Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-08 00:00:00

В жовтні 2013 року [PERSON] звернулася до Вишгородського районного суду Київської області із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа - Вишгородська міська рада про виділення в натурі частки в праві власності на житловий будинок, посилаючись на те, що вона відповідно до рішення Апеляційного суду Київської області від 01 вересня 2009 року є власником 3/10 частини житлового будинку, що знаходяться в [ADDRESS] . Співвласниками зазначеного житлового будинку є відповідачі, частки яких становлять: [PERSON] та [PERSON] , яким належить 3/20 частини житлового будинку в рівних частках кожному, [PERSON] належить 2/5 частини житлового будинку. Між позивачем та відповідачами [PERSON] і [PERSON] виникають спори щодо порядку користування і володіння належними їм частками будинку, доступу до будинку у позивача взагалі немає. Договору про порядок користування належною часткою між сторонами не укладено. На підставі викладеного, [PERSON] просила виділити їй в натурі частку в розмірі 3/10 будинку [ADDRESS] , а саме: коридор 1-1, ванна 1-2, житлова 1-4, кухня 1-5, котельня 1-6, літня кухня «С», сарай «Р», гараж «Д». Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 04.11.2014 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа - Вишгородська міська рада про виділення в натурі частки в праві власності на житловий будинок відмовлено в повному обсязі. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 11.02.2015 року рішення Вишгородського районного суду Київської області від 04.11.2014 року залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.10.2016 року рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 04.11.2014 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 11.02.2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано в провадження судді Котлярової І.Ю. 16.11.2017 року до суду [PERSON] було подано зустрічну позовну заяву, в якій просив суд поділити в натурі житловий будинок [ADDRESS] виділивши йому у власність відокремлену частину житлового будинку, яка становить 3/20 частини. В обґрунтування пред`явлених вимог зазначив, що на підставі рішення апеляційного суду Київської області від 01.09.2009 року являється власником 3/20 частини житлового будинку [ADDRESS] . Іншими співвласниками спірного будинку є [PERSON] , якій належить 3/20 частини будинку, [PERSON] , якій належить 3/10 частини будинку та [PERSON] , який являється власником 2/5 частини будинку. Домовленості про порядок користування спірним будинком між співвласниками не досягнуто. Він неодноразово намагався домовитися з відповідачем про визначення порядку користування будинком і земельною ділянкою. Однак, дійти згоди щодо поділу будинку і виділу в натурі належних власникам часток в добровільному порядку не вдається, внаслідок чого в позасудовому порядку не можливо поділити спільне майно, тому вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Крім того, зазначив, що конструктивні елементи житлового будинку збудовані таким чином, що кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним входом, зберігаючи при цьому розмір часток кожного у спільному майні. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 16.11.2017 року прийнято до спільного розгляду з позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа - Вишгородська міська рада про виділення в натурі часток в праві власності на житловий будинок позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , треті особи - [PERSON] , [PERSON] про поділ в натурі майна, що є в спільній частковій власності. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 02.03.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 30.05.2018 року призначено по справі судову будівельно-технічну експертизу, провадження якої доручено експертам Київського науково-дослідницького інституту судових експертиз. 10.10.2019 року до суду з Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов висновок експерта складений за результатами проведеної судової будівельно-технічної експертизи. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 28.10.2019 року поновлено провадження у даній справі. Відповідно до актового запису про смерть № 346 від 08.11.2019 року позивач по справі [PERSON] [INFO] померла. 08.07.2020 року до Вишгородського районного суду Київської області надійшла заява про заміну позивача [PERSON] на належного позивача [PERSON] , яка відповідно до свідоцтва на право на спадщину за заповітом від 24.06.2020 року є спадкоємицею [PERSON] . 10.08.2020 року до суду надійшло клопотання від представника відповідача [PERSON] - адвоката Ковальчука Д.І. про долучення до матеріалів справи копії свідоцтва про смерть [PERSON] та витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі. Як вбачається, зі свідоцтва про смерть, [INFO] [PERSON] , який є відповідачем у вказаній справі, помер. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 10.08.2020 року зупинено провадження у справі до визначення правонаступників померлого [PERSON] . Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 26.08.2021 року поновлено провадження у даній справі. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 08.12.2021 року залучено до участі у справі правонаступника [PERSON] - [PERSON] та правонаступників [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] . 17.02.2022 року до суду від [PERSON] надійшла позовна заява в новій редакції, в якій просила виділити їй в натурі її частку в розмірі 3/10 із будинку [ADDRESS] , а саме: коридор 1-1, ванна 1-2, житлова 1-4, кухня 1-5, котельня 1-6, літня кухня «С», сарай «р», гараж «Д». Позивача та її представник за первісними позовними вимогами та відповідач за зустрічними позовними вимогами позовні вимоги підтримували та просили про їх задоволення у повному обсязі, щодо зустрічних позовних вимог заперечували та просили відмовити у їх задоволенні. Відповідач та його представник за первісними позовними вимогами та позивач за зустрічними позовними вимогами щодо задоволення первісного позову заперечували та просили відмовити у його задоволенні, зустрічний позов підтримували та наполягали на його задоволенні. Представник [PERSON] - адвокат Любченко Н.Ю. у судовому засідання щодо задоволення первісних позовних вимог заперечувала, зазначила, що він є необґрунтованим та безпідставним, даний спір неодноразово розглядався судами, якими у задоволенні позовів було відмовлено, а також неодноразово встановлювалися всі обставини, а тому просила відмовити у його задоволенні. Крім того, при наданні пояснень, як на підставу відмови у задоволенні первісних вимог, посилалася на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року. Щодо зустрічних позовних вимог поклалася на розсуд суду. Представник [PERSON] - адвокат Ковальчук Д.І. та Боршняніна Л.А. у судовому засіданні при прийнятті рішення у даній справі також поклалися на розсуд суду. Представник Вишгородської міської ради у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву згідно якої просив розглянути справу за відсутності їх представника. Суд заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступного. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Судом встановлено, що на підставі рішення апеляційного суду Київської області від 1 вересня 2009 року [PERSON] на праві власності належало 3/10 часток житлового будинку [ADDRESS] . Цим же рішенням за [PERSON] та [PERSON] визнано право власності в порядку спадкування за законом після [PERSON] на 3/10 часток цього ж будинку у рівних частках. [PERSON] належить 2/5 часток житлового будинку на підставі договору дарування, укладеного між ним та [PERSON] 11 липня 1992 року. Право власності за сторонами зареєстровано належним чином, що підтверджується витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 02.11.2009 року, 09.08.2010 року та 09.08.2010 року. Будинок [ADDRESS] загальною площею 167,1 кв.м., літ «А», складається з приміщень 1-1 коридор площею 12,9 кв.м., 1-2 ванна площею 4,3 кв.м., 1-3 житлова кімната площею 16,4 кв.м., 1-4 житлова кімната площею 16,5 кв.м., 1-5 кухня площею 14,1 кв.м., 1-6 котельня площею 8,6 кв.м., 2-1 житлова кімната площею 12,8 кв.м., 2-2 житлова кімната площею 24,0 кв.м., 2-3 веранда площею 9,4 кв.м., 3-1 житлова кімната площею 16,2 кв.м., 3-2 житлова кімната площею 14,4 кв.м., 3-3 ванна площею 3,2 кв.м., 3-4 кухня площею 11,5 кв.м., І тамбур площею 2,8 кв.м., біля будинку знаходяться господарські споруди: гараж «Д», убиральня «Е», сарай «Ж», сарай «З», сарай «И», сарай «К», погріб «Під К», убиральня «Л», погріб «під Н», гараж «П», сарай «Р», літня кухня «С», гараж «Т», погріб «під Т», навіс «Ф», огорожа 1-8, вимощення «І». Земельна ділянка за адресою [ADDRESS] площею 0,1000 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд належить [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 230929 від 26 березня 2009 року. Рішенням народного суду Києво-Святошинського району Київської області від 19 жовтня 1970 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ домоволодіння і стягнення аліментів за [PERSON] визнано право власності на Ѕ частину будинковолодіння [ADDRESS] . Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 7 січня 1971 року [PERSON] виділено в натурі згідно рішення суду від 19 жовтня 1970 року погріб і кімнату 24 кв.м (погріб вартістю 28 рублів), іншу частину будинку - кімнати 24 кв.м і 9,4 кв.м, кухню 6,9 кв.м, вітальню 6,6 кв.м, веранду 9,7 кв.м, сарай вартістю 114 рублів виділено [PERSON] . Утримано з [PERSON] на користь [PERSON] 60 рублів як компенсацію половини вартості сараю. Рішенням виконавчого комітету Вишгородської міської ради № 65 від 17 березня 1983 року узаконено самовільно прибудовані приміщення в будинковолодінні у частині, яка належить [PERSON] : кухню 2-1 площею 10,6 кв.м, веранду І площею 9,9 кв.м. Рішенням виконавчого комітету Вишгородської міської ради № 84 від 16 квітня 1983 року узаконено самовільно прибудовані приміщення в будинковолодінні у частині, яка належить [PERSON] : коридор 1.1 площею 12,9 кв.м, ванну 1-2 площею 4,3 кв.м, котельню 1-6 площею 8,6 кв.м, житлову кімнату 1-4 площею 16,5 кв.м, коридор ІІ площею 5,9 кв.м, кухню площею 8 кв.м, сараї «Ж», «З», «И», «К» і гараж «Д». Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 24 листопада 1983 року змінено розмір ідеальної частки [PERSON] у праві власності на житловий будинок з 1/2 на 2/5. 11 липня 1992 року [PERSON] подарувала [PERSON] належні їй 2/5 частки житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель. [PERSON] на праві власності належить 3/10 частки житлового будинку [ADDRESS] на підставі рішення апеляційного суду Київської області від 1 вересня 2009 року, [PERSON] та [PERSON] за цим же рішенням суду належить у рівних частках 3/10 частки цього ж будинку. Ці частки перейшли до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в порядку спадкування майна [PERSON] . Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами та встановлені судовими рішеннями, які набрали законної сили, тому такі обставини відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 11 червня 2013 року, рішення Вишгородського районного суду Київської області від 19 грудня 2012 року скасовано та ухвалено нове, яким [PERSON] в задоволенні позову до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа Вишгородська міська рада Київської області про виділення в натурі частини в праві власності на житловий будинок відмовлено та яким [PERSON] в задоволенні позову до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про виділ частини житлового будинку в натурі, визнання права власності на самочинно побудований гараж відмовлено. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 04.11.2014 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа - Вишгородська міська рада про виділення в натурі частки в праві власності на житловий будинок відмовлено в повному обсязі. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 11.02.2015 року рішення Вишгородського районного суду Київської області від 04.11.2014 року залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.10.2016 року рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 04.11.2014 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 11.02.2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Відповідно до актового запису про смерть № 346 від 08.11.2019 року позивач по справі [PERSON] [INFO] померла. Як вбачається, зі свідоцтва про смерть, [INFO] [PERSON] , який є відповідачем у вказаній справі, помер. 23.06.2020 року державним нотаріусом Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області Шило О.С. було видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом на майно, належного [PERSON] , яка померла [INFO] . 06.08.2021 року та 18.08.2021 року державним нотаріусом Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області Шило О.С. будо видано [PERSON] та [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, належного [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 08.12.2021 року залучено до участі у справі правонаступника [PERSON] - [PERSON] та правонаступників [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] . Частинами 1, 2 статті 319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч.1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Таким чином, з моменту набуття позивачем та відповідачем права спільної часткової власності на житловий будинок, сторони мають право лише за взаємною згодою володіти та користуються спільним майном, і за жодних правових підстав не мають права вчиняти дій, які б не були узгоджені обома співвласниками. В силу статті 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Однією із правових форм розпорядження власником своєю часткою у праві спільної часткової власності є право співвласника на виділ у натурі частки із майна, яке є у спільній часткової власності, що встановлено у статті 364 Цивільного кодексу України. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду у своїх постановах від 11 листопада 2019 року (справа № 369/5164/15-ц), 12 лютого 2020 року (справа 161/16460/16-ц), зазначає, що системний аналіз положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави дійти висновку, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено його відокремлену частину, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася. Враховуючи, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна відповідно до статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.6, п. 7 Постанови № 7 від 4 жовтня 1991 року "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок" при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст. 115 ЦК України, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. В спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв`язку з цим стосовно до ст. 119 ЦК України, ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. При поділі жилого будинку суд зобов`язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена ізольована після переобладнання частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику. У Постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 року міститься правовий висновок по справі № 6-1443цс16. Так, поняття спільної часткової власності визначено в частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні. Згідно зі статтею 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Викладене повністю узгоджується із правовим висновком, викладеному Верховним Судом України при розгляді справи № 6-1443цс16від 16.11.2016 р. Велика палата Верховного суду в постанові від 20 листопада 2019 року, справа № 344/8200/14-ц, провадження № 14-302цс19, зазначає: Оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної власності припиняється, то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, частка якого виділяється, та власнику (власникам), частки яких залишаються, мають бути виділені окремі приміщення, які повинні бути ізольованими від приміщень іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, підведену систему водопостачання, водовідведення, опалення тощо, тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них». Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток жилих будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55 (далі - Інструкція). Згідно з п. 1.2, п. 2.1, п. 2.2, п. 2.4 цієї Інструкції виділ частки в натурі з об`єкта нерухомого майна на окремі самостійні об`єкти здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого виділу в натурі частки з об`єкта з дотриманням чинних будівельних норм. Суд звертає увагу, що у висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, відповідно до вищевказаної Інструкції, має міститись: а) кому належить об`єкт нерухомого майна; б) на підставі яких правовстановлювальних документів; в) повну технічну характеристику об`єкта нерухомого майна; г) фактичне користування будинками (приміщеннями), будівлями та спорудами між співвласниками; ґ) який документ підтверджує право власності (користування) земельною ділянкою; д) склад новоутворених об`єктів нерухомого майна і їх адреси; е) пропозиції щодо можливих розмірів земельних ділянок, що закріплюються за новими (виділеними) об`єктами з урахуванням обмежень (обтяжень) на використання земельних ділянок відповідно до затвердженої містобудівної документації та земельного законодавства. За клопотання представника позивача за зустрічним позовом [PERSON] по справі була призначена судова будівельно-технічна експертизу на вирішення якої були поставлені наступні запитання: вказати технічно можливі варіанти виділу часток співвласників житлового будинку [ADDRESS] з урахуванням розміру часток усіх співвласників, а саме: [PERSON] - 3/20 частки, [PERSON] - 3/20 частки, [PERSON] - 3/10 частки, [PERSON] - 2/5 частки; визначити вартість житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] (часток співвласників). Відповідно до висновку експерта за результатами проведеної комплексної судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертизи № 14775/18-43/25383/25384/19-43 від 30 вересня 2019 року визначити можливі варіанти розподілу садибного (індивідуального) житлового будинку по [ADDRESS] (з подальшим виділом часток усіх співвласників, а саме: [PERSON] - 3/20 частки, [PERSON] - 3/20 частки, [PERSON] - 3/10 частки, [PERSON] - 2/5 частки), у відповідності до вимог нормативних актів не вбачається за можливе з наступних обставин: житловий будинок не відповідає вимогам нормативних актів в частині архітектурно-планувального рішення, а саме: -висота житлових приміщень від підлоги до стелі повинна бути не менше 2,5 м. Висота від підлоги до стелі у квартирі [ADDRESS] становить 2,14-2,15 м, у квартирі [ADDRESS] становить 2,22 м та 2,4 м, у квартирі [ADDRESS] - 2,18 та 2,47 м, що не відповідає (п.2.9 ДБН В.2.2-15-2005(5); -у квартирах [ADDRESS] та [ADDRESS] у зовнішніх входах до житлового будинку не влаштовані тамбури, що не відповідає п. 2.13 ДБН В.2.2-15-2005 (5); -входи до санвузлів у квартирах [ADDRESS] та [ADDRESS] влаштовані з приміщень кухонь, у квартирі [ADDRESS] на веранді влаштована кухня з інженерним обладнанням, ванною та опалювальним котлом, що не відповідає п. 8.10 ДБН В.3.2.-2-2009 (6); -частки співвласників в одиницях площі становлять: [PERSON] (3/20) - 24,65 кв.м.; [PERSON] (3/20) - 24,65 кв.м.; [PERSON] (3/10) - 49,3 кв.м.; [PERSON] - (2/5) - 65,7 кв.м., тому площі приміщень житлового будинку недостатньо для влаштування, як мінімум, чотирьох однокімнатних квартир; -враховуючи місце розташування житлового будинку у межах щільної забудови земельної ділянки по [ADDRESS] та наявність існуючих добудов до основної частини житлового будинку 1959 року забудови, слід зазначити про неможливість добудови додаткових житлових та допоміжних приміщень до житлового будинку та влаштування окремого входу (при існуючих трьох) для четвертого співвласника у житловому будинку. Ринкова вартість садибного (індивідуального) житлового будинку, що розташований на земельній ділянці по [ADDRESS] становить 2 983 941 (два мільйона дев`ятсот вісімдесят три тисячі дев`ятсот сорок одна) гривня, у т.ч.: -вартість індивідуального (садибного) житлового будинку з прибудовами, надвірними будівлями та спорудами складає 694 567 (шістсот дев`яносто чотири тисячі п`ятсот шістдесят сім) гривень; -вартість земельної ділянки загальною площею 0, 1201 га (1201 кв.м.), яка належить [PERSON] згідно державних актів на право власності на земельні ділянки від 26.03.2009 (кадастрові номери 3221810100:01:120:0151, 3221810100:01:120:0152) та складається з площі суміжних земельних ділянок 0,1000 га (1000 кв.м.) (цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд) та 0,0201 га (201 кв.м.) (цільове призначення для ведення особистого сільського господарства), становить 1 174 038 (один мільйон сто сімдесят чотири тисячі тридцять вісім) гривень; -вартість земельної ділянки загальною площею 0,1152 га (1152 кв.м.), яка належить [PERSON] згідно з витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 25.06.2018 та 27.06.2018 (кадастрові номери 3221810100:01:148:0001, 3221810100:01:148:0002) та призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд) та 0,0153 га (153 кв.м.) (цільове призначення для ведення особистого сільського господарства) становить 1 115 336 (один мільйон сто п`ятнадцять тисяч тридцять шість) гривень. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з положеннями статей 77, 79, 80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Судом встановлено, що сторони є співвласниками житлового будинку [ADDRESS] . Відповідно до висновку експерта визначити можливі варіанти розподілу садибного (індивідуального) житлового будинку по [ADDRESS] (з подальшим виділом часток усіх співвласників, а саме: [PERSON] - 3/20 частки, [PERSON] - 3/20 частки, [PERSON] - 3/10 частки, [PERSON] - 2/5 частки), у відповідності до вимог нормативних актів не вбачається за можливе з обставин зазначених раніше. З урахуванням встановлених обставин справи, суд приходить до переконання щодо необґрунтованості заявлених первісних та зустрічних вимог, так як виділення в натурі частини житлового будинку, а також його поділу в натурі технічно не є можливим, а тому в задоволенні первісних та зустрічних позовних вимог слід відмовити. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, підстав для стягнення судових витрат по справі, суд також не вбачає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed