Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-05 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог представник позивачки [PERSON] - адвокат Рідченко Марія Володимирівна посилається на те, що позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який розірвано рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 19 травня 2017 року. Від шлюбу мають малолітнього сина: [PERSON] , [INFO] , який на сьогоднішній день проживає з позивачкою в Республіці Польща та є учнем 5 класу Початкової школи №6 ім. Владислава Бронєвського у Прушкові. Відповідач участі у житті своєї дитини не бере, не цікавиться проблемами пов`язаними з дитиною, не надає належним чином фінансову допомогу на її утримання. Вважаючи, що позивачка є достатньо матеріально забезпеченою, весь тягар фінансових зобов`язань по забезпеченню сина харчуванням, одягом, шкільним приладдям, ліками тощо відповідач переклав на неї. На даний час позивачка не працює, так як перебуває у декретній відпустці. Дитина позивачки та відповідача підростає і потребує більших витрат, а звернення позивачки до відповідача з приводу його участі в утриманні сина результатів не дають, не зважаючи на його обов`язок утримувати його до досягнення ним повноліття. На утримання дитини в місяць необхідна значна сума коштів, що включає в себе харчування, витрати на одяг, шкільне приладдя та книжки, ліки, іграшки, розвиток дитини та інше. Будь-якого іншого додаткового заробітку, щоб позивачка могла повністю забезпечити свого сина, остання немає. Позивачка самостійно, власними силами, намагається матеріально забезпечити, доглядати та виховувати свою дитину, а також виконувати всі інші обов`язки, покладені на неї законом та необхідні для належного утримання малолітнього сина. Відповідач є фізично здоровою особою та особою працездатного віку, має на утриманні малолітню дочку, має у власності частину квартири в м. Дубно. Позивачці не відомо чи офіційно працевлаштований відповідач, проте їй відомо, що він працює та має дохід, що ніяк не звільняє його від обов`язку утримувати свою дитину, цікавитись нею та надавати їй матеріальну допомогу. Так як обов`язок утримувати дитину покладений на двох батьків, тому позивачка вважає, що з відповідача мають стягуватись аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходів), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Домовленості між позивачкою та відповідачем з приводу добровільної сплати аліментів не досягнуто. Ухвалою Дубенського міськрайонного суду від 20 жовтня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судовому засіданні представник позивачки - адвокат Рідченко М.В. підтримала позовні вимоги з підстав зазначених у позові, який просила задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] пояснив, що працює не офіційно, згідний сплачувати аліменти у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позов визнав. Заслухавши учасників, дослідивши докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 19 травня 2017 року (справа №559/2458/16-ц) розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Після розірвання шлюбу, сина [PERSON] , [INFO] , залишено проживати з мамою - [PERSON] (а.с. 5). У свідоцтві про народження [PERSON] , [INFO] , батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 4). Згідно довідки Початкової школи №6 ім. В. Бронєвського №4/22/23 від 08.09.2022, [PERSON] , [INFO] , який проживає по [ADDRESS] , є учнем 5 класу Початкової школи №6 ім. Владислава Бронєвського у Прушкові (а.с. 7). Відповідно до медичної довідки від 30.08.2022, виданої спеціалістом з акушерства та гінекології КА-МЕДІКА Магдаленою Головня-Бронятовською, [PERSON] перебувала лікуванні у зв`язку з вагітністю (а.с. 9). Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, [PERSON] є співвласником квартири у м.Дубно Рівненської області (а.с. 10). Частиною 1 ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України та п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. В ч.1 статті 183 СК зазначено, що частка заробітку, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом. Позивачка просить суд стягувати з відповідача аліменти на дитину в розмірі ј з усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач заперечень не надав. Враховуючи, що відповідач є особою працездатного віку, свій обов`язок щодо утримання дитини належним чином не виконує, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. За таких обставин позивачка у справі про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору, що є підставою для стягнення із відповідача в порядку ст.141 ЦПК України 992 гривні 40 копійок судового збору в дохід держави.

Outcome: approved