Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-07 00:00:00

01 вересня 2022 року [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Ігнатенко В.М., звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим квартирою [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS] . 01 серпня 2018 року позивач та відповідач зареєстрували шлюб, внаслідок чого відповідач з 03 лютого 2021 року зареєстрована у вищевказаній квартирі як член сім`ї позивача та до липня 2021 року постійно проживала у цій квартирі. У липні 2021 року відповідач забрала свої власні речі та виїхав з квартири позивача у невідомому йому напрямку, після чого інформація про її місце перебування та знаходження позивачеві не надходила. Факт реєстрації відповідача у вказаній квартирі порушує право позивача на володіння, користування та розпорядження своїм майном, в зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.\~ Ухвалою судді від 20 вересня 2022 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Ігнатенко В.М. у судове засідання не з`явилися, останній звернувся до суду із заявою, в якій просить розгляд справи проводити без його та позивача участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, на їх задоволенні наполягає, проти заочного розгляду справи та постановлення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Відзиву на позовну заяву та заперечень щодо позовних вимог до суду не направила. З урахуванням положень ч.4 ст.223 та ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити, за результатами її розгляду, заочне рішення. Враховуючи, що розгляд справи відбувався за відсутності учасників судового процесу, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, врахувавши позицію представника позивача, яка викладена у його заві про розгляд справи без його та позивача участі, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1-4 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~ Судом встановлено, що 22 грудня 2018 року між [PERSON] ( [PERSON] ), з однієї сторони, та [PERSON] (Обдарований), з другої сторони, укладено договір дарування квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Таран Г.В. та зареєстрований в реєстрі за №2005. Відповідно до п.1 вказаного Договору, дарувальник зобов`язується передати, а обдарований зобов`язується прийняти в дар належну дарувальнику двохкімнатну квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Згідно ч.1 та ч.2 ст.182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відповідно до Витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №150895857 від 22 грудня 2018 року, сформованого приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Таран Г.В., 22 грудня 2018 року, на підставі вищевказаного договору дарування, прийнято рішення про державну реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . Згідно ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст.150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші, не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно п.34 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї , а також членами сім`ї попереднього власника житла. Відповідно до ст.156 ЖК Української РСР, члени сім`ї власника жилої квартири, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Як вбачається з копії свідоцтва про шлюбу серії [NUMBER] , виданого Смілянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області 01 серпня 2018 року, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 01 серпня 2018 року, про що в цей же день складено відповідний актовий запис №65. Після реєстрації шлюбу [PERSON] своє прізвище не змінювала. Доказів розірвання вищевказаного шлюбу, матеріали справи не містять. Згідно п.2 ч.1 ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування. Враховуючи, що квартира [ADDRESS] , набута позивачем [PERSON] за час шлюбу з відповідачем [PERSON] , однак на підставі договору дарування, суд приходить до висновку, що зазначена квартира є особистою приватною власністю позивача [PERSON] . Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Згідно Довідки №6696 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, наданого Центром надання адміністративних послуг виконавчого комітету Смілянської міської ради 23 серпня 2022 року, [PERSON] з 03 лютого 2021 року по даний час зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, як вбачається з актів від 10 серпня 2021 року та 23 серпня 2022 року, складених комісією у складі управителя ОСББ «Еверест-Сміла» та мешканцями будинку [ADDRESS] , комісією встановлено, що в квартирі [ADDRESS] , зареєстрована [PERSON] , але тривалий час не проживає. Доказів, які б свідчили про те, що відповідач після звернення позивача до суду з даним позовом знята з зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання за адресою: [ADDRESS] , матеріали справи не містять. Крім того, відповідачем [PERSON] не надано жодного доказу, який свідчить про її проживання в квартирі [ADDRESS] , з 10 серпня 2021 року, або вчинення перешкод позивачем або іншими особами, будь-яким способом, в її проживанні за зареєстрованим місцем проживання.