Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягненя боргу за договором позики. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу від 23.06.2022 справу передано на розгляд судді Мичці Б.Р. Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 04.07.2022 позовну заяву залишено без руху та відмовлено у клопотанні про відстрочення сплати судового збору. 14 липня 2022 року позивач [PERSON] звернулась до суду із клопотанням про усунення недоліків та про відстрочення, розстрочення, зменшення чи звільнення від сплати судового збору. Ухвалою Сихівського районного суду від 14.07.2022 року було відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження, визначено відповідачці п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Сихівського районного суду від 10.10.2022 року закрити підготовче провадження та призначити до судового розгляду справу. У судове засідання позивачка та представник позивачки з`явилися, від позивачки та представника позивачки було заявлено усне клопотання у якому не заперечують щодо заочного розгляду справи. У \~судові засідання\~відповідач не\~з`явилася,\~хоча належним\~чином \~була повідомлена\~про час\~та місце\~розгляду справи.\~ Клопотань про відкладення розгляду справи від неї не надійшло. Відповідно до ч.1\~ст.280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як, відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, повторно не з`явилася в судове засідання без поважних причин та не подала відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, то відповідно до ч.1\~ст.281 ЦПК України\~суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Заслухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 18.02.2021 року у м. Львові між [PERSON] та [PERSON] \~ був укладений договір позики. Позивач в порядку і на умовах, визначених цим Договором, надала [PERSON] позику в готівковій формі - у розмірі 1\~000\~000 грн. (один мільйон) грн. Відповідач [PERSON] взяла на себе зобов`язання повернути отримані кошти: 200\~000 грн до 31.05.2021 року та 800\~000 грн. до 31.07.2021 року. Факт отримання грошових коштів [PERSON] та умови повернення підтверджуються письмовою розпискою останньої від 18.02.2021 року. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. В силу ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем ) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Верховний Суд України у справі № 6-79 цс 14 висловив наступну правову позицію. Відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Правова позиція, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 полягає в тому, що відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. В порушення вимог Закону, відповідачка в односторонньому порядку відмовилася від виконання договірних зобов`язань, заборговану суму у строк, встановлений договором, не повернула. Позивачкою неодноразово було пред`явлено Відповідачці усні вимоги про повернення позики, та письмову претензію з вимогою про повернення позики згідно розписки від 18.02.2021 року. Проте, вказані вимоги про повернення позики не були виконані Відповідачкою [PERSON] , на письмову претензію Відповідачка також не відреагувала, у зв`язку з чим, після спливу строку на повернення позики Позивачка змушена звернутись до суду з метою захисту своїх прав та з вимогою до Відповідачки про стягнення позики. За змістом\~статті 526 Цивільного кодексу України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~статті 610 ЦК України\~ порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). На підставі\~статті 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтями\~15,\~16,\~20 ЦК України\~передбачено право особи на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення. Згідно з положеннями\~ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 526 Цивільного кодексу України визначає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та сплата неустойки (пені). У разі порушення зобов`язання згідно вимог ст. 625 ЦКУ боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також проценти від простроченої суми. Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом, розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Норми чинного законодавства, що регулюють даний вид правовідносин, а саме ч.1 ст.1050 ЦК України, визначає наслідки порушення договору позичальником. Якщо позичальник своєчасно не поверну суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, у разі несвоєчасного повернення грошових коштів позичальником позикодавець має право вимагати повернення суми боргу з врахуванням індексу інфляції, пеня та проценти за користування 3% річних від суми боргу за період невиконання зобов`язань. Суд враховує, що сума заборгованості 1000000,00 грн., та бере до уваги розрахунки які надані позивачем до позовної заяви, де 3% річних - 37562,00 грн., пеня 212904,10 грн. інфляційного збільшення боргу 192341,09 грн. Відповідно до вимог ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Відповідно до вимог ст.ст.\~12\~та\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог та підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідачки суми боргу. В свою чергу, відповідачкою не надано суду доказів, які б підтверджували належне виконання нею своїх зобов`язань і які б були підставою для зменшення розміру заборгованості або звільнення від її сплати. Виходячи з викладеного, суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів які містяться в матеріалах справи, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того, стягненню з відповідачки на користь позивачки підлягають документально підтверджені судові витрати, а саме 20 000 грн. витрат на правову допомогу. Положеннями ЦПК України та ЗУ Про адвокатуру та адвокатську діяльність передбачено, що особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом. Відповідно до вимог ЦПК України, правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Згідно ЦПК (частина 4 статті 137) де передбачено принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається із матеріалів справи, оскільки згідно ухвали суду від 14.07.2022 року позивачу відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення та враховуючи, що позов підлягає задоволенню, судовий збір у розмірі 10000 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved