Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-21 00:00:00

В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гузенко Тетяни Вікторівни про визнання договору недійсним та зобов`язання вчинити певні дії. 09 грудня 2022 року в провадження судді надійшла заява про ухвалення додаткового рішення мотивуючи тим, що в рішенні Дніпровського районного суду від 28 листопада 2022 року не вирішено питання про розподіл судових витрат. Сторони в судове засідання не викликалися, відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України. Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Суд, вивчивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 28 листопада 2022 року позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гузенко Тетяни про визнання договору дарування недійсним та зобов`язання скасувати запис в державному реєстрі задоволено. Визнано недійсним договір дарування частини квартири [ADDRESS] посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гузенко Тетяною Вікторівною та зареєстрованому в реєстрі 05.11.2019 року за № 837. Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 49537609 від 05.11.2019 18:28:19, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гузенко Тетяною Вікторівною, на підставі договору дарування частини квартири серії та номер: 837, виданий 05.11.2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гузенко Тетяною Вікторівною, про державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно - Ѕ частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір по 992,40 грн. з кожного. Питання про розподіл витрат на правову допомогу судом не вирішено. Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. (ч. 3 ст. 270 ЦПК України). Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат. Питання про розподіл витрат на правову допомогу судом під час ухвалення рішення судом не вирішено. За змістом ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. За змістом ст. 140 ЦПК України, розмір витрат, пов`язаних з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. 04 листопада 2021 року між [PERSON] та АО «Артур Резнік та партнери» укладено договір про надання правової допомоги. Також, 04 листопада 2021 року укладено додаткову угоду до Договору про надання правової допомоги від 04.11.2021 року відповідно до якого оплата послуг здійснюється виходячи з розміру витраченого Адвокатом часу погодинної ставки а саме: 2 700,00 (дві тисячі сімсот) гривень 00 коп. за 1 (одну ) годину роботи Адвоката. Як вбачається, із наданого звіту від 28 листопада 2022 року про обсяг наданих послуг згідно Додаткової угоди №2 до Договору про надання правової допомоги від 04.11.2021 року, загальний обсяг витраченого часу Адвокатом визначено 8 (вісім ) годин вартістю 21 600,00 грн. Так, на підтвердження факту повнесення витрат на правову допомогу додаються квитанції: № 4274334711 від 24 жовтня 2022 року на суму 2020,00 грн., №7784434511 від 08 листопада 2021 року на суму 5000,00 грн., № 7321462911 від 02 грудня 2021 року на суму 5 000,00 грн, № 4993511611 від 28 листопада 2022 року на суму 2020,00 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання заяв по суті справи, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Частиною 4 ст.137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.137 ЦПК України). Натомість, надаючи оцінку наданим стороною позивача доказам щодо понесення судових витрат, суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви, оскільки з наданих квитанцій встановлено, що позивач сплатила витрати на правову допомогу в загальному розмірі 14 040,00 грн. Інших доказів матеріали справи не містять. Враховуючи наведене та

Outcome: partial