\~\~\~\~ На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем доведено факт постійної відсутності відповідача [PERSON] без поважних причин з 10 серпня 2021 року, тобто понад один рік, за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання, а саме в квартирі [ADDRESS] . Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянину надається право на свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні. У п.11 та п.12 ч.1 ст.2 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» визначено, що реєстрація місця проживання (перебування) особи - це внесення за заявою про реєстрацію місця проживання (перебування), поданою особою в паперовій формі, до реєстру територіальної громади інформації про місце проживання (перебування) особи, а також, що реєстраційна дія - це внесення органом реєстрації до реєстру територіальної громади відомостей про зареєстроване місце проживання (перебування), зняте з реєстрації місце проживання, задеклароване місце проживання/виключення з реєстру територіальної громади інформації про задеклароване місце проживання, скасування реєстрації місця проживання/зняття з реєстрації місця проживання (перебування)/задекларованого місця проживання/зміненого місця проживання (перебування) з подальшою передачею таких відомостей до відомчої інформаційної системи. Реєстраційна дія є завершеною після отримання органом реєстрації підтвердження про внесення відповідної інформації до відомчої інформаційної системи; Відповідно до ч.2 ст.4 вказаного Закону, порядок декларування місця проживання, реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття з реєстрації місця проживання, скасування декларування місця проживання, реєстрації місця проживання (перебування), форми декларацій (заяв), що подаються для декларування місця проживання, реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття із задекларованого та зареєстрованого місця проживання (перебування), а також порядок ведення реєстру територіальної громади, надання та передачі інформації з та до такого реєстру визначаються Кабінетом Міністрів України. Як вбачається з копії посвідки на тимчасове проживання № [NUMBER] , виданої 11 лютого 2021 року, орган, що видав 7101, [PERSON] , [INFO] , є громадянином російської федерації, та дана посвідка діяла до [INFO] . Згідно п.53 Постанови Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року №265 затверджено «Порядок декларування та реєстрації місця проживання (перебування)», іноземець чи особа без громадянства подають до органу реєстрації заяву про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) у зв`язку з припиненням підстав для перебування на території України. До заяви додається паспортний документ особи або довідка про звернення за захистом в Україні, у тому числі строк дії яких закінчився. Однак, як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] , після припинення у неї підстав для перебування на території України, а саме закінчення строку дії посвідки на тимчасове проживання, з заявою про зняття із зареєстрованого місця проживання в квартирі [ADDRESS] , не зверталася, оскільки по даний час місце її проживання зареєстроване у вказаній квартирі. Відповідно до пп.2 п.50 Постанови Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року №265 затверджено «Порядок декларування та реєстрації місця проживання (перебування)», зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. У справі Sejdiж and Finci v. Bosnia and Herzegovina (№27996/06 34836/06, рішення від 22 грудня 2009) ЄСПЛ визнав порушенням наявність законодавчо обумовлених передумов, які\~ б перешкоджали Заявнику реалізувати свої права у разі, якщо останній виявить бажання реалізувати свої права у майбутньому. Суд виходив з того, що сукупність об`єктивних обставин справи дозволяє зробити припущення, що існує реальна можливість того, що Заявник може забажати реалізувати свої права у майбутньому (пар. 29). Таким чином, у відповідності до практики ЄСПЛ, порушенням права особи є наявність законодавчо обумовлених передумов для такого порушення, навіть у разі, коли потенційне порушення пов`язується із гіпотетичною обставиною, що може настати або не настати. З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що факт реєстрації відповідача [PERSON] к квартирі [ADDRESS] , яка належить на праві власності позивачу [PERSON] , порушує право останнього на володіння, користування та розпорядження своїм майном. Вищевказані обставини перешкоджають позивачу реалізовувати свої права, що є неприпустимим. Враховуючи вищевикладене та позицію відповідача, яка відзиву на позовну заяву чи заперечень щодо позовних вимог не надала, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. Враховуючи, що позивач при зверненні до суду з даною позовною заявою, відповідно до вимог п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», був звільнений від сплати судового збору, та приймаючи до уваги, що його позовні вимоги підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне, з урахуванням вимог ч.1, ч.6\~ ст.141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 992 гривні 40 копійок. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.41 Конституції України, ст.15, 16, 182, 316, 317, 319, 321 ЦК України, ст.71, 150, 156 ЖК Української РСР, та

Outcome: approved