Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-05 00:00:00

І. Історія справи 1. У квітні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради , в якому просив стягнути на його користь у відшкодування моральних збитків 20 400 грн. 2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він є учасником бойових дій та має право на соціальний захист, що включає право на забезпечення. У відповідності до ст. 12 ЗУ « Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту», має право на щорічну виплату до 5 травня разової грошової допомоги. Однак, 27.04.2020 року Департаментом праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради, всупереч ст.ст. 19,46,152 Конституції України, йому було виплачено допомогу до 5 травня у роз мірі 1390 грн., замість належних 8190 грн. Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 19.02.2021 року задоволено його позов до Департаменту, та визнано протиправною бездіяльність щодо не нарахування та невиплати йому щорічної разової грошової допомоги до 5 травня 2020 року у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. Такі дії відповідача завдають позивачу та його сім`ї душевних страждань, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з Департаменту моральну шкоду, яку оцінює в 20400 грн. 2. Рух справи в суді. Протоколом автоматизованого розподілу від 09.04.2021 року дана справа передана на розгляд судді Черенковій Н.П. Ухвалою від 15.04.2021року відкрито загальне позовне провадження. 16.08.2021 року надійшов відзив , у якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову, вказавши таке. Виходячи із загальних засад доказування у справах про відшкодування моральної шкоди, позивач повинен довести, які саме дії ( рішення, бездіяльність) спричинили страждання та приниження, яку саме шкоду заподіяли і який її розмір. Однак, позивач не обгрунтував, на підставі чого визначений розмір моральної шкоди в сумі 20\~400 грн, та не надано суду жодного доказу факту існування у нього емоцій, які досягли саме рівня страждання та приниження. Ухвалою суду від 19.08.2022 року закрито підготовче провадження, судове засідання призначено на 25.10.2021 року. Слухання справи неодноразово відкладалось. Сторони до судового засідання не з`явились, про час та місце проведення слухання справи повідомлені належним чином. Позивач просив про слухання справи у його відсутності, позов підтримав. Судом постановлено про розгляд справи у відсутності сторін. II. Встановлені судомфактичніобставинисправи. Позивач є учасником бойових дій та відповідно до ч.5 ст. 12 ЗУ № 3551 отримує щорічну разову грошову допомогу до 5 травня. Вказане підтверджується посвідченням учасника бойових дій. У квітні 2020 року [PERSON] отримав щорічну разову грошову допомогу до 5 травня у розмірі 1390 грн. За ч.5 ст. 12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», щорічно, до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. На час виплати позивачу у квітні 2020 року щорічної разової допомоги до 5 травня одночасно діяли Закон 3551 і Постанова № 112. Виходячи із визначених у ч.4 статті 7 КАС України загальних засад пріорітетності законів над підзаконними актами, слід застосовувати не Постанову 112, а Закон 3551, який має вищу юридичну силу. Отже, виплата позивачу у 2020 році разової грошової допомоги до 5 травня в сумі 1390 грн., з урахуванням приписів Постанови 112, а не ст. 12 ЗУ № 3551, є неправомірною та свідчить про порушення його права на отримання такої допомоги у належному розмірі. Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 19.02.2021 року задоволено позов [PERSON] до Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради та визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати йому щорічної разової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком; зобов`язано Департамент нарахувати та виплатити щорічну разову грошову допомогу до 5 травня, як учаснику бойових дій за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням раніше виплачених сум. III. Релевантніджерела права й актиїхзастосування (в редакції, чинній на час виникненняспірнихправовідносин) Частиною 2\~статті 19 КонституціїУкраїни\~встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, ї хпосадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, щопередбачені\~Конституцією\~та законами України. Згіднозі\~ст. 56 КонституціїУкраїни\~коженмає право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частинами 1-3\~статті 23 ЦК України\~передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовуєтьс ягрішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевнихстраждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, якімають істотне значення. При визначенні розміру відшкодуваннявраховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до\~ст. 1173 ЦК України\~шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Кримабо органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевогосамоврядуваннянезалежновід вини цихорганів. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. IV. Позиція Суду Оцінюючиобґрунтованість поданого позову, Судвиходить з наступного. Бездіяльністьвідповідачащодоненарахування та виплати [PERSON] щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, як учасника бойових дій у розмірі п`яти мінімальних пенсій,є протиправними. Щодоморальноїшкоди, Суд виходить з наступного. Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі N 464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданніа боприниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, якісвідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`япотерпілого. У справах про відшкодуванняморальноїшкоди, завданої органом державноївладиабо органом місцевогосамоврядування, суд, оцінивши обставини справи, повинен встановитичималидії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодуванняспричиненим негативним наслідкам. У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдают ьпсихологічних страждань, розчарувань та незручностейзокрема через порушення принципу належноговрядування, кваліфікуються як такі, щозавдаютьморальноїшкоди. Таким чином, психологічненапруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можутьсвідчить про заподіяння йморальноїшкоди. При цьому слід виходити з презумпції, щопорушення прав людини з боку суб`єктіввладнихповноважень прямо суперечить їх головним конституційнимобов`язкам (ст.\~3,\~19 КонституціїУкраїни) і завждивикликає у людининегативніемоції. Проте, не всінегативніемоціїдосягаютьрівнястражданняабоприниження, якізаподіюютьморальну шкоду. Оцінка цьогорівнязалежитьвідусіхобставинсправи, якісвідчать про мотивипротиправнихдій, їхінтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичніабопсихологічнінаслідки та, у деякихвипадках, стать, вік та стан здоров`япотерпілого. В силу\~ст. 1173 ЦК України\~шкода відшкодовується незалежновід вини відповідача - органу державної влади чи місцевого самоврядування, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (ч. 2\~ст. 77 КАС України). Наведений правовийвисновоквжебуввисловленийВерховним Судом у постановівід 22.01.2020 у справі N 560/798/16-а. Зважаючи на ціобставини, Суд дійшоввисновку про те, що негативні емоції позивача внаслідок порушення його прав на отримання грошової допомогиперебувають у причинно-наслідковомузв`язкуіздіямивідповідача, а відтак завдали йому моральної шкоди. Таким чином, суд приходить до висновку про те, щопозивачубулазавдана моральна шкода. Моральна шкода повинна бути відшкодованапозивачу за рахуноквідповідача з огляду на те, щовідповідач є органом державноївлади та виступаєпредставникомдержавипід час виконання ним владнихуправлінськихфункцій. Так, ч. 4\~ст. 55 КАС України\~(в редакції, чинній до 15.12.2017) передбачено, що держава бере участь у справі через відповідний орган державноївлади. Відповідач також належить до суб`єктів, якізавдають шкоду, та характер спірних правовідносин свідчить, що права позивачапорушеніпротиправноюбездіяльністювідповідача як суб`єкта владних повноважень при здійсненні ним владних управлінських функцій. Отже, немає підстав для висновку про те, що з відповідача не можутьстягуватисякошти в рахунок відшкодування моральної шкоди за заподіяну ним шкоду позивачу. Сам факт стягненнякоштівіз Державного бюджету України не може бути підставою для обов`язковог озалучення до участі у справі відповідачем Державної казначейської служби України чи її територіального органу. У разісприйняття подібного підходу до участі у справах про стягненнякоштів, відшкодування шкоди завжди необхідно було б щоразу залучати суб`єкта, який здійснює управління рахунком, на якомурозміщенігрошовікоштивідповідача. Верховний Суд зауважував, що належним відповідачем у справах про відшкодуванняшкоди, завданої органом державноївлади, їхпосадовоюабослужбовою особою, є держава як учасник цивільни хвідносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначаж=є порушникомсвоїх прав. Залученняабо ж незалучення до участі у таких категоріяхспорівДержавноїказначейськоїслужбиУкраїничиїїтериторіального органу не впливає на правильністьвизначенняналежноговідповідача у справі, оскількивідповідачем є держава, а не Державнаказначейська служба Україничиїїтериторіальний орган. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у постановівід 27.11.2019 у справі N 242/4741/16-ц. Разом з тим, визначаючи співмірність розміру відшкодуванняспричиненим негативним наслідкам, суд повинен виходитиіз засад розумності та справедливості. З огляду на те, що "розумність" і "справедливість" є оціночнимипоняттями, суд,впаховуючипозицію сторін та встановлюючифактичніобставинисправи, маєшироку свободу розсудупід час визначеннярозумного та справедливого (співмірного) розмірувідшкодуванняморальноїшкоди. За такого,співмірність заявленої до стягненнясуми засадам розумності та справедливості, суд вважає за необхіднезазначити, що при визначеннірозміруморальноїшкодислід врахувати розмір відшкодування спричиненим негативним наслідкам, а тому визначає розмір спричиненої моральної шкоди у розмірі 1500 грн. Відсутність грошової компенсації у повному обсязі мало вплив на позивача, зокрема на йогоповсякденнежиття, на стан йогоздоров`я, спричиненимнегативнимнаслідкам. Враховуючи вище викладене, позов підлягає частковому задоволенню. У. Судові витрати. У відповідності до приписів ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За приписами ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач від сплати судового збору звільнений. За такого, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 908,00 грн.

Outcome: approved