Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-22 00:00:00

Позивачка, в інтересах якої діє адвокат Маркова Ю.В., звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу. Аргументуючи заявлені вимоги, зазначає, що перебуває з відповідачем у шлюбі, який зареєстрований 16 липня 2005 року Добропільським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції, за актовим записом №154. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які мешкають разом із нею. Мають з відповідачем зовсім різні погляди на життя, не зійшлись характерами. Шлюб має формальний характер, сімейні відносини розірвані, з березня 2020 року мешкають окремо, спільного господарства не ведуть. Вважає, що примирення та подальше збереження шлюбу між ними - неможливі, тому просить суд розірвати їх шлюб. Позивачка та її представник адвокат Маркова Ю.В. до судового засідання не з`явилися. Від представника позивача, адвоката Маркової Ю.В., надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та її представника. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просили їх задовольнити, судовий збір просили з відповідача не стягувати. Відповідач до судового засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання був належним чином повідомлений. До суду надійшла заява [PERSON] про розгляд справи у його відсутність, в якій зазначив, що позовні вимоги про розірвання шлюбу визнає. Згідно ч.4 статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстрований 16 липня 2005 року у Добропільському міському відділі реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції, за актовим записом №154, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.9). Від даного шлюбу сторони мають дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.10,11). Зі змісту\~позову вбачається,\~що позивач\~наполягає на\~розірвані шлюбу\~та не\~бачить можливості\~примирення. Подружжя проживає окремо, спільного господарства не ведуть, не підтримують шлюбно-сімейні відносини, втратили почуття любові та поваги один до одного. Даних, які б свідчили про те, що відповідач оспорює обставини, зазначені позивачем в заяві, судом не встановлено. Відповідно до ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно положень ч. 3 та ч. 4 ст.56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Проголошена\~ст.51 Конституції України\~охорона сім`ї державою полягає, зокрема в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно\~статті 112 Сімейного кодексу України, суд з`ясував фактичні взаємини подружжя, які фактично припинили шлюбні відносини, втратили почуття любові та поваги один до одного, Суд дійшов висновку, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають. Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах\~Сімейного кодексу України. Враховуючи встановлені судом обставини, небажання позивача підтримувати подружні відносини з відповідачем, суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам як позивача, так і відповідача, а також інтересам їх дітей, тому позов підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з такого. Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судом встановлено, що позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 992,40 грн, згідно квитанції № 9566-0734-3072-1303 від 01.11.2022 року, що міститься у матеріалах справи (а.с.4). Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи наведені норми, а також те, що відповідач визнав позов в повному обсязі до початку розгляду справи по суті, суд вважає розподілити судові витрати таким чином: повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, згідно квитанцій № 9566-0734-3072-1303 від 01.11.2022 року на суму 992,40 грн, що складає 496,20 грн; 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем, що складає 496,20 грн. стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved