Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-21 00:00:00

05.07.2022 року представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] завдану майнову шкоду у розмірі 113 204 грн 31 коп. В обгрунтування позову вказав, що 26.11.2020 року близько 22 год. 30 хв. у м. Новоград-Волинський Житомирської області [PERSON] , керуючи автомобілем Daewoo Nexia, д.н.з. [NUMBER] , при виїзді на нерегульоване перехрестя з вул. Ніколаєва на вул. Шевченка, не надала переваги у русі та скоїла зіткнення з автомобілем, який рухався головною дорогою Opel Zafira, д.н.з. [NUMBER] , що належить [PERSON] , яким керував водій [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (надалі ДТП) автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, а водію [PERSON] була завдана шкода здоров`ю. Вина водія [PERSON] у вчиненні ДТП підтверджується постановою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 14.04.2021 року у справі № 285/172/21. Відповідно до експертного висновку автотоварознавчої експертизи № 2641 від 12.05.2021 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Opel Zafira, д.н.з. [NUMBER] , станом на 26.11.2020 року, внаслідок пошкодження його в ДТП, яка мала місце 26.11.2020 року становить 166 723 грн 11 коп. Згідно вказаного висновку вартість матеріального збитку була визнана такою, що дорівнює ринковій вартості транспортного засобу на момент до пошкодження, оскільки вартість відновлюваного ремонту транспортного засобу, у зв`язку з його пошкодженням в ДТП більша ніж за його вартість після ДТП. При цьому, утилізаційна (залишкова) вартість пошкодженого автомобіля станом на дату ДТП становить 53518 грн 80 коп. Враховуючи, що залишки ушкодженого транспортного засобу були відчужені його власником самостійно, відшкодуванню підлягає різниця між вартістю транспортного засобу до ДТП та після ДТП, що становить 113 204 грн 31 коп., за наступного розрахунку: 166 723 грн 11 коп. - 55 518 грн 80 коп. = 113 204 грн 31 коп. На час вчинення ДТП цивільна відповідальність [PERSON] застрахована не була, у зв`язку з чим вважає, що шкода підлягає стягненню з останньої. Тому він звернувся до суду з даним позовом. 06.07.2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу по суті проводити у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні, призначено перше судове засідання з повідомленням (викликом) сторін у справі, визначено резервну дату судового засідання, встановлено учасникам у справі строки вчинення процесуальних дій. 25.07.2022 року до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування відзиву вказує, що до позовної заяви представником позивача не подано доказів, що [PERSON] МТСБУ відмовлено у відшкодуванні завданої шкоди, тому вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Крім того, вона не погоджується з розміром завданого збитку. Також, вона не була запрошена на огляд оцінювачем транспортного засобу та на дефектування автомобіля на СТО. Зазначає, що не визнає свою вину у вчиненні ДТП, вважає, що у ДТП винні обидва водії. 29.07.2022 року представником позивача подано до суду відповідь на відзив, в якому вказує, що заперечення, викладені у відзиві є безпідставними, у зв`язку з чим просить суд позовну заяву задовольнити. 09.08.2022 року відповідачем подано до суду заперечення на відповідь на відзив. 12.08.2022 року представником позивача подано до суду докази понесення позивачем [PERSON] судових витрат, а саме: витрат на професійну правову допомогу. 19.09.2022 року закрито підготовче провадження у справі, справа призначена до судового розгляду. 02.11.2022 року до суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення. 02.11.2022 року у судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, які просив задовольнити, з підстав викладених у змісті позовної заяви, відповіді на відзив та письмових пояснень. 15.11.2022 року представником позивача у порядку виконання ухвали суду подано копію листа МТСБУ від 16.03.2022 року адресовану [PERSON] про відмову у відшкодуванні шкоди. 22.12.2022 року у судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні, з підстав викладених у відзиві та запереченні на відповідь на відзив. Заслухавши учасників у справі, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд приходить до висновку що у задоволенні позову слід відмовити. Встановлено, що 26.11.2020 року о 22 год. 30 хв., по вул. Ніколаєва у м. Новоград-Волинський, [PERSON] керуючи автомобілем Daewoo, д.н.з. [NUMBER] , при виїзді на нерегульоване перехрестя з вул. Шевченка, не надала перевагу у русі автомобілю Opel Zafira, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався головною дорогою, та скоїла з ним зіткнення, у результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 14.04.2021 року у справі № 285/172/21 відповідача [PERSON] визнано винуватою у вчиненні вищезазначеного ДТП (а.с.9). Із змісту позовної заяви слідує, що на дату вчинення вищевказаної ДТП відповідач не мала чинного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповдно до свідоцтва про реєстрацію транспортний засіб Opel Zafira, д.н.з. [NUMBER] , належить позивачу [PERSON] (а.с.8). Також встановлено, що 16.03.2022 року водію транспортного засобу Opel Zafira, д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] відмовлено у відшкодуванні шкоди, яка мала місце 26.11.2020 року за участю транспортного засобу Opel, д.н.з. [NUMBER] , оскільки останнім до МТСБУ впродовж одного року не подано заяву про відшкодування заподіяної шкоди. Із пояснень представника позивача слідує, що водій [PERSON] пропустив річний строк подачі заяви про відшкодування заподіяної шкодм, у зв`язку з недобросовісними діями МТСБУ, які на звернення у телефонному режимі постійно відтерміновували подачу такої заяви. Надаючи правову оцінку даним правовідносинам, суд виходить з наступного. \~Згідно з пунктом 3 частини другої статті\~\~11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної шкоди) та моральної шкоди іншій особі. За загальним принципом, відповідно до частини першої\~статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. \~Відповідно до статті 13 ЦК України сторони повинні діяти добросовісно, не порушуючи права інших осіб - учасників цих правовідносин. \~ \~ \~ \~За частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право,договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі Закону) Моторне (транспортне) страхове бюро України (надалі МТСБУ) за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах визначених Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.1. статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону підставою для відмови страховиком (страховою компанією) у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є, зокрема, неподання потерпілою особою заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП. Із ч. 4 ст. 263 ЦПК України слідує, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так,\~у постанові\~від 14.12.2021\~року у\~справі №\~147/66/17\~Велика Палата\~Верховного Суду (надалі ВП ВС) відступила від правового висновку Верховного Суду щодо абсолютності права потерпілого в ДТП на відшкодування шкоди її заподіювачем, визначивши, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених законом випадках МТСБУ), та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за законом не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), Велика Палата Верховного Суду з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності. Також вказала, що аналізуючи зазначене законодавство в сукупності з загальними принципами цивільного права, як то добросовісність поведінки та спрямованість на відновлення порушеного права, дійшла висновку, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності. Відтак, з огляду на встановлені обставини у справі, з урахуванням висновків ВП ВС зроблених у постанові від 14.12.2021 року у справі № 147/66/17, суд дійшов висновку, що позов поданий до неналежного відповідача, оскільки позивач має право на пред`явлення такої вимоги, у силу п.п.\~«а» п.\~41.1\~ст.\~41\~Закону до МТСБУ у межах строку позовної давності, довівши що річний строк подачі заяви про страхове відшкодування пропущено через незалежні від нього причини. При цьому, у подальшому МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у\~пункті 13.1\~статті 13 цього Закону (п.п. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону). У даному випадку до відповідача у справі. Тому, у задоволенні позову слід відмовити. Згідно до вимог ст 141 ЦПК України усі судові витрати суд покладає на позивача. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed