Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-07 00:00:00

І. Суть спору 22.09.2022 року позивачка через свого представника [PERSON] звернулася до Нововолинського міського суду Волинської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, покликаючись на те, що між нею та відповідачем було укладено шлюб, від якого мають двох дітей. Проте, спільне життя з відповідачем не склалося через несумісність характерів та різні погляди на життя і сім`ю. Між ними давно втрачено почуття любові та поваги один до одного. Шлюбні відносини між ними фактично припинені, оскільки з серпня 2018 року вони проживають окремо. Сторони не ведуть спільного господарства. Позивачка вважає, що подальше спільне життя разом як подружжя та збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, адже такий шлюб носить винятково формальний характер. З огляду на наведене, просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. ІІ. Позиція учасників справи В судове засідання позивачка та її представниця не з`явилися. Від представниці надійшла заява про здійснення розгляду справи без її участі та участі позивачки, підтримання позовних вимог у повному обсязі,прохання їх задовольнити та відсутність заперечень щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання також не з`явився. Причини неявки не повідомив. Відзиву до суду не подав. Будь-яких заяв чи клопотань від нього не надходило. ІІІ. Процесуальні дії у справі 31.10.2022 року цивільна справа за вказаним позовом надійшла з Нововолинського міського суду Волинської області на розгляд до Іваничівського районного суду Волинської області за підсудністю, оскільки відповідно до інформації підрозділу Управління Державноїміграційної службиУкраїни у Волинській області від 26 вересня 2022 року Нововолинським міським судом Волинської області встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою від 01.11.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі, розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження. 08.12.2022 року для участі у судовому засіданні сторони не прибули. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи наявність умов, передбачених ст. 280 ЦПК України, 08.12.2022 року судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІV. Обставини справи, встановлені судом Як вбачається із матеріалів справи, сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 26 червня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного Іваничівського районного управління юстиції Волинської області за актовим записом № 34, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 26.06.2009 року (а.с.7). У шлюбі у подружжя народилося двоє дітей: Д- [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 26.06.2009 року (а.с.9) та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 15.08.2012 року (а.с.10). Як слідує із викладених у позовній заяві пояснень позивача, спільне життя з відповідачем не склалося через несумісність характерів та різні погляди на життя і сім`ю. Між ними давно втрачено почуття любові та поваги один до одного. Шлюбні відносини між ними фактично припинені, оскільки з серпня 2018 року вони проживають окремо. Сторони не ведуть спільного господарства. Позивачка вважає, що подальше спільне життя разом як подружжя та збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, адже такий шлюб носить винятково формальний характер. V. Застосоване судом законодавство Відповідно до ст. 51 Конституції Українита ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 СК України, вирішуючи спір про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. При вирішенні даного спору, суд виходить із того, що добровільність шлюбу це одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Європейський суд з правлюдини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006року у справі "Проніна проти України"). VI. Висновки суду За таких обставин, суд дійшов переконання, що сім`я сторін розпалась остаточно і зберегти її неможливо. Враховуючи, що судом установлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися, спільне господарство вони не ведуть, між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними не можливе та суперечать інтересам сторін, суд дійшов до висновку, що збереження сім`ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і згідно з ст. 112 Сімейного кодексу України наявні всі підстави для його розірвання. Відтак, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі. VII. Розподіл судових витрат між сторонами Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У позовній заяві представник позивачки заявила клопотання про залишення судових витрат у цій справі за позивачкою. Суд вважає можливим задовольнити таке клопотання.

Outcome: approved