Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до Мар`їнського районного суду Донецької області із позовною заявою про позбавлення [PERSON] батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з18.11.2005 року [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Сторони є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] (підтверджено: копією свідоцтва про народження серійний номер [NUMBER] , видане 21.09.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції у м. Донецьку Донецької області). Подружнє життя між [PERSON] та [PERSON] не склалося, сторони мали різні погляди на обов`язки подружжя у сім`ї, організацію побуту та дозвілля. В 2017 року спільне проживання [PERSON] та [PERSON] припинено. Рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 28.03.2018 року по справі № 237/842/18 шлюб між [PERSON] ( [PERSON] ) та [PERSON] розірвано.Спір про місце проживання неповнолітнього сина між [PERSON] та [PERSON] не виникав. [PERSON] , 2010 року народження після розлучення батьків проживає разом з матір`ю [PERSON] . З 13.07.2017 року [PERSON] перебуває на обліку внутрішньо переміщеної особи, перемістилася з окупованої території м. Донецька, де проводилася активна фаза антитерористичної операції, велися бойові дії; адреса фактичного місця проживання: [ADDRESS] (підтверджено: довідкою № 144300638, виданою 13.07.2017 року УСЗН Мар`їнської райдержадміністрації Донецької області). Разом з [PERSON] на облік внутрішньо переміщеної особи поставлено неповнолітнього [PERSON] , [INFO] (підтверджено довідкою № 1443040822, виданою 13.07.2017 року УСЗН Мар`їнської райдержадміністрації). Після припинення сімейного життя жодні відносно між [PERSON] та [PERSON] не підтримуються. Останнім відомим місцем проживання [PERSON] є адреса: [ADDRESS] . Точна адреса місця теперішнього проживання відповідача - [PERSON] не відома. [PERSON] прикладає зусилля для існування всіх необхідних чинників, що сприяють розвитку неповнолітнього сина [PERSON] , 2010 року народження; позивач повністю забезпечує фізичний і духовний розвиток сина, створює стабільні та гармонійні умови для життя дитини. 07.07.2020 року [PERSON] ( [PERSON] ) укладено шлюб з [PERSON] (підтверджено: копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , видане 07.07.2020 року Селидівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління МЮ (м. Харків). За час сумісного проживання однією родиною між [PERSON] та неповнолітнім [PERSON] , 2010 року народження склалися гарні стосунки, чоловік позивача приймає активну участь в житті та розвитку дитини, займається вихованням хлопчика, матеріально його утримую. В свою чергу, [PERSON] висловлює повагу до [PERSON] та сприймає його як батька. Відповідач [PERSON] повністю самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не організовує своє життя таким чином, щоб для планового та гармонійного розвитку неповнолітньої дитини мали місце всі необхідні для цього чинники; жодного піклування про сина не проявляє, матеріально не забезпечує, не цікавиться життям та здоров`ям дитини, жодної участі у формування особистості дитини не приймає. Вказане свідчить про ухилення відповідача від виховання дитини, свідоме нехтування своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. Позивач у судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила позбавити відповідача батьківських прав з підстав, що наведені у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки до суду не повідомив. Представник Служба у справах дітей Мар`їнської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки до суду не повідомив. Станом на 06.12.2022 року відзив на позов від відповідача до Мар`їнського районного суду Донецької області не надійшов, про відкриття та розгляд справи за правилами загального позовного провадження був належним чином повідомлений, заперечень на позов не подав. У зв`язку з наведеним, суд, на підставі ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, постановляє заочне рішення. Відповідно до частин 1-4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно вимог частин 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази з точки зору їх допустимості, належності, достовірності, кожен окремо та у сукупності, судом встановлено наступне. Відповідно до характеристики, складеної 13.10.2022 року Зорянським закладом загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Мар`їнської міської військово-цивільної адміністрації Покровського району Донецької області - [PERSON] , 2010 року народження навчається в цій школі з 1 класу, рівень знань високий, виховується в повній сім`ї, батьки приділяють достатню увагу вихованню сина; врівноважений і дисциплінований, тактичний у спілкуванні з дорослими, допомагає однокласникам; має артистичні здібності, активний учасник художньої самодіяльності, приймав участь у шкільних та всеукраїнських предметних олімпіадах; до доручень ставиться з відповідальністю, поведінка зразкова. З довідки Комунального некомерційного підприємства «Мар`їнський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 01.11.2022 року вбачається, що неповнолітній [PERSON] , 2010 року народження отримує медичну допомогу в КНП «Мар`їнський ЦПМСД» на підставі декларації, укладеної з лікарем-педіатром законним представником дитини - матір`ю [PERSON] ; на Д-обліку з приводу хронічних захворювань в [PERSON] не перебуває, здоровий; дитину