Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-19 00:00:00

у вересні 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Дарницького районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з належної йому на праві власності квартири [ADDRESS] , на яку накладено обтяження згідно постанови № 1388/11 від 9 лютого 2010 року ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві. На обґрунтування своїх вимог посилався на ті обставини, що у 2009 році Дарницьким районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 2-3403 від 29 жовтня 2009 року про стягнення з нього на користь [PERSON] заборгованості у розмірі 20 659 грн. В 2022 році він звернувся до нотаріуса для оформлення заповіту на квартиру та дізнався, що арешт у виконавчому провадженні накладений на квартиру до цих пір ще не знято, хоча рішення суду він виконав у повному обсязі. Позивач звернувся до виконавчої служби з заявою про зняття арешту з належного їй майна, однак йому було повідомлено, що виконавчого провадження в межах якого накладено арешт на вказану квартиру не виявлено, матеріали виконавчого провадження підлягають знищенню після 3-х років зберігання. Оскільки наявність арешту на квартиру позбавляє його можливості розпоряджатися майном, та враховуючи відсутність відкритих виконавчих проваджень, де він є боржником, просив задовольнити позов. Ухвалою від 19 вересня 2022 у року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження. Згідно з частиною 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Відповідач отримав ухвалу про відкриття провадження та позовну заяву з додатками, однак у встановлений судом строк не подав заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, тому справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини 5 статті 279 ЦПК України. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Судом встановлено, що Дарницьким районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 2-3403 від 29 жовтня 2009 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості у розмірі 20 659 грн. 9 лютого 2010 року державним виконавцем ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві було винесено постанову № 1388/11 про накладення арешту на майно, а саме [ADDRESS] . Вказане виконавче № 16228776 за виконавчим листом від 29 жовтня 2009 року № 2-3403 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості у розмірі 20 659 грн закінчено (а.с. 6). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на майно на квартиру [ADDRESS] , накладено арешт згідно постанови № 1388/11 від 9 лютого 2010 року ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві. Позивач звернулась до виконавчої служби із заявою про зняття арешту накладеного в межах виконавчого провадження, оскільки заборгованості він не має з 2010 року. З вказаного листа Дарницького ВДВС у м. Києві від 5 вересня 2022 року вбачається, що перевіркою АСВП встановлено, що станом на 5 вересня 2022 року виконавчі провадження відносно [PERSON] на виконання у відділі не перебувають, строк зберігання виконавчих проваджень переданих до архіву становить три роки. Згідно з частинами 1, 2 ст. 40 Закону України Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Згідно ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Частиною 2 цього Закону передбачено, що арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України та ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.1ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Наведе свідчить про те, що позивач має право на звернення до суду з позовом для усунення свого порушеного права, оскільки безпідставне обтяження його майна створює перешкоди в його використанні, зокрема, неможливості розпорядитись ним. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved