Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-12 00:00:00

07.10.2022 року [PERSON] звернувся до суду з наданим позовом, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 6032 від 22.11.2016 року, вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. Позов мотивовано тим, що 22.11.2016 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. було вчинено виконавчий напис про стягнення з нього на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором № б/н від 22.12.2010 року, укладеним між ним та АТ КБ «Приватбанк», за період з 22.12.2010 року по 24.07.2016 року в розмірі 144 142 грн. 80 коп. Про наявність виконавчого напису він дізнався випадково, коли звернувся до сервісного центру для перереєстрації транспортного засобу та отримав відмову у вчинені такої дії у зв`язку з тим, що інформація про нього міститься у реєстрі боржників. За допомогою додатку «Дія» та інформації з АСПВ він з`ясував що 10.05.2017 року на підставі зазначеного вище виконавчого напису відносно нього було відкрито виконавче провадження № 53875645, стягувачем у якому є відповідач. В межах виконавчого провадження на його майно було накладено арешт та інформація про нього була внесена у реєстр боржників. 26.02.2018 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з відсутністю у нього майна, на яке можливо звернути стягнення. При вчиненні виконавчого напису нотаріус керувався Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів зі змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року, якою даний перелік був доповнений п. 2 про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Однак, зазначена постанова, зокрема в частині доповнення п. 2, судовим рішенням була визнана незаконною та нечинною з моменту її прийняття. До часу доповнення переліку документів зазначеним вище пунктом стягувати заборгованість у безспірному порядку можливо було лише на підставі нотаріально посвідченого договору, але договір, який був укладений між позивачем та відповідачем, не був нотаріально посвідчений. Отже, з моменту набрання судовим рішенням законної сили, яким було визнано незаконною та нечинною постанову, зокрема щодо доповнення Переліку документів п. 2, всі виконавчі написи, вчинені нотаріусами вважаються незаконними, в тому числі і оспорюваний виконавчий напис. Крім того, з тексту виконавчого напису не зрозуміло, яким чином було нараховано заборгованість, відсотки та штрафні санкції. При пред`явленні виконавчого напису до виконання розрахунок заборгованості додано не було. Сама заборгованість з позивача за виконавчим написом стягнута за 6 років, тобто поза межам строку позовної давності, встановленої ЦК України. При вирішенні спору в судовому порядку позивач мав би право оспорювати суму боргу шляхом застосування наслідків пропуску строку позовної давності. При вчиненні виконавчого напису позивач не був присутній, у зв`язку з чим не мав змоги висловити свої заперечення. За таких обставин вважає, що стягнута за виконавчим написом заборгованість є спірною, а тому її стягнення у безспірному порядку на підставі виконавчого напису порушує його права. Ухвалою суду від 10.10.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторонам роз`яснено порядок розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження; подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень, клопотань і доказів. Судом при відкритті провадження зобов`язано: приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. надати суду належним чином завірену копію нотаріальної справи, в межах якої вчинено виконавчий напис № 6032 від 22.11.2016 року про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ "Приватбанк" заборгованості в сумі 144 142 грн. 80 грн.; АТ КБ "Приватбанк" надати суду належним чином завірені документи, що були надані нотаріусу для вчинення виконавчого напису № 6032 від 22.11.2016 року про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ "Приватбанк" заборгованості в сумі 144 142 грн. 80 грн. 27.10.2022 року на виконання вимог ухвали від приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. надійшли до суду витребувані докази. Станом на\~день розгляду\~справи учасники\~справи належним\~чином повідомлені\~про розгляд\~справи,\~що підтверджується\~рекомендованими повідомленнями\~про вручення\~поштових відправлень\~та довідками\~про доставку\~електронних листів.\~Відповідач відзиву,\~заперечень проти\~позову,\~а також\~витребуваних судом\~доказів не\~надав.\~ Пояснень\~від третіх\~осіб до\~суду не\~надходило. Сторонами до початку розгляду справи не подано будь-яких заяв, клопотань тощо. Вирішуючи надану справу у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, коли наявні підстави для звільнення від доказування. Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 22.11.2016 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. вчинено виконавчий напис № 6032 про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № б/н від 22.12.2010 року, укладеним між [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк» за період з 22.12.2010 року по 24.07.2016 року станом на 27.07.2016 року в сумі 144 142 грн. 80 коп. Такий договір при укладенні не був нотаріально посвідчений. За заявою представника АТ КБ «Приватбанк» 10.05.2017 року приватним виконавцем Первомайського МР ВДВС Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області було відкрито виконавче провадження № 53875645 з примусового виконання спірного виконавчого напису, що підтверджується копією постанови про відкриття виконавчого провадження. В межах виконавчого провадження державним виконавцем 10.05.2017 року винесена постанова про арешт майна боржника. Постановою державного виконавця від 26.02.2018 року спірний виконавчий напис було повернуто стягувачу з підстав відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення. Із інформації з Єдиного реєстру боржників від 06.10.2022 року вбачається, що у реєстрі міститься інформація про позивача, як боржника у виконавчому провадженні № 53875645 про стягнення коштів за документом приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст. 16 ЦК України. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до\~ст.\~87\~Закону України\~"Про\~нотаріат"\~для стягнення\~грошових сум\~або витребування\~від боржника\~майна нотаріуси\~вчиняють виконавчі\~написи на\~документах,\~що встановлюють\~заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" визначені умови вчинення виконавчих написів, за якими нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року за № 1172. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року було доповнено п. 2: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», за яким для одержання виконавчого напису про стягнення кредитної заборгованості кредитором надаються оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Такий перелік був чинний на час вчинення спірного виконавчого напису. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, а саме пункт 2 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: "Доповнити перелік після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" новим розділом такого змісту: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості". Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін. Велика Палата Верховного Суду постановою від 20.06.2018 року у справі № 826/20084/14 відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду. З огляду на викладене, до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" № 1172 в редакції від 29.11.2001, тобто в редакції, яка діяла до моменту доповнення Переліку п. 2 Розділу "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин". Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові у справі 910/13233/17 від 29 січня 2019 року. Відповідно до пункту 1 Розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами" постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса", для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із зазначеним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Боржник в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. \~Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (підпункт 3.4 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України ). Отже, виконавчий напис вчиняється нотаріусом за наявності двох умов: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем і якщо з моменту виникнення права на позасудове вирішення спору не минув строк, передбачений законом. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Докази на підтвердження того, що боржник [PERSON] був належним чином обізнаний про порушення ним грошового зобов`язання та можливі наслідки у разі неусунені вказаних порушень відсутні. При цьому, право боржника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення, що повинно підтверджуватися документами про вручення, або про неможливість вручення такого повідомлення у зв`язку з відмовою отримувача, або самовільною зміною його місця проживання, однак таких доказів суду не надано. [PERSON] повідомлень від кредитора не отримував, жодних листів та претензій щодо несплати боргу йому не надходило. Докази належного направлення та отримання письмової вимоги щодо сплати заборгованості за вказаним договором відсутні. Із копій документів, наданих нотаріусом, на підставі яких був вчинений оспорюваний виконавчий напис вбачається, що для його вчинення були надані такі документи: заява ПАТ КБ «Приватбанк» про вчинення виконавчого напису; розрахунок заборгованості за договором б/н від 22.12.2010 року; письмова вимога про усунення порушень, адресована [PERSON] ; анкета-заява про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанк від 22.12.2010 року; списки поштових відправлень з описом вкладення. При дослідженні наданих документів встановлено, що розрахунок заборгованості за договором б/н від 22.12.2010 року здійснено за період з 07.12.2013 року по 27.07.2016 року в сумі 144 142 грн. 80 коп., однак у спірному виконавчому написі зазначено про нараховану заборгованість за період з 22.12.2010 року по 24.07.2016 року станом на 27.07.2016 року в сумі 144 142 грн. 80 коп. Тобто документів, на підставі яких вчинено виконавчий напис про стягнення заборгованості за період 22.12.2010 року по 24.07.2016 року, нотаріус не мав. Крім того, зазначений розрахунок містить інформацію про нарахування позивачу заборгованості: за відсотками; за відсотками на поточну заборгованість; за відсотками на прострочену заборгованість; за пенею та комісією; по судовим штрафам. Однак інформації про те, що нотаріус мав дані, що позивач уклав з відповідачем договір саме на таких умовах, за якими було розраховано зазначену заборгованість, з такими відсотками за користування кредитними коштами і такою мірою відповідальності за невиконання зобов`язань, надані нотаріусом матеріали не містять, а тому зазначена заборгованість не могла вважатись безспірною Розрахунок боргу, зазначений у виконавчому написі, є лише відображенням арифметичних розрахунків стягувача та не є доказом безспірності розміру грошових зобов`язань позивача. Вказане свідчить про те, що вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису було здійснено за відсутності документів, які свідчать про безспірність заборгованості боржника. Крім того, оригіналу кредитного договору,\~яким визначено взаємні права і зобов`язання сторін та встановлено відповідальність за його невиконання, нотаріусу надано не було. Анкета-заява, яка надана нотаріусу, не містить узгоджених сторонами умов договору, вона не може розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору. Крім того, Анкета-заява не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису, що унеможливлювало вчинення нотаріусом виконавчого напису. Таким чином, на час вчинення виконавчого напису, його вчинення було можливе лише на підставі оригіналу кредитного договору за наявності безспірності заборгованості перед стягувачем та дотримання ним строків звернення. За таких обставин, враховуючи вищезазначене, вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не мав необхідних документів для його вчинення та не врахував і не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив вимоги про безспірність заборгованості. За встановлених судом обставин суд визнає, що оспорюваний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог законодавства. Враховуючи вищезазначене, суд вважає позовні вимоги законними, обґрунтованими і такими, що підлягають повному задоволенню. Крім того, оскільки позов задоволено повністю, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору.

Outcome: approved