Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-08 00:00:00

30.04.2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що позивачка та відповідач є батьками дитини [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами 14.03.2019 року розірвано, з відповідача на користь позивача на утримання дитини стягнуто рішенням суду стягнуто аліменти. Дитина проживає з матір`ю та знаходиться на повному її утриманні, відповідач має заборгованість по сплаті в сумі 42 792,47 грн. Після розірвання шлюбу між сторонами, батько не виявляє батьківської турботи по відношенню до дитини, покинув сім`ю, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини та не спілкується з нею. Позивачка просила позбавити батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] , змінити прізвище дитина з [PERSON] на « [PERSON] », зобов`язати відділ ДРАЦС Деснянського району управління юстиції у м. Києві вести зміни до актового запису №940 про народження дитини [PERSON] змінивши в графі прізвище на « [PERSON] ». Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14.06.2021 року провадження в справі було відкрито в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання. 10.08.2021 року відповідач надав до суду відзив, у якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначив, що він, як батько дитини піклується про неї та цікавиться її життям. Щодо заборгованості по аліментах, відповідач зазначив, що така заборгованість утворилась у зв`язку з тим, що рішення про стягнення аліментів від 16.10.2019 року набрало законної сили 16.11.2019 року, про ухвалення рішення відповідачу було не відомо, від сплати аліментів не ухиляється. Протокольною ухвалою від 26.10.2021 року у цивільній справі замінено третю особу на службу у справах дітей та сім`ї Борщагівської сільської ради. Ухвалою суду від 12.11.2021 року замінено належну третю особу з Бучанської районної державної адміністрації Київської області на службу у справах дітей та сім`ї Вишневої міської ради Бучанського району Київської області. Ухвалою суду від 25.05.2022 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання з`явилися позивач та її представник, на позовних вимогах наполягали та просили їх задовольнити. У судове засідання з`явився представник відповідача, проти позову заперечував, просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Третя особа в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи їх було повідомлено належним чином, надали клопотання про розгляд справи без їх участі та висновок щодо визначення недоцільності позбавлення відповідача батьківських прав. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За згодою позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. ст. 280-281 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити з огляду на наступне. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, [PERSON] народилася [INFO] , про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві 01.04.2014 року було складено відповідний актовий запис № 940. Батьками особи зазначено: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 13.09.2019 року Дніпровським районним у місті Києві відділом ДРАЦС Головного територіального управління у місті Києві, між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано 13.09.2019 року шлюб, про що складено відповідний актовий запис Дніпровським районним у місті Києві відділом ДРАЦС Головного територіального управління у місті Києві, № 2475 від 13.09.2019 року. Після реєстрації шлюбу дружина отримала прізвище « [PERSON] ». Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16.10.2019 року ЄУН 754/6651/19 визначено місце проживання дитини [PERSON] з матір`ю [PERSON] та вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] аліменти. 18.03.2020 року старшим державним виконавцем Святошинського районного ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Башинським Р.В. відкрито виконавче провадження № 60780394 на підставі виконавчого листа Деснянського районного суду м. Києва 754/6651/19 від 20.11.2019 року про стягнення аліментів. Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості по аліментах від 14.04.2021 року № вих.35477, виданої Святошинським районним ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), [PERSON] станом на 01.042021 року має заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 42792,47 грн. Відповідно до висновку щодо визначення недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , № 6/12 від 25.01.2022 року, складеного виконавчим кабінетом Борщагівскої сільської ради Бучанского району Київської області, орган опіки та піклування на теперішній час вважає за недоцільне позбавити батьківських прав громадянина [PERSON] відносно його малолітньої донки [PERSON] . Відповідно до висновку дослідження психоемоційного стану [PERSON] та оцінки дитячо-батьківський відносин, складеного приватною психологічною практикою [PERSON] , дитина не відчуває емоційної близькості до батька, дівчина знає, що батько є, однак не має щодо нього позитивних очікувань проте відчуває острах. Принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, яка ратифікована Верховною Радою України 27.02.1991, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. У відповідності до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із ч.7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. За приписами ч.ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За ст. 164 СК України мати, батько можуть бути судом позбавленні батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Постановою Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовки до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідним харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умови для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, слід розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У постанові Верховного Суду від 24.10.2018 року у справі №761/2855/17 про позбавлення батьківських прав, скасовуючи рушення попередніх інстанцій Верховний Суд зазначив, що наявність заборгованості по аліментах сама по собі не є підставою ля позбавлення батька дитини батьківських прав. В судовому засіданні не встановлені факти, що свідчать, що відповідач не приймає участі у вихованні дитини та умисно ухиляється від виконання своїх обов`язків з утримання дитини, відповідач, як батько дитини, проявляє інтерес до життя донки, тому, з урахуванням того, що наявність заборгованості по сплаті аліментів не є достатньою підставою для позбавлення батьківських прав, позовні вимоги про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його доньки [PERSON] не підлягають задоволенню. Враховуючи викладене, на підставі Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ст. ст. 164, 166, 180-182, 191 Сімейного кодексу України, ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,

Outcome: dismissed