Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-13 00:00:00

[PERSON] , звернулася до Перемишлянського районного суду Львівської області із заявою, в якій просить: розірвати шлюб укладений між нею - [PERSON] та відповідачем - [PERSON] , укладений 16 лютого 2021 року, актовий запис №6 та стягнути з [PERSON] , аліменти на її користь на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі 2000 грн, щомісячно на дитину, починаючи з дня подання заяви та до досягнення нею повноліття. Позов мотивує тим, що після одруження вони з відповідачем прожили разом кілька днів, за цей час і до одруження між нею та відповідачем часто виникали непорозуміння, сварки через різнобічність та несумісність характерів. Стверджує, що відповідач мав відмінні погляди на спільне життя, наносив образи та побої, вживав алкогольні напої, неналежно ставиться до неї, як до дружини, тим самим створив ненормальні умови для спільного проживання, оскільки фактично після одруження вони перестали проживати подружнім життям, тобто в період одного року і семи місяців вони не ведуть спільне господарство. Звертає увагу, що до народження їхнього сина та впродовж року відповідач лише 5 раз провідував дитину, тобто його вихованням, доглядом та матеріальним утриманням займається лише вона. Додатково наголошує, що відповідач не працює, хоча є молодим працездатним чоловіком і зобов`язаний та може працювати, щоб утримувати свою дитину, оскільки після народження сина відповідач не бажає належним чином його забезпечувати матеріально, не турбується про нього, не цікавиться його здоров`ям, тобто уникає від виконання батьківського обов`язку, незважаючи на те, що їй одній важко утримувати сина, забезпечувати його всім необхідним для нормального розвитку та проживання. Позивач в судове засідання не з`явилася, проте від неї надійшла заява, в якій остання зазначила, що позовні вимоги вона підтримує повністю та просить проводити розгляд справи без її участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоч про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, проте від відповідача надійшло клопотання та письмові пояснення, в яких останній зазначив, що не заперечує проти розірвання шлюбу та просить позовні вимоги позивача в частині стягнення аліментів на утримання дитини задовольнити частково в розмірі ј всіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з моменту звернення з заявою до досягнення дитиною повноліття, з підстав зазначених у поданому письмовому поясненні на позовну заяву. У відповідності до вимог ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 16.02.2021 р, між [PERSON] та [PERSON] , був укладений шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис за № 6. Після укладення шлюбу, дружині присвоєно прізвище: « [PERSON] ». Шлюб було зареєстровано Перемишлянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 07.10.2021 року, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . В судовому засіданні встановлено, що шлюб існує формально, сторони не підтримують подружніх стосунків, примирення та збереження їх сім`ї є неможливим. Причинами розпаду сім`ї є непорозуміння, втрата взаєморозуміння, взаємоповаги та любові. Належної матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає. Відповідно до статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до вимог частини другої статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Суд задовольняє позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (ст. 1 СК України) та не може будуватись на примушуванні сторони до навіть формального знаходження в зареєстрованому шлюбі, а тим більш в подружніх відносинах. З огляду на вищенаведене, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому шлюб між ними слід розірвати. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як випливає зі змісту положень принципу 6 Декларації прав дитини проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959р. - дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно зі ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати честь та гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 3 ст. 181, ст. 183 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я дитини, її потреби у цьому віці, стан здоров`я батька, який є молодим, працездатним чоловіком, його матеріальне становище, відсутність у відповідача інших малолітніх чи неповнолітніх дітей, обов`язок обох батьків утримувати дитину, виходячи з принципів справедливості, добросовісності та розумності, які є одними з загальних засад регулювання сімейних відносин. Судом встановлено, що відповідач офіційно працює робітником на підприємстві «ADMAR WORK» в Республіці Польща та отримує згідно п.1 абзацу 4 Договору доручення від 16.08.2021 року - 1665, 00 зл. Брутто. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову, оскільки обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір.

Outcome: approved