Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь з Радомишльської міської ради Житомирської області в рахунок компенсації моральної шкоди 1\~000\~000,00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 50\~000,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] посилається на те, що Радомишльська міська рада Житомирської області, порушуючи його права та ст. 19 Конституції України, під час проведення перевірки за його зверненням від 22.06.2020, як щодо особи, яка брала безпосередньо участь у антитерористичній операції та потребує поліпшення житлових умов, про виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення, допустила бездіяльність щодо неналежного розгляду вказаної заяви. У зв`язку із цим позивач звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з відповідним позовом. Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 21.04.2022, яке залишено без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06.09.2022, було визнано протиправною бездіяльність Радомишльської міської ради Житомирської області щодо неналежного розгляду заяви [PERSON] від 22.06.2020 та зобов`язано Радомишльську міську раду Житомирської області повторно розглянути заяву [PERSON] від 22.06.2020 учасника бойових дій, який брав безпосередньо участь у антитерористичній операції та потребує поліпшення житлових умов про виплату грошової компенсації та прийняти обґрунтоване рішення за результатами розгляду такої заяви, з урахуванням висновків суду. Позивач зазначає, що внаслідок неправомірних дій відповідача, він зазнав порушення нормального режиму його роботи й відпочинку, змушений був витрачати свій вільний час та кошти на захист свого порушеного права, в результаті чого йому спричинена моральна шкода, пов`язана із явкою до судових інстанцій в розмірі 1\~000\~000,00 грн. Ухвалою від 11.10.2022 відкрито загальне провадження у справі (а.с 37). 24.10.2022 представник позивача надіслав до суду додаткові письмові пояснення (а.с. 40-42). 31.10.2022 [PERSON] подав до суду відповідь на відзив відповідача, в якій він просить суд повністю відмовити у задоволенні відзиву на позов, а позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені в позовній заяві (а.с. 65-68). 02.11.2022 від представника відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній просить відмовити в задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що позивачем не надано жодних доказів, які б свідчили про негативні наслідки, страждання (фізичні, душевні, психічні тощо), яких зазнав позивач у зв`язку із неналежним розглядом його заяви. Окрім того, вказує, що лише наявність судового рішення про визнання протиправною бездіяльність Радомишльської міської ради щодо неналежного розгляду заяви [PERSON] , не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди позивачеві. Представник відповідача зазначив, що позивачем не надано розрахунку годин витрачених на виконану роботу та не надано розрахунку правової допомоги із відображенням вартості за кожну надану послугу, при цьому представник позивача в судових засіданнях участі не приймав, тому заявлені витрати є необґрунтованими та неспівмірними із складністю цієї справи, а відтак вимоги про відшкодування 50\~000,00 грн. як витрат на правничу допомогу є необґрунтованими (а.с. 69-74). В судове засідання повідомлені належним чином сторони та їх представники не з`явилися, представники сторін надали суду заяви про розгляд справи їх участі (а.с. 39, 85). Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України,\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Стаття 16 ЦК України\~визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до положень ст.\~12,\~81\~ЦПК\~України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 56\~Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Статтею 1173\~ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Змістом статті 23\~ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди на підставі статті 1173\~ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною дією чи бездіяльністю і негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Судом встановлено, що згідно рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 21.04.2022, ухваленого у справі №240/12216/20, визнано протиправною бездіяльність Радомишльської міської ради Житомирської області щодо неналежного розгляду заяви [PERSON] від 22.06.2020, зобов`язано Радомишльську міську раду Житомирської області повторно розглянути заяву [PERSON] від 22.06.2020 учасника бойових дій, який брав безпосередньо участь у антитерористичній операції та потребує поліпшення житлових