Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-21 00:00:00

04 листопада 2022 року до Добровеличківського районного суду Кіровоградської області надійшла вказана цивільна справа про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка зазначила, що 13 січня 2001 року уклала шлюб з відповідачем, який зареєстровано Марківською сільською радою Добровеличківського району Кіровоградської області, актовий запис № 01. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя в сторін не склалося, шлюбні стосунки між ними припинені, з вересня 2020 року вони проживають окремо. Позивачка вважає, що сім`ю зберегти не можливо, оскільки примирення між ними бути не може, в зв`язку з чим просить розірвати шлюб укладений з відповідачем. 22 грудня 2022 року від позивачки надійшла письмова заява в якій вона просила про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Не заперечувала про заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав. Судом, за згоди позивача, ухвалено про заочний розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази суд доходить наступного. Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] сторони зареєстрували свій шлюб 13 січня 2001 року Марківською сільською радою Добровеличківського району Кіровоградської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 01 (а.с.21). Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 4 виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Добровеличківського районного управління юстиції у Кіровоградській області сторони є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Через несумісність характерів шлюб виявився невдалим і сторони припинили стосунки на даний час спільного господарства не ведуть, з вересня 2020 року проживають окремо. Позивачка вважає, що їх шлюб має формальний характер і сім`ю зберегти неможливо, оскільки це суперечить їх інтересам та інтересам дитини, на примирення не згодна. Згідно зі ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя, згідно до ст.110 СК України. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114, ч.3 ст.115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі викладеного суд вважає, що причини, які спонукають позивачку наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б її інтересам та інтересам дитини, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, суд покладає на відповідача обов`язок по відшкодуванню позивачу судового збору.

Outcome: approved