Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. Посилається на те, що сторони уклали шлюб 04.03.2003 року, який зареєстрований у виконавчому комітеті Стеблівської сільської ради Хустського району Закарпатської області за актовим записом №4. Від спільного проживання у них народилась одна дитина, син [PERSON] , [INFO] . З серпня 2021 року вони фактично припинили шлюбні відносини, відповідачка виїхала з особистими речами в невідомому напрямку. З того часу він разом з дітьми проживає сам в с.Стеблівка Хустського району. Між сторонами відсутнє бажання проживати разом та примирюватись, а тому вважає, що шлюб їхній розпався остаточно та не виконує свого прямого призначення. На даний момент ведення спільного господарства між ними та сумісне проживання остаточно припинено. Позивач вважає, що шлюб існує формально і немає підстав для його збереження. Дитина проживає разом з позивачем, відповідачка не цікавиться сином, проживає окремо. За наведених обставин просив суд постановити рішення, яким шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , 04 березня 2003 року у виконавчому комітеті Стеблівської сільської ради Хустського району, актовий запис №4 розірвати, неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] , залишити на самостійному утриманні та вихованні біля позивача. Відзиву на позов від [PERSON] до суду не надходило. В ході розгляду справи судом залучено до участі у справі в якості третьої особи: орган опіки та піклування Хустської міської ради. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник - адвокат Долгова Л.В. не з`явились. До суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності. Позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась. У матеріалах справи знаходиться заява від 09.11.2022 року, про визнання заявлених позовних вимог в повному обсязі. Розгляд справи просить провести без її участі. Представник органу опіки та піклування Хустської міської ради в судове засідання не з`явився. До суду надано лист за підписом заступника Хустського міського голови, з якого слідує про неможливість надання висновку щодо доцільності проживання неповнолітнього [PERSON] з батьком, оскільки останній 09.06.2022 року досяг чотирнадцятирічного віку, а відтак вправі самостійно визначати місце свого проживання. Просив розглядати справу буз участі їх уповноваженого представника. Відповідно до ч.3 ст. 223, ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою учасників справи, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті, без проведення фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 04.03.2003 року, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис №4, виданого виконавчим комітетом Стеблівської сільської ради Хустського району Закарпатської області. Згідно свідоцтва про народження а/з №14 від [INFO] у сторін народився син, [PERSON] . Відповідно до довідки про склад сім`ї, виданої старостою Стеблівського старостинського округу Хустської міської ради №719 від 20.10.2022 року, неповнолітній [PERSON] проживає разом з батьком та братом [PERSON] . Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 20.10.2022 року, складеного депутатом Хустської міської ради Лукач В.В., [PERSON] з чоловіком та дітьми в с.Стеблівка Хустського району, не проживає. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово сімейний засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово союз підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б його інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ч.3,4 ст.56 СК України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до положень ч.1 ст.110, ч.2 ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя та суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що сторони є людьми різних поглядів на життя. Сторони припинили спільне проживання та ведення господарства. Сім`я розпалася та існує лише формально. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому шлюб підлягає розірванню. При таких обставинах позовні вимоги є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя й збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, який наполягає на розірванні шлюбу, тому позов про розірвання шлюбу підлягає до задоволення. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. За загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Даний висновок міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 січня 2020 р. у справі № 200/952/18. Враховуючи наведене, оскільки сторони дійшли згоди щодо місця проживання дитини, суд приходить до висновку, що неповнолітнього [PERSON] [INFO] , слід залишити на утриманні, самостійному вихованні та проживанні біля батька [PERSON] - [INFO] , визначивши місце проживання дитини разом з батьком за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved