Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-20 00:00:00

Позивач звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просить суд: стягнути з відповідачів в солідарному порядку на його користь заборгованість за оплату послуг з утримання будинків і прибудинкових територій у сумі 8 139,62 грн, а також судовий збір 2 270 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач [PERSON] зареєстрована у квартирі [ADDRESS] , а відповідач [PERSON] є власником вказаної квартири та був у ній зареєстрований. Розпорядженням Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 13.02.2015 № 61 за КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва» закріплено на праві господарського відання об`єкти житлового та нежитлового фонду територіальної громади міста Києва переданого до сфери управління Дніпровської в місті Києві державної адміністрації, зокрема, будинок [ADDRESS] , наведено в додатку до вказаного розпорядження. Пунктом 4 Розпорядження, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», забезпечує належне утримання та експлуатаційне обслуговування житлового і нежитлового фонду та елементів зовнішнього благоустрою. Позивач зазначає, що відповідачі отримують від позивача послуги, а саме послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території згідно з типовим переліком, який затверджено постановою КМУ від 01.06.2011 № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово - комунальні послуги» та постановою КМУ № 712 «Про затвердження правил надання послуг з управління багатоквартирними будинками та Типового договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком». Однак, у відповідачів виникла заборгованість перед позивачем за надані послуги з утримання будинку і прибудинкової території за період з 01.06.2015 по 01.02.2020 на загальну суму 8 139,62 грн, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13.05.2021 відкрито провадження у справі за позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» до [PERSON] про стягнення заборгованості за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін, яким роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи і визначено відповідні процесуальні строки. Відповідач [PERSON] отримав копію ухвали та копію позовної заяви з додатками 22.06.2021. а позивач отримав копію ухвали - 14.06.2021. 27.07.2021 від представника відповідача [PERSON] - адвоката Осмоловського Д.Ю. надійшов відзив на позовну заяву, у якому просить поновити строк на його подання, а також відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на те, що відповідач набув право власності на квартиру [ADDRESS] на підставі договору дарування від 24.09.2020, а тому як новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03.09.2021 поновлено представнику відповідача [PERSON] - адвокату Осмоловського Д.Ю. строк на подання відзиву у межах розгляду справи та прийнято відзив на позовну заяву. 26.08.2021 до суду надійшло клопотання представника позивача, Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», - Мацієвської О.П., у якому просить суд: залучити у якості співвідповідача по справі [PERSON] , яка була колишнім власником квартири та була зареєстрована у ній з 18.10.2018 р. по 21.10.2020 [PERSON] , як член сім`ї власника квартири, був зареєстрований у квартирі з 12.09.2017. Крім того, до клопотання представником позивача долучено позовну заяву у новій редакції - за позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, у якій просить суд: стягнути з [PERSON] , [PERSON] солідарно заборгованість за оплату послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» у сумі 8 139,62 грн; стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача судовий збір в сумі 2 270,00 грн. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03.09.2021 залучено до участі в справі в якості співвідповідача - [PERSON] , прийнято уточнену позовну заяву Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості від 25.08.2021. Відповідач [PERSON] копію ухвали не отримала, конверт з відправленням повернувся до суду з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою». Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження. 04.02.2022 від представника відповідача [PERSON] - адвоката Осмоловського Д.Ю. надійшов відзив на уточнену позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні уточнених позовних вимог, посилаючись на те, що заявлена до стягнення сума заборгованості не підтверджена належними та допустимими доказами. Крім того, оскільки відповідач [PERSON] набув право власності на квартиру [ADDRESS] на підставі договору дарування від 24.09.2020, тому не несе відповідальність за несплату за надані послуги до 24.09.2020. Інших заяв по суті справи не надходило. Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до Розпорядженням Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 13.02.2015 за № 61 «Про організаційно - правові заходи, пов`язані з виконанням рішення Київради від 09.10.2014 №270/270 «Про удосконалення структури управління житлово - комунальним господарством міста Києва», з 16.02.2015 за КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» закріплено на праві господарського відання об`єкти житлового та нежитлового фонду територіальної громади м. Києва, переданого до сфери управління Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, та елементи зовнішнього благоустрою згідно з додатками 1,2,3. Згідно акту приймання - передачі житлових будинків які передаються безоплатно, на праві господарського відання, з балансу КП «Керуюча дирекція Дніпровського району міста Києва» на баланс КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» згідно розпорядження Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 13.02.2015 №61, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» передано на баланс на праві господарського відання буд. [ADDRESS] . Правовідносини із споживання житлово - комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово - комунальні послуги», відповідно до ст. 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Згідно п.35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і при будинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, обов`язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення. Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до положень ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.68 Житлового кодексу Української РСР наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Радою Міністрів Української РСР. За нормою ст. 156 Житлового кодексу Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку Згідно ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і при будинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, обов`язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] на підставі договору дарування від 24.09.2020 є власником квартири [ADDRESS] . Частиною четвертою статті 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України). Частиною 2 ст. 382 ЦК України встановлено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Таким чином, новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Договори про надання послуг не обтяжують майна, тому за відсутності відповідної умови в договорі щодо відчуження нерухомого майна суд повинен відмовляти в задоволенні позовних вимог до нового власника, оскільки належним відповідачем є попередній власник, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 01.09.2020 у справі № 686/6276/19. При цьому договір дарування від 24.09.2020, згідно з яким відповідач став власником спірної квартири, не містить застережень про переведення боргу попереднього власника й не містить згоди кредитора на таку заміну, що узгоджується з положеннями статті 520 ЦК України (заміна боржника у зобов`язанні). Оскільки обов`язок відповідача [PERSON] щодо сплати за надані комунальні послуги виник з моменту набуття ним права власності на житло - 24.09.2020, однак позивач просить стягнути заборгованість з утримання будинків і споруд і прибудинкових територій за період з 01.06.2015 по 01.02.2020, тому суд вважає, що у задоволенні позову у частині вимог до відповідача [PERSON] , слід відмовити. Щодо вимог в частині стягнення заборгованості з утримання будинків і споруд і прибудинкових територій з відповідача [PERSON] суд зазначає наступне. За відомостями Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської РДА від 17.08.2021 відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 18.10.2018 по 21.10.2020. У довідці про нарахування та сплату по особовому рахунку № [NUMBER] ( [NUMBER] ) за період з 01.07.2018 по 01.03.2021 зазначено, що заборгованість перед КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва» за період з 01.06.2015 по 01.01.2021. Рахунок-попередження без номеру та дати (а.с.4) містить інформацію про те, що станом на 30.06.2018 [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , особовий рахунок [NUMBER] ) має заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 839 грн 01 коп. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Встановивши правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначившись з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, а також з огляду на те, що наявні в матеріарах справи докази не можна вважати достовірними та такими, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, наявність розбіжностей між обґрунтуванням позову та доказами на підтвердження заборгованості, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині вимог до [PERSON] У разі відмови у позові судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються на позивача (п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України). На підставі викладеного та

Outcome: dismissed