Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-13 00:00:00

У травні 2022 року [PERSON] звернувся із позовом до суду, який обґрунтовує тим, що 07 березня 2022 року з відповідачем [PERSON] був укладений договір позики за умовами якого він передав позичальнику грошові кошти в сумі 547 635,00 грн., а відповідач зобов`язався повернути такі грошові кошти у строк до 30.03.2022 року. Передача означеної суми коштів відповідачеві підтверджується письмовою розпискою від 07.03.2022 року. Однак, до визначеної дати сторонами відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, і позичених коштів не повернув у визначений договором строк в повному обсязі. Із змісту укладеного ними договору позики (боргової розписки) вбачається, що сторонами при укладенні договору розмір процентів за користування грошима не визначався. Відповідно до положень статі 1048 ЦК України він має право на одержання від позичальника процентів нарівні однієї облікової ставки НБУ. Тому розмір процентів становить 7 201.77 грн. за 48 днів прострочення (547 635,0 грн. х 0,0275 (розмір облікової ставки) х 48 (кількість днів прострочення) = 7 201.77 грн. Станом на час подання позову сума боргу за договором позики становить 547 635 грн. Просить стягнути з відповідача борг за договором позики та проценти за курсом НБУ в розмірі 7 201, 77 грн. Представник позивача в судовому засіданні заявлений позов підтримав та просить його задовольнити із викладених у заяві підстав. Вважає, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України слід нараховувати за кількість днів прострочення до дати пред`явлення позову.. Відповідач та його представник в судовому засіданні заявленого позову не визнали. Не заперечують що розмір боргових зобов`язань перед позивачем складає 547 635.0 грн., проте грошових коштів від позикодавця ним отримано не було, а був лише переданий товар (дизельне паливо) на означену суму коштів. Більш того, у наданій відповідачем розписці зобов`язання щодо строку повернення позики були відсутні. Тому з цих підстав вважають позов таким, що задоволеню не підлягає. 2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 26.05.2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 26.05.2022 року забезпечено позов шляхом накладення арешту на майно відповідача. Ухвалою суду від 30.08.2022 року закрито підготовче провадження у справі. Ухвалою суду від 28.10.2022 року відмовлено у притягненні до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог [PERSON] . Ухвалою суду від 08.11.2022 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку цивільного судочинства. 13.12.2022 року ухвалено рішення по справі. 3. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Заслухавши доводи позивача, викладені в позовній заяві, та міркування його представника заперечення відповідача та його представника, перевіривши матеріали справи доказами, суд встановив насипні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом достовірно установлено, що згідно розписки від 07.03.2022 року відповідач [PERSON] отримав в борг від [PERSON] кошти в сумі 547 635,00 грн. з кінцевим строком повернення позики до 30 березня 2022 року, що підтверджується розпискою, написаною власноруч позичальником та містить його підпис. Проте, умов договору позики щодо повернення боргу в сумі 547 635,00 грн. відповідач не виконав та у визначений договором строк позичених коштів не повернув. Розписка написана власноруч позичальником, цих обставин [PERSON] не заперечує. Судом на вимогу представника відповідача витребуваний оригінал розписки, її справжність ним та його представником не оспорюється, однак у ній міститься запис про дату повернення позики, якої відповідач не писав. Позивач вважає, що борг за договором позики, підтверджений письмовою розпискою, підлягає стягненню з відповідача. Крім того, підлягають стягненню і проценти за користування коштами за період з 07.03.2022 року по 31.03.2022 року ( сума боргу 547 635,0 грн. х 48 днів (кількість днів прострочення) х 10,0 (розмір облікової ставки) = 7201.77 грн. У відповідності до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Оскільки в наданій відповідачем розписці розмір процентів не визначений, ік і відсутня інша домовленість сторін, тому позивач має право на одержання від відповідача процентів на рівні облікової ставки Національного банку України за кожен місяць, починаючи з часу надання грошей у позику до дати визначеної сторонами про повернення позики згідно розписки. Тому розрахунок процентів буде таким. Облікова ставка НБУ в період з 08.03.2022 року по 30.03.2022 року за договором позики від 07.03.2022 року на суму 547 635 грн. становила 10 % річних, тому розмір процентів за означений період б уде складати - грн. (547 635,0 грн. х 10% :365 днів у році х 23 дні = 1889.8 грн. Отже, сума належних до стягнення процентів за цим договором буде складати 1889,8,0 грн., розраховуючи суму процентів позивач припустився помилки, розрахувавши період нарахування процентів з часу визначеного строку повернення коштів наданих позику - 31.03.2022 року по 17.05.2022 року (дати звернення з позовом до суду, що є неприпустимим. З цих підстав позов в частині стягнення процентів за договором підлягає задоволенню частково в сумі 1889,8 грн., у задоволенні решти вимог слід відмовити за наведених підстав. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового . 4. Докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення З розписки видно, що за умовами договору [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти в сумі 547 635,00 грн. зі строком повернення до 30.03.2022 року. Натомість відповідачем [PERSON] фактично мало місце отримання ним товару на означену суму, оскільки кошти за договором не передавалися. Представник відповідача [PERSON] зауважує також, що оскільки за оспорюваним договором грошові кошти реально не передавались позикодавцем [PERSON] на користь позичальника ( [PERSON] ), то відповідно слід відмовити у задоволенні позовних вимог. Такі доводи судом не приймаються та оцінюються критично, позаяк не підтверджені об`єктивними доказами. Суд вважає. що не є прийнятними посилання відповідача та його представника на ту обставину, що сторонами не визначався строк повернення позики, оскільки такий строк визначений умовами боргового документу. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Волевиявлення [PERSON] було вільним, відповідало його внутрішній волі, вчинений у формі, встановленої законом, 5. Мотивована оцінка аргументів сторін, порушення прав При цьому суд зауважує, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру - є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, про що вказано Верховним Судом України у постанові від 18.09.2013р. у справі №6-63цс13. Крім того, договір позики є двостороннім правочином, разом з тим він є одностороннім договором, оскільки після його укладення, всі обов`язки за договором позики, у т.ч. повернення предмету позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Вказаний правочин відповідає презумпції дійсності правочину, яка встановлена ст.204 ЦК України, його зміст не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам суспільства, держави, його моральним засадам, як передбачено ст.203 ЦК України та спрямований на реальне настання наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Як передбачено ст.627 ЦК України, відповідно до ст.6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахування вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). За загальною нормою цивільного права, договір вважається укладеним в належній формі, якщо сторони дійшли згоди з приводу всіх суттєвих умов договору (ст.638 ЦК України). Загальні положення про договір визначені розділом ІІ гл. 52 Цивільного Кодексу України. Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.1 ст.209 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. З наведених підстав позов в частині основного боргу підлягає задоволенню та слід стягнути з відповідача борг у сумі 547 635 грн. на користь позивача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог сумі грн. (5 548,4 грн. х 549 524.8 : 554 836.77 = 5 495.2 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial