Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-14 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулась з позовом [PERSON] , за яким просила визнати [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, будинком [ADDRESS] , посилаючись на такі обставини. Позивачка [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування ВАС № 384814 від 24 січня 2003 року, зареєстрованим 19 березня 2003 року в Одеському міському БТІ, в ньому проживає та зареєстрована. В будинку позивачки зареєстровані її онуки [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відомостями про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні № Ш1-107686-ф/л від 20 липня 2022 року Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради. З 2013 року відповідачі [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в будинку позивачки [PERSON] не проживають, комунальні платежі не сплачують, в утриманні житла участі не беруть, особистих речей в будинку не мають і взагалі ним не цікавляться. Цей факт підтверджується актом від 30 вересня 2022 року, складеним сусідами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , підписи яких завірені головою ОСББ «Троїцький». Реєстрація відповідачів створює позивачці перешкоди користуванні житлом та позбавляє її права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном. Вона позбавлена можливості оформити субсидію на житлово-комунальні послуги, і вимушена переплачувати. Позивач надала до суду заяву про слухання справи за її відсутністю, на позовних вимогах наполягала, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідачі у судове засідання не з`явились повторно, про дату, час і місце судового засідання повідомлялись у встановленому законом порядку, поважних причин неявки в судове засідання суду не представили. Суд у зв`язку з їх неявкою та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 280 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідачів, яка не з`явились, у порядку заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних причин. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених до суду письмових доказів. Позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування ВАС № 384814 від 24 січня 2003 року, зареєстрованим 19 березня 2003 року в Одеському міському БТІ, в ньому проживає та зареєстрована (а. с. 4). В будинку позивача зареєстрована позивачка [PERSON] , [INFO] , та її онуки [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відомостями про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні № Ш1-107686-ф/л від 20 липня 2022 року Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради (а. с. 6). З 2013 року відповідачі [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в будинку позивачки [PERSON] не проживають, комунальні платежі не сплачують, в утриманні житла участі не беруть, особистих речей в будинку не мають. Вказаний факт підтверджується актом від 30 вересня 2022 року, складеним сусідами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , підписи яких завірені головою ОСББ «Троїцький» ( а. с. 5). Реєстрація відповідачів створює позивачці перешкоди користуванні житлом та позбавляє її права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном. Вона позбавлена можливості оформити субсидію на житлово-комунальні послуги. Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. Тому такими діями відповідач порушив права та законні інтереси позивача у справі. Згідно зі ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Оскільки розрахунок експлуатаційних платежів і платежів за надання комунальних послуг здійснюється, виходячи з кількості зареєстрованих за адресою житлового приміщення, це створює перешкоди для позивача в користуванні цією жилою площею. Відповідачі на вказаній житловій площі не проживають, виселились з житлового приміщення добровільно, після виселення з житла з реєстрації за вказаною адресою не знялись, чим порушує права та законні інтереси позивачки. Також реєстрація відповідачів за спірною адресою створює позивачці перешкоди в здійсненні користування цією квартирою. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оскільки з наданих суду доказів вбачається відсутність відповідача в спірному жилому приміщенні понад встановлені законом строки, суд задовольняє позов. Суд враховує, що відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, рішення суду по справі про задоволення позову після набуття ним законної сили є підставою для скасування реєстрації відповідачів за вищевказаною адресою. Оскільки відповідачі за вказаною адресою не проживають, ця житлова квартира не є їх місцем проживання або місцем перебування, вони мають бути визнані особами, що втратили право користування житловим приміщенням. Враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне визнати позов обґрунтованим. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з\~ст. 141 ЦПК України, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору як інвалід 2 групи, з відповідачів слід стягнути судовий збір в розмірі 992,40 гривень в дохід держави в рівних частках. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved