Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-21 00:00:00

Адвокат Переверзєв О.О. звернувся до суду з позовом в інтересах [PERSON] до ТОВ «Фінансова компанія управління активами», в якому просить: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 26623, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. 22.12.2021 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованості за кредитним договором в розмірі 32565,54 грн. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 22.12.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. було вчинено виконавчий напис, який зареєстрований за № 26623, відповідно до якого запропоновано стягнути з позивача на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованість у розмірі 32565,54 грн. 15.02.2022 державним виконавцем Новозаводського відділу державаної виконавчої служби у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми) Ткачем С.Г. відкрито виконавче провадження № 68640877 з примусового виконання виконавчого напису. Вважає, що даний виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки вчиняючи вказаний виконавчий напис приватний нотаріус, всупереч вимогам чинного законодавства, не врахував та не перевірив факту наявності спору щодо заборгованості між стягувачем та боржником. Нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не було перевірено безспірності заявлених вимог, а тому виконавчий напис було вчинено з порушенням вимог чинного законодавства України. Ухвалою судді від 31.10.2022 дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. 05.12.2022 року від директора ТОВ «Фінансова компанія управління активами» надійшло клопотання про проведення процедури врегулювання спору за участю судді. Розглянувши клопотання про врегулювання спору за участю судді суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.201 ЦПК України врегулювання спору за участю судді проводиться за згодою сторін до початку розгляду справи по суті. Однак, позивач не надав своєї згоди на врегулювання спору за участю судді. Згідно п.4 ч.1 ст.201 ЦПК України врегулювання спору за участю судді припиняється: у разі укладення сторонами мирової угоди та звернення до суду із заявою про її затвердження або звернення позивача до суду із заявою про залишення позовної заяви без розгляду, або в разі відмови позивача від позову чи визнання позову відповідачем. З наведеного випливає, що усі сторони мають надати свою згоду для можливості врегулювання спору за участю судді. Оскільки заява ТОВ «Фінансова компанія управління активами» не є спільною, позивачем не надано згоди на таке врегулювання, суд залишає клопотання відповідача про врегулювання спору за участю судді без задоволення, оскільки наведені обставини виключають можливість застосування процедури врегулювання спору за участю судді. Відповідач ТОВ «Фінансова компанія управління активами» надав до суду заяву про часткове визнання позову в якій простить задовольнити позовні вимоги [PERSON] до ТОВ «Фінансова компанія управління активами» в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення судового збору, вимогу позивача про стягнення 5000 грн судових витрат залишити без задоволення . Треті особи у встановлений судом строк, на адресу суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін, письмових пояснень не надіслали. Дослідивши матеріали справи, суд доходить наступного висновку. 22.12.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. вчинено виконавчий напис № 26623 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія з управління активами» 32565,54 грн. На підставі заяви стягувача, 15.02.2022 постановою державного виконавця Новозаводського відділу державаної виконавчої служби у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми) Ткачем С.Г. відкрито виконавче провадження за № 68640877 з примусового виконання виконавчого напису № 26623, виданого 22.12.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М., про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованості в розмірі 32565,54 грн (а.с.12). Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно зі ст. 18 Цивільного кодексу України здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 87 Закону України "Про нотаріат", для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За приписами ст. 88 цього Закону, нотаріуси вчиняють виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України містить аналогічні правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1,3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України). Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно пункту 1.1. вказаної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Пунктом 1.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктом 3.1 вказаної Глави, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до пункту 3.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Так, згідно пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» стягнення заборгованості здійснюється за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставне майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), документи, що підтверджують безпірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та в Порядку вчинення нотаріальних дій. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87,88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача, з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, а перевіряє доводи боржника в повному обсязі й встановлює, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі №6-887цс17, Верховним Судом у справі № 207/1587/16 та № 308/11193/16-ц. Однак відповідач та приватний нотаріус не надали суду жодних доказів безспірності заборгованості. Таким чином, нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не було з`ясовано чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі. З установлених судом обставин справи не вбачається, що, звертаючись до нотаріуса з вимогою вчинення виконавчого напису, відповідач, з метою підтвердження наявності заборгованості [PERSON] , надав, з урахуванням положень Переліку документів, належні докази на підтвердження безспірності заборгованості боржника. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Отже, суд дійшов висновку про те, що виконавчий напис було вчинено нотаріусом Солонець Т.М. з порушенням вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат» та Глави 16 розділу ІІ Порядку, оскільки відсутні докази того, що позивач отримав письмову вимогу про усунення порушень з виниклої заборгованості, а також відсутні, як оригінал нотаріально посвідченої угоди, так і підстави для визнання суми заборгованості безспірною. При вирішенні даного спору суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постанові Верховного Суду від 06.05.2020 у справі №320/7932/16-ц, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 у справі № 137/1666/16-ц. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру №1 від 19.08.2022 (а.с.9 зворот), Договору про надання правової допомоги від 20.09.2021 року, укладеного між адвокатом Переверзєвим О.О. та [PERSON] (а.с.10), акту прийняття-передачі наданих послуг судових витрат від 19.08.2022 року за Договором про надання правової допомоги від 19.08.2022 (а.с.9), позивачем 19.08.2022 року було понесено 5000 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу. При вирішенні питання стягнення витрат пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги суд враховує також думку Верховного Суду, зокрема по справі 20190801 № 915/237/18, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial