власний розсуд. Допитаний у судовому засіданні неповнолітній [PERSON] зазначив, що мати бачив в останнє в травні місяці, та він має бажання, щоб її позбавили батьківських прав та він бажає надалі жити у бабусі [PERSON] .. Факти, які викладені в позовній заяві повністю підтверджені письмовими доказами представниками третіх осіб, показами свідків допитаних в судовому засіданні. Відповідно до ст.19 Конвенції про права дитини держави - учасники зобов`язані вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування з боку батьків. Відповідно до ст.150 ч.2 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.152 ч.1 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ст.164 ч.1 п.2 СК України батько (мати) може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він (вона) ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. При прийнятті рішення, суд повинен враховувати в першу чергу інтереси дітей, які мають невід`ємне право на охорону життя та здоров`я, на матеріальне забезпечення, яке б дозволяло дітям в повній мірі розвиватися духовно та фізично. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню в повному обсязі на підставі документів, що містяться в матеріалах справи. Вивчені докази по справі свідчать про те, що відповідач [PERSON] ніяких дій для утримання та виховання свого неповнолітнього сина не виконувала, самоусунулася від виховання та матеріального утримання свого неповнолітнього сина, безвідповідально ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків, не займається його утриманням та вихованням, фізичним та розумовим розвитком, що суперечить правам та інтересам дитини та є підставою для задоволення позову та позбавлення відповідача батьківських прав. В зв`язку з цим, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ст. 121 СК України, права та обов`язки батька, матері, дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану. Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved