Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про зміну (збільшення) розміру аліментів на утримання дитини. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 16.01.2018 року Вінницьким міським судом Вінницької області прийнято рішення у справі № 127/22902/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини яким позов задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 1300,00 грн., щомісячно починаючи з дня подання позовної заяви до суду, тобто з 25.10.2017 року ідо досягнення дитиною повноліття. Призначений судом розмір аліментів на даний час має дуже низьку цінність, коштів не вистачає на належне матеріальне забезпечення дитини. Так, на сьогодні стягувана з відповідача сума аліментів менша від мінімального гарантованого розміру аліментів(50% від прожиткового мінімуму, що складає 1372, 00 грн. Визначений судом розмір аліментів є недостатнім для утримання дитини, оскільки в силу свого віку дитина, потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту, що потягнуло відповідну зміну матеріального становища дитини. Так, дитина, наразі є членом громадської організації «Навчаємося разом», де сплачує членські внески, що підтверджується протоколом № 142 від 16.06.2020 року; для забезпечення свого освітнього розвитку відвідує науково педагогічний проект «Інтелект України», на що ідуть витрати на придбання навчальних матеріалів, що підтверджується договором купівлі продажу № 348 від 10.05.2018 року. Також, позивач оплачує вартість танців доньці, що за 1 календарний місяць складає понад 600 грн. Крім того, позивачка забезпечує донці належний відпочинок, що підтверджується квитанцією про придбання поїздки до Болгарії. Крім того, позивачка також несе витрати на забезпечення належних умов проживання, в тому числі на комунальні послуги, продукти харчування, одяг, ліки, що підтверджується відповідними квитанціями. У зв`язку з воєнним станом позивачка з дитиною були вимушені покинути своє рідне житло у м. Маріуполь та переїхати до м. Вінниці, де наразі орендують житло, що несе додаткові витрати. У позивачки мінімальний розмір заробітної плати, що не дозволяє покрити всі витрати на належне утримання дитини. Матеріальне становище відповідача дозволяє платити значно вищий розмір аліментів, адже відповідач має частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «АСТАФЕ», грошовий внесок якого складає 25\~841,86 грн. Просила суд, змінити(збільшити) розмір аліментів стягуваних в твердій грошовій сумі з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] до 5000,00 грн., щомісячно, починаючи з дати подання даної позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Вінницького\~міського суду\~Вінницької області\~від 06.09.2022\~року було\~відкрито спрощене\~позовне провадження\~у справі\~без повідомлення\~(виклику)\~осіб.\~Вказану ухвалу\~разом із\~копією позовної\~заяви з\~додатками було\~надіслано відповідачу\~ [PERSON] \~ на\~адресу реєстрації\~рекомендованим листом\~з повідомленням, однак ні відзиву на позов, ні клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду подано не було. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 16.01.2018 року Вінницьким міським судом Вінницької області прийнято рішення у справі № 127/22902/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини яким позов задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 1300,00 грн., щомісячно починаючи з дня подання позовної заяви до суду, тобто з 25.10.2017 року ідо досягнення дитиною повноліття (а.с.8-9). Так, [PERSON] , наразі є членом громадської організації «Навчаємося разом», де сплачує членські внески, що підтверджується протоколом № 142 від 16.06.2020 року(а.с.13); для забезпечення свого освітнього розвитку відвідує науково педагогічний проект «Інтелект України», на що ідуть витрати на придбання навчальних матеріалів, що підтверджується договором купівлі продажу № 348 від 10.05.2018 року (а.с.14). Також, позивач оплачує вартість танців доньці, що за 1 календарний місяць складає понад 600 грн. (а.с.26-27). Крім того, позивачка забезпечує донці належний відпочинок, що підтверджується квитанцією про придбання поїздки до Болгарії(а.с.25). Крім того, позивачка також несе витрати на забезпечення належних умов проживання, в тому числі на комунальні послуги, продукти харчування, одяг, ліки, що підтверджується відповідними квитанціями. У зв`язку з воєнним станом позивачка з дитиною були вимушені покинути своє рідне житло у м. Маріуполь та переїхати до м. Вінниці, де наразі орендують житло, що несе додаткові витрати (а.с.6). У [PERSON] мінімальний розмір заробітної плати (а.с.10). Матеріальне становище відповідача дозволяє платити значно вищий розмір аліментів, адже відповідач має частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «АСТАФЕ», грошовий внесок якого складає 25 841,86 грн.(а.с.28-30). Декларація з прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, закріплює, що дитина повинна мати можливість користуватися благами соціального забезпечення, повинна бути забезпечена належним харчуванням, житлом, розвагами та медичним обслуговуванням. Найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути головним принципом, і відповідальність за це лежить перш за все на батьках дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Держава вживає всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Крім того, статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батько (- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 11 ЗУ «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 8 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно ч. 1ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до цивільного кодексу України. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 182 СК України). Відповідно до ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789X11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 2 статті 182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно п. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зважаючи на положення ст. ст. 141,180-182 СК України, зокрема про солідарний обов`язок батьків на утримання неповнолітньої дитини, суд вважає за необхідне змінити розмір аліментів, встановлений рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16.01.2018 року, стягнувши з [PERSON] , ІПН [NUMBER] аліменти на користь [PERSON] , ІПН [NUMBER] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 грн. 00 коп., щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дочкою повноліття. У відповідності до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Оскільки суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову, то відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 4800, 00 грн. витрат на правову допомогу (пропорційно до задоволеного), а на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн. На підставі викладеного, згідно ст. ст. 80,84,141,179,180-183,185 СК України,

Outcome: partial