Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-07 00:00:00

У березні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] відшкодування суми франшизи у розмірі 2000,00 грн., вартість проведеного експертного дослідження у розмірі 1200,00 грн., моральну шкоду у розмірі 120675,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.09.2017 об 11 год. 25 хв. у м. Києві по вул. Академіка Заболотного, водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Пежо» д.н.з. [NUMBER] , порушила Правила дорожнього руху України та здійснила зіткнення із автомобілем марки «Мерседес» д.н.з. [NUMBER] , власником якого є позивач [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 19.10.2017 [PERSON] було визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу. Станом на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПрАТ «СК «Вусо», відповідно до полісу № АК/5994259 страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого становить за шкоду, заподіяну майну - 50000,00 грн., розмір франшизи - 2000,00 грн. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 24.10.2018 у справі №752/19881/17 встановлено, що до ухвалення даного рішення у справі відповідачем ПрАТ «СК «Вусо» у повному обсязі виконано взяті зобов`язання за укладеним полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності та виплачено позивачу [PERSON] належне до сплати страхове відшкодування, а саме в розмірі 33624,81 грн.(встановлений судом розмір збитку 42749,77 грн. за вирахуванням розміру ПДВ 7124,96 грн. та розміру франшизи 2000,00 грн.). Позивач зазначає, оскільки франшиза у розмірі 2000,00 грн. не відшкодовується страховиком, то вона підлягає стягненню з [PERSON] . Крім того, позивачем понесено витрати на проведення експертного дослідження у розмірі 1200,00 грн. та було спричинено значну моральну шкоду, що виникла внаслідок стресу, надмірних хвилювань і душевних страждань у момент дорожньо-транспортної пригоди, яку позивач оцінює у розмірі 120675,00 грн. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 02.04.2020 відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Згідно з ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Статтею 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до ст. 178 ЦПК України відповідач не скористалася своїм правом подання до суду відзиву на позовну заяву та/або заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. За даних обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного. Судом встановлено, що 16.09.2017 об 11 год. 25 хв. у м. Києві по вул. Академіка Заболотного, водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Пежо» д.н.з. [NUMBER] , порушила Правила дорожнього руху України та здійснила зіткнення із автомобілем марки «Мерседес» д.н.з. [NUMBER] , власником якого є позивач [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 19.10.2017 [PERSON] було визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу. Станом на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПрАТ «СК «Вусо», відповідно до полісу № АК/5994259 страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого становить за шкоду, заподіяну майну - 50000,00 грн., розмір франшизи - 2000,00 грн. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 24.10.2018 у справі №752/19881/17 встановлено, що до ухвалення даного рішення у справі відповідачем ПрАТ «СК «Вусо» у повному обсязі виконано взяті зобов`язання за укладеним полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності та виплачено позивачу [PERSON] належне до сплати страхове відшкодування, а саме в розмірі 33624,81 грн.(встановлений судом розмір збитку 42749,77 грн. за вирахуванням розміру ПДВ 7124,96 грн. та розміру франшизи 2000,00 грн.). Частиною 1 статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України). Статтею 979 ЦК України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ст. 9 Закону України «Про страхування» визначено, що франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих . Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту (п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Пунктом 36.6. статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Позивач зазначає, що не отримував від відповідача грошові кошти в якості сплати франшизи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України відповідач доказів щодо сплати позивачу франшизи у розмірі 2000,00 грн. суду не наддала. Враховуючи наведене, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] відлягає стягненню сума франшизи у розмірі 2000,00 грн. Разом з тим, у частині позовних вимог про стягнення з [PERSON] на користь позивача [PERSON] витрат на проведення експертного дослідження у розмірі 1200,00 грн. слід відмовити, оскільки для відшкодування витрат, пов`язаних з призначенням та проведенням експертизи як певної процесуальної дії, призначення та проведення експертизи має відбуватися в межах виключно судового процесу. У межах спірних правовідносин замовлення експертизи та отримання експертного висновку відбулося за ініціативою [PERSON] до звернення до суду з позовом у іншій цивільній справі, а саме №752/13942/18 за позовом [PERSON] до ПрАТ «СК «Вусо» про стягнення страхового відшкодування, пені, інфляції, трьох відсотків річних. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 24.10.2018 у справі №752/19881/17 у частині стягнення із ПрАТ «СК «Вусо» на користь [PERSON] витрат на проведення експертного дослідження у розмірі 1200,00 грн. відмовлено, оскільки при вирішення справи судом було взято до уваги висновок судової експертизи КНІДСЕ, яка була проведена на замовлення ПрАТ «СК «Вусо». Вказане обумовлює відсутність підстав для відшкодування позивачу витрат на проведення експертного дослідження. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 120675,00 грн. слід зазначити наступне. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що позивачем має бути зазначено у чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її завдано позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Таким чином, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч. 3 ст. 12 та ст. 81 ЦПК України. Проте, позивачем не надано суду доказів у розумінні ст. ст. 76-80 ЦПК України, що свідчили б про завдання йому моральної шкоди у розмірі 120675,00 грн. Враховуючи вищевикладене, а також встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог у частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] моральної шкоди у розмірі 120675,00 грн. Судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 840,80 грн. відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави, оскільки позивач при поданні позову судовий збір не сплачував відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial