Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позову позивач вказував, що 28.07.2021 року між сторонами було укладено договір позики оформлений письмовою розпискою позичальника відповідно до умов якого [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 24120 доларів США, які зобов`язувалась повернути до 01.09.2021 року. По настанню 01.09.2021 року виконання взятих на себе відповідачкою зобов`язань перед позивачем не відбулося. Відповідачка зволікала з поверненням боргу як повністю, так і частково, неодноразово у межах строку позовної давності пояснюючи це позивачу наявністю у неї проблем особистого фінансового характеру. Неодноразові звернення позивача до відповідачки з проханнями та вимогами здійснити виконання зобов`язання успіху не мали, ні до 01.09.2022 року, ні на даний час. З цих підстав позивач просить суд стягнути з відповідачки на його користь в повному обсязі борг за договором позики, 3% річних та судові витрати понесені за оплату судового збору. Сторона позивача в судове засідання надала заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Сторона відповідача в судове засідання не з`явилася, про місце та час розгляду справи повідомлялися належним чином. Представник відповідача до суду надіслав клопотання про перенесення розгляду справи мотивуючи це зайнятістю в іншій справі, проте не надав підтвердження про таке. За телефонограмою від 14.11.2022 року вказував, що 13.12.2022 року о 09 год. 30 хв. має можливість брати участь у справі, оскільки на вказану дату та час в нього відсутні інші справи. З огляду на що, судом вказане розцінюється як зловживання представником своїми процесуальними правами. Згідно ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів , поданих учасниками справи. Так, згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Зобов`язання припиняється з підстав передбачених ст.ст. 599, 600, 604-609 ЦК України. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1046 ЦК України). Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України). Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ст. 1049 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 28.07.2021 року між сторонами було укладено договір позики оформлений письмовою розпискою позичальника відповідно до умов якого [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 16000 доларів США та 8120 доларів США, які зобов`язувалась повернути до 01.09.2021 року. Факт укладення між сторонами вказаних договорів позики грошових коштів підтверджується наявною в матеріалах справи борговою розпискою, власноручно написаною відповідачем 28.07.2021 року. Отже, викладене свідчить про те, що відповідачка після пред`явлення до неї позивачем вимоги в повному обсязі повернути борг за позикою не дотрималась умов договору позики, укладеного між сторонами, та у визначений ними строк борг за позикою в сумі 8120 доларів США та 16 000 доларів США не повернула чим не виконала свого грошового зобов`язання перед позивачем. Доказів того, що кошти отримані за розписками у позику були повернуті позикодавцю відповідачкою не надано. Наявність оригіналу боргової розписки у позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваних сум, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане, на що вказує і ВС у постанові від 27.05.2020 у справі № 583/97/19, КЦС ВС від 12.11.2020 у справі № 154/3443/18. З огляду на правову позицію за постановою ВП ВС від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц, у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачено законом чи договором, повернути таку ж суму грошових коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Крім того, прострочення реального виконання боржником свого грошового зобов`язання є підставою для застосування до спірних правовідносин вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України та стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних за наступним розрахунком, де = 24120*3*337/365/100=668,09 доларів США за період із 02.09.2021 року по 04.08.2022 року включно. Зважаючи на те, що відповідно до вказаного розрахунку сума відсотків в доларах США за користування чужими грошовими коштами за відповідний період є більшою,а ніж та, яку позивач просить стягнути з відповідача за змістом позовних вимог заяви, суд дійшов висновку про задоволення цієї вимоги в межах суми,яку просить стягнути позивач - 665,71 доларів США. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). З підстав викладеного, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судові витрати підлягають розподілу за правилами ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved