Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-15 00:00:00

Позивач [PERSON] , жителька [ADDRESS] , в інтересах якої діє представник-адвокат Бігун Вікторія Петрівна,звернулася в суд з позовом до [PERSON] , жительки [ADDRESS] , в якому просить визнати за нею - [PERSON] право власності на спадкове майно - 2/3 частки житлового будинку з будівлями та спорудами за адресою - [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON] . Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] . Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається з житлового будинку з будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Господарство, в якому проживав померлий [PERSON] , станом на 15.04.1991 рік відносилось до суспільної групи «колгоспний двір». В ньому проживали: голова двору [PERSON] ; дружина [PERSON] ; син [PERSON] . Таким чином, станом на 15 квітня 1991 року право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування мали батько [PERSON] , мати [PERSON] і брат - [PERSON] , і частка кожного з них становила по 1/3. Матір [PERSON] померла [INFO] . Заповіту вона за життя не склала. На момент смерті [PERSON] разом з нею проживав чоловік - [PERSON] , тому він відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину. 24 травня 1994 року від імені [PERSON] був посвідчений заповіт Раковецькою сільською радою народних депутатів Городенківського району Івано-Франківської області. За вище вказаним заповітом усе належне йому майно, де б воно не знаходилось, а також все те, на що він за законом буде мати право заповів [PERSON] . У 2021 року [PERSON] звернулась до Городенківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та 03 травня 2022 року отримала постанову про відмову від вчинення нотаріальних дій (постанова від 03.05.2022р., №401/02-31), оскільки [PERSON] не надано документів, які б підтверджували право власності [PERSON] на житловий будинок з будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Тобто, нотаріус вивчивши подані їй документи, прийшла до висновку, що питання прийняття спадщини не викликає сумніву, але відсутні документи права власності на майно. Відповідно до виписки з інвентаризаційних матеріалів від 12.04.2022 р. №10415 право власності на житловий будинок та господарські споруди по [ADDRESS] станом на 31.12.2012 р. не зареєстровано. З викладеного зрозуміло, що батько позивача за життя не встиг скористатися належним йому правом на оформлення (реєстрацію) зазначених житлового будинку та господарських споруд, оскільки сильно часто хворів, а потім помер. Окрім того, з часу відкриття спадщини і по даний час позивач здійснює догляд за вказаним домоволодінням, оплачує комунальні послуги, тобто, фактично вступила в управління та володіння майном. Брат позивача - [PERSON] помер [INFO] . На момент його смерті разом з ним проживали дружина [PERSON] , діти [PERSON] та [PERSON] . За викладених обставин позивач змушена звернутися до суду задля визнання права власності на житловий будинок та господарські споруди. Учасники справи в судове засідання 16.12.2022 не з`явилися. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Бігун В.П. подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи в її відсутності. Позовні вимоги визнає в пов ному обсязі. Ч.3 ст.211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, дійшов наступного. Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої цієї статті). Згідно статті 328 ЦК України - право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 41 Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно виписки з погосподарської книги, виданої 06.12.2022 Раковецьким старостинським округом Городенківської міської ради, за господарством по [ADDRESS] числяться земельна ділянка, загальною площею 0,13 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. З 15.04.1991 року до дня смерті [PERSON] в [ADDRESS] бувший колгоспний двір. Згідно по господарських книг в господарстві зареєстровані та проживали: - за 1961-1963 р.р. - голова господарства [PERSON] , [INFO] , дружина [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , мати [PERSON] , [INFO] ; - за 1964 -1979 р.р. - голова господарства [PERSON] , [INFO] , дружина [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , мати [PERSON] , [INFO] ; - за 1980 -1982 р.р. - голова господарства [PERSON] , [INFO] , дружина [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , мати [PERSON] , [INFO] ; - за 1983 -1985 р.р. - голова господарства [PERSON] , [INFO] , дружина [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] ; - за 1986 -1995 р.р. - голова господарства [PERSON] , [INFO] , дружина [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] ; - за 1996 -2000 р.р. - голова господарства [PERSON] , [INFO] , зять [PERSON] , [INFO] ; - за 2001 -2005 р.р. - голова господарства [PERSON] , [INFO] , зять [PERSON] , [INFO] , внучка [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ; - за 2011 -2023 р.р. - голова господарства [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] . Копією виписки з інвентаризаційних матеріалів Вих. № 10415 від 12.04.2022, виданої ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» доводиться, що згідно архівних даних ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» право власності на житловий будинок та господарські будівлі по [ADDRESS] станом на 31.12.2012 р. не зареєстровано. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. За господарством, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] закріплена земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель (присадибна ділянка) площею 0,13 га; дана ділянка не приватизована, що стверджується копією довідки № 246, виданої 18.08.2022 Раковецьким старостинським округом Городенківської міської ради. Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Так, постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення», яка втратила чинність 30 грудня 2004 року, було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, при цьому введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності, збудованих до 05 серпня 1992 року, не передбачалося. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1). У частині третій статті 12, частині першій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Згідно з частинами першою, другою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Частиною другою статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] встановлено, що житловий будинок споруджено в 1940 році, господарські будівлі та споруди - в 1941, 1981 році. Згідно Звіту житлового будинку з надвірними спорудами, складеного ЕТ-ВО "Придністров`я" на підставі договору № 69 від 11.05.2022, ринкова вартість житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] станом на 13.05.2022 становить - 96980 грн. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003 р.) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Цими Вказівками передбачено, що суспільна група господарства визначалась сільською радою залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Із ксерокопії по господарської книги за 1991-1995 рр. вбачається, що житловий будинок особовий рахунок № [NUMBER] відносився до суспільної групи господарства - колгоспника, члени господарства: голова господарства [PERSON] , 1933 р.н., дружина [PERSON] , 1932 р.н., син [PERSON] , 1965 р.н. У зв`язку із набранням чинності Закону України «Про власність», з 15 квітня 1991 року колгоспні двори припинили своє існування, а правовідносини щодо майна колгоспного двору змінилися, оскільки належне на праві сумісної власності майно колгоспного двору трансформувалося у спільну часткову власність колишніх членів колгоспного двору. За ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Отже, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Колгоспні двори, виникнення та існування яких пов`язувалося зі спільним вкладом у створення даного майна членами колгоспного двору, належали до спільної сумісної власності членів колгоспного двору. Як слідує із довідки № 292 від 16.09.2022, виданої Раковецьким старостинським округом Городенківської міської ради, згідно записів із по господарської книги № 3 1991-1995 р.р., господарство, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , відносилось до суспільної групи господарств «колгоспний двір»; станом на 15.04.1991 в даному господарстві проживали та були зареєстровані: голова господарства [PERSON] , 1933 р.н., дружина [PERSON] , 1932 р.н., син [PERSON] , 1965 р.н. Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] на праві спільної часткової власності по 1/3 частині належав колишнім членам колгоспного двору- [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті «г» пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила статті 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Колишній член колгоспного двору [PERSON] померла [INFO] в с.Раковець Городенківського району Івано-Франківської області, про що в книзі реєстрації актів про смерть 11 березня 1994 року складено запис № 5, що доводиться копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 11 березня 1994 року, виданого Раковецькою сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Оскільки [PERSON] померла до 1 січня 2004 року, застосовується Цивільний кодекс УРСР 1963 р. Згідно з ст. 524 згаданого кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті (ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР). Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст.526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст.525 згаданого кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Згідно ст. 560 ЦК УРСР спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Заповіт від імені [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] не посвідчувався в Раковецькій сільській раді, що доводиться копією довідки № 291, виданої 16.09.2022 Раковецьким старостинським округом Городенківської міської ради. На час смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] а/з № 5 від 11.03.1994 в господарстві за адресою: [ADDRESS] , разом із нею був зареєстрований та проживав чоловік [PERSON] , 1933 р.н., що вбачається із копії довідки № 248, виданої 18.08.2022 Раковецьким старостинським округом Городенківської міської ради. [PERSON] , 1933 р.н. та [PERSON] , 1932 р.н. були подружжям, одружилися 03 жовтня 1952 року, про що в Книзі записів актів громадянського стану про одруження зроблено відповідний запис за № 5 від 03 жовтня 1952 року, що стверджується копією свідоцтва про одруження серія [NUMBER] від 25.06.1962. Судом встановлено, що спадкоємцем першої черги за законом спадкодавця [PERSON] , який прийняв спадщину після її смерті, вступив в управління та володіння спадковим майном є її чоловік [PERSON] . На виконання ухвали суду Городенківська державна нотаріальна контора Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) надала суду належним чином засвідчену копію спадкової справи № 898/2008 (номер у Спадковому реєстрі 45392631), заведеної після смерті [PERSON] , з якої вбачається, що спадкоємець першої черги за законом [PERSON] прийняв спадщину після смерті дружини. 05.09.2008 державним нотаріусом йому видано свідоцтво про право на спадщину за законом на право на пайовий фонд майна колективного с/г підприємства с/с Червона Калина. Як встановлено, [PERSON] успадкував після смерті дружини [PERSON] 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , що належала спадкодавцю як колишньому члену колгоспного двору, однак не оформлено документи про спадкування. За заповітом, посвідченим 24.05.1994 секретарем виконкому Раковецької сільської ради народних депутатів Городенківського району Івано-Франківської області, та зареєстрованим в книзі нотаріальних дій під № 13, [PERSON] на випадок своєї смерті зробив таке заповітне розпорядження, яким належний йому на правах особистої власності жилий будинок, надвірні споруди, все майно заповів [PERSON] . Заповіт від імені [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] дійсно посвідчувався в Раковецькій сільській раді 24.05.1994 р. під № 13, що доводиться копією довідки № 291, виданої 16.09.2022 Раковецьким старостинським округом Городенківської міської ради. [PERSON] помер [INFO] у віці 83 років в с.Раковець Городенківського району Івано-Франківської області, про що 28 квітня 2016 року складено відповідний актовий запис № 5, що доводиться копією свідоцтва про смерть (повторно) серія [NUMBER] від 23.06.2016, виданого Городенківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядуваннязаяви про прийняття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України. На час смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] а/з № 5 від 23.06.2016 в господарстві за адресою: [ADDRESS] був зареєстрований та проживав один, що вбачається із копії довідки № 247, виданої 18.08.2022 Раковецьким старостинським округом Городенківської міської ради. Позивач [PERSON] , [INFO] є дочкою [PERSON] та [PERSON] , що стверджується копіями: свідоцтва про народження серія [NUMBER] , свідоцтва про одруження (повторне) серія [NUMBER] . Судом встановлено, що спадкоємцем за заповітом [PERSON] є його дочка [PERSON] (позивач). На виконання ухвали суду Городенківська державна нотаріальна контора Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) надала суду належним чином засвідчену копію спадкової справи № 252/2016 (номер у Спадковому реєстрі 59400810), заведеної після смерті [PERSON] , з якої вбачається, що спадкоємець за заповітом [PERSON] прийняла спадщину після смерті батька [PERSON] , так як 23.08.2016 (протягом встановленого статтею 1270 ЦК України строку) подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини за заповітом. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст.1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. [PERSON] 27.01.2017 в.о. державного нотаріуса видано 3 (три) свідоцтва про право на спадщину за заповітом на: земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,1327 га, 0,0543 га, 0,2285 га, що розташовані на території Раковецької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, що належали спадкодавцю [PERSON] . До складу спадщини [PERSON] входить також 2/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] : 1/3 частина даного житлового господарства належала спадкодавцю як колишньому члену колгоспного двору, та 1/3 частина успадкована ним після смерті дружини [PERSON] , яка померла [INFO] , однак не оформлено документи про спадкування. Колишній член колгоспного двору [PERSON] помер [INFO] у віці 45 років в м. Івано-Франківськ Івано-Франківської області, про що в Книзі реєстрації смертей 27 липня 2011 року зроблено відповідний актовий запис за № 14, що доводиться копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 27.07.2011, виданого Незвиською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. На час смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , разом із ним в житловому будинку в [ADDRESS] , були зареєстровані та проживали: [PERSON] , [INFO] , дружина; [PERSON] , [INFO] , дочка; [PERSON] , [INFO] , син, що доводиться копією довідки № 9/160, виданої 26.09.2022 Незвиським старостинським округом Городенківської міської ради. Із копії спадкової справи № 142/2012 (номер у Спадковому реєстрі № 52529845), наданої суду на виконання ухвали Городенківською державною нотаріальною конторою Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області вбачається, що за заявою спадкоємця першої черги за законом [PERSON] и від 13.03.2012 заведена спадкова справа після смерті [PERSON] , та видано свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки та грошові вклади. При зверненні [PERSON] до державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Капріян С.В. щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , нотаріус відмовила у зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу, право власності не було зареєстровано, що доводиться копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 101/02-31 від 03.05.2022. Відповідно до положень ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права в установленому законодавством України порядку. Для набуття права власності в установленому законом порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав, зокрема, в нотаріальному порядку. Як вбачається із роз`яснень ч.ч.2, 3 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 р. "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Позивач [PERSON] після смерті батьків фактично стала власником 2/3 частинжитлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , користується ними. Однак, через відсутність правовстановлюючого документу, що підтверджує право власності спадкодавця на спадковий житловий будинок, та його реєстрацію як колгоспного двору, позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, - визначено ч.3 ст. 1296 ЦК України. Таким чином суд, належно оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що факти, викладені позивачем в позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, і сумніву не викликають, також не встановлено неправомірності набуття позивачем права власності на 2/3 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, у зв`язку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню. При винесенні рішення судом враховується те, що відповідно до вимог Постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» № 807-ІХ від 17.07.2020 територія колишнього Городенківського району Івано-Франківської області на даний час відноситься до Коломийського району Івано-Франківської області. На підставі ст.ст. 120, 123, 563, 524, 529, 548, 549 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316, 317, 325, 328, 392, 1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1233, 1268-1270, 1296-1297 ЦК України,

Outcome: approved