на прийом до лікаря, при необхідності, приводить матір [PERSON] та отримує консультативну допомогу у вирішенні питань щодо здоров`я сина; батько [PERSON] не цікавиться станом здоров`я сина, жодних запитів до медичного закладу на отримання інформації про медичне обслуговування дитини [PERSON] не надсилав, не звертався (особисто / в телефонному режимі) до лікаря-педіатра, яким забезпечується надання дитині первинної медичної допомоги. З метою демонстрації умов проживання неповнолітнього [PERSON] , 2010 року народження до позову долучається фотознімки житлових кімнат будинку [ADDRESS] , який забезпечений усіма комунальними зручностями, санітарно-гігієнічні умови в ньому відповідають нормам, зроблено якісний сучасний ремонт, мається необхідна побутова техніка, а найголовніше для неповнолітньої дитини відведено окрему кімнату, в якій в наявності спальне місце, зона для навчання, шафа для одягу, письмових стіл, шафа для шкільного приладдя (підручників, зошитів, канцелярії того). Як вже було вище зазначено, [PERSON] створює необхідні умови для повноцінного розвитку неповнолітнього сина. [PERSON] має прекрасні риси характеру гарної матері, завжди проявляє до сина розуміння, чуйність, турботу та підтримку; позивач досить матеріально забезпечена, утримує сина без жодної грошової допомоги зі сторони [PERSON] , в примусовому порядку аліменти з останнього не стягнуто; за місцем проживання позивач зарекомендувала себе з позитивної сторони. [PERSON] , будучи біологічним батьком неповнолітнього [PERSON] , 2010 року народження за період проживання дитини за адресою: [ADDRESS] - сина жодного разу не відвідував. Перешкод у спілкуванні, зустрічах відповідача з дитиною - позивач [PERSON] ніколи не чинила. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» це має місце, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення від виконання батьківських обов`язків - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Тривалий час [PERSON] не приділяє належну увагу вихованню неповнолітнього сина, не турбується за стан його здоров`я та розвиток, не цікавиться успіхами в навчанні, матеріально дитину не утримує. При цьому, відповідач свідомо ухиляється від виховання своїх батьківських обов`язків, а саме - самоусунувся від виховання сина, піклування про його здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, створення належних умов для розвитку природних здібностей та готування хлопчика до самостійного життя. В контексті вказаного, сторона позивача звертає увагу суду, що будь-які об`єктивні причини ухилення відповідача [PERSON] від виконання обов`язків по вихованню неповнолітньої дитини відсутні. Відповідач, маючи реальну можливість виконувати покладені на нього законом батьківські обов`язки щодо виховання дитини, зайняття підготовкою до самостійного життя тривалий час, усвідомлюючи значення своїх дій, нехтує своїми батьківськими обов`язками. Кожна дитина відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частинами 8, 9 статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дітьми повної загальної середньої освіти, готувати їх до самостійного життя, зобов`язані поважати дітей. Передача дітей на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ч. 4 статті 155 Сімейного кодексу України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дітей. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку природних здібностей, поважати гідність дітей, готувати їх до самостійного життя та праці. У відповідності до пункту 2 частини 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. За змістом статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має особа, в сім`ї якої проживає дитина. Відповідно до пункту 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 №3, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини. Згідно пункту 15 цієї постанови позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. У відповідності з ч.1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989р. (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.91 р. No789-ХІІ) та ч.ч.7 та 8 ст. 7 СК України, усі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин має здійснюватися з урахуванням інтересів дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції «Про права дитини» батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Оцінюючи встановлені судом обставини, суд зазначає, що відповідачем не подано суду доказів на підтвердження того факту, що відповідач здійснював належним чином свої батьківські обов`язки, турбувався про фізичний та духовний розвиток дитини. Таким чином, на підставі викладеного, суд вважає встановленим факт ухиляння відповідачем від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а відтак, позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню. Суд звертає увагу відповідача на те, що відповідно до ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України, батько, мати позбавлені батьківських прав, маю право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. У такому разі, судом буде перевірено, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини (ч. 4 ст. 169 Сімейного кодексу України). На підставі викладеного, у відповідності зі ст.ст. 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 150, 155, 180-183, 243-244 СК України, ст.ст. 55, 58, 60, 63, 64 ЦК України, суд, -

Outcome: approved