Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до Хмільницької міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно. Позов мотивований тим, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , після його смерті залишилось спадкове майно до складу якого входить право на земельну частку (пай) згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0413028 розміром 3,08 умовних кадастрових гектари. Позивач постійно проживав разом із батьком, останній його визнавав своїм сином, однак оформити в нотаріальній конторі своє право на спадщину у позивача не має можливості, оскільки не встановлено факту родинних відносин, так як мати позивача не перебувала у шлюбних відносинах з [PERSON] , тому в свідоцтві про народження позивача він не зазначений як батько. За таких обставин позивач просить встановити факт того, що [PERSON] був батьком [PERSON] та визнати за останнім право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Ухвалою суду від 28.09.2022 у даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву. Позивач в підготовче судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Представник відповідача в підготовче судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просить розгляд справи проводити у його відсутність та позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Суд, згідно з вимогами ч. 3 ст. 200 ЦПК України, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов висновку про ухвалення рішення за наслідками підготовчого провадження, враховуючи наступне. Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (копія на а.с. 7) підтверджено, що [INFO] помер [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] (копія на а.с. 6) [INFO] народився [PERSON] , матір`ю зазначено [PERSON] , а в графі "батько" прочерк. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. У постанові Верховного Суду України від 25 лютого 2015 року в справі № 6-20цс15, на яку міститься посилання в касаційній скарзі, зроблено висновок про те, що: «оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у статті 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у статті 53 КпШС України, при вирішенні питання про те, якою нормою необхідно керуватися при розгляді справ цієї категорії, слід виходити з дати народження дитини. При розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 01.01.2004, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 року, суд має вирішувати відповідно до норм СК України, зокрема частини другої статті 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільно-процесуального законодавства». Відповідно до статті 53 КпШС України в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 26.01.2022 у справі № 754/11664/15 дійшов висновку, що законодавством не визначено вичерпний перелік доказів, які можуть підтверджувати факт батьківства особи щодо дитини. При цьому суд може прийняти як доказ письмові документи, показання свідків, пояснення сторін тощо, якщо вони можуть достовірно підтвердити або спростувати: - спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і можливим батьком до народження дитини; - спільне виховання чи утримання ними дитини; - визнання особою свого батьківства за життя. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 грудня 2019 рокув справі № 562/1155/18(провадження № 61-11709св19) зроблено висновок, що: «частиною третьою статті 53 КпШС України визначено чотири юридично значимі обставини встановлення батьківства, кожна з яких є необхідною і достатньою для задоволення позову: а) спільне проживання та ведення спільного господарства батьками дитини до її народження; б) спільне виховання батьками дитини; в) спільне утримання батьками дитини; г) визнання батьківства відповідачем. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, згідно зі статтею 53 КпШС України підставою для встановлення батьківства (факту батьківства) може бути не сам по собі факт біологічного походження дитини, а фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері. Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття. Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги». Подібні за змістом висновки щодо застосування положень статті 53 КпШС України містяться у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року в справі № 543/738/16-ц, від 29 серпня 2018 року в справі № 641/9147/15-ц, від 21 листопада 2018 року в справі № 225/6301/15-ц, від 28 серпня 2019 року в справі № 754/3558/16-ц. Так, згідно з витягом з погосподарських книг за 1977-1979, 1986-1990, 1991-1995, 1996-2000 (копії на а.с. 9, 10, 11, 12) по [ADDRESS] з [PERSON] проживали дружина [PERSON] та син [PERSON] . Згідно листа виконавчого комітету Хмільницької міської ради № 100/08-18 від 23.11.2022 [PERSON] , [INFO] , на день своєї смерті [INFO] проживав за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним на момент смерті в будинку проживав його син [PERSON] , [INFO] , який доглянув батька до смерті, здійснив обряд поховання.Також, проводив благоустрій житла до дня смерті спадкодавця та після його смерті. Здійснював виплати за житлово-комунальні послуги по утриманню будинку. Обробляв земельну ділянку. Фактично вступив володіння та управління спадковим майном. Таким чином, суд вважає доведеним факт того, що [PERSON] був батьком [PERSON] . Згідно ст. 548 Цивільного кодексу Української РСР (надалі - ЦК УРСР), чинної на час відкриття спадщини, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, чинної на час виникнення спірних правовідносин, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно листа ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 01.02.2022 (копія на а.с. 13) [PERSON] було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0413029 08.09.1197, розміром 3,08 в умовних кадастрових гектарах. Вказаний сертифікат було втрачено, що підтверджується оголошенням в газеті "Життєві обрії" (копія на а.с. 6-7). Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. Враховуючи встановлені обставини, зокрема те, що позивач є спадкоємцем за законом та у відповідності до вимог ст. 549 ЦК УРСР, прийняв спадщину після смерті [PERSON] , приймаючи до уваги заяву представника відповідача про те, що він не заперечує проти задоволення позову, суд дійшов висновку про задоволення позову, що не суперечить вимогам та законним інтересам сторін та відповідає чинному законодавству України.

Outcome: approved