Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-06 00:00:00

У вересні 2022р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу у сумі 131 384,92 грн. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 22.02.2021р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики № К220221-3, згідно умов якого позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти у сумі 72 088,50 грн., а позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк, не пізніше ніж 6 місяців з моменту укладення договору, тобто до 22.08.2021р. 18.01.2022р. між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду до договору позики № К220221-3 від 22.02.2021р., згідно умов якого було внесено зміни в п.п.1,5,6 та зазначено, що позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 66 172,00 грн., позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк, не пізніше ніж через три місяці, тобто до 22.03.2022р. 18.01.2022р. відповідач власноруч написав розписку, в якій зазначив, що кошти у сумі 66 172,00 грн. отримав у повному обсязі та зобов`язується повернути цю суму до 22.03.2022р. включно. Крім того, позичальник зобов`язується сплатити позикодавцю неустойку у розмірі 1% від загальної суми заборгованості, за кожний календарний день існування простроченої заборгованості. Станом на 21.09.2022р. позичальник свої зобов`язання не виконує належним чином, а його заборгованість складає 131 384,92 грн. Просить задовольнити позов. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 27.09.2022 року справу прийнято до розгляду та призначено розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. Враховуючи те, що відповідач у встановлений строк відзив на позовну заяву не надав, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомлення сторін не заявив, суд вирішує справу за наявними матеріалами у відповідності ч.8 ст. 178 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. 22.02.2021р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики № К 220221-3, відповідно до якого позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність грошові кошти у сумі 72 088,50 грн./а.с.21/. 18.01.2022р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено додаткову угоду до договору позики № К2200221-3 від 22.02.2021р., відповідно до якої відповідач отримав 66 172,00 грн. /а.с.10/. Відповідно до п. 1 додаткової угоди позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти у сумі 66 172,00 грн., що за курсом продажу доларів США в АТ КБ «Приватбанк» (1 долар США =28,40 грн.) на день укладення цього договору еквівалентно 2 330 доларів США 00 центів. Відповідно до п. 4 додаткової угоди ця угода набирає чинності з 18.01.2022р. та діє до 22.03.2022р. Як вбачається із розписки від 18.01.2022р., [PERSON] передав згідно розписки [PERSON] суму у розмірі 66 172,00 грн., що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «Приватбанк» на день укладення цього договору еквівалентно 2 330 доларів США, згідно додаткової угоди 18.01.2022р. до договору позик № К220221-3 і відповідач зобов`язався поверунти цю суму [PERSON] у строк до 22.03.2022р. включно/а.с.9/. У відповідності із ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов?язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Відповідно до п.11 договору позики у разі прострочення виконання зобов`язання (несвоєчасне повернення позики або її чергової частини за графіком) позичальником за даним договором, зобов`язаний сплатити позикодавцю неустойку у розмірі 1% від загальної суми заборгованості, за кожний календарний день існування простроченої заборгованості. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 131 384,92 грн. У наданому розрахунку заборгованості позивач вказує 1% від загальної суми заборгованості за кожний календарний день існування простороченої заборгованості (за 61 день з 23.01.2022р. по 24.03.2022р.) - - 66 172, 00 *1%*61 =40 364,92 грн. Залишок боргу за договором складає 91020,00 грн. , що разом становить 131 384,92 грн. Даний розрахунок суд приймає як достовірний доказ, оскільки відповідач даний розрахунок не спростував. В той же час судом встановлено, що відповідач отримав від позивача 72 088,50 грн. та 66 172,00 грн., що разом становить 138 260,50 грн. та повернуто відповідачем 3 173,00 грн., тобто заборгованість відповідача становить 135 087,50 грн. тоді як розрахунку заборгованість вказано, що залишок заборгованості становить 91 020,00 грн. та 40 364,92 грн. відсотки за прострочення. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення вимог позивача.

Outcome: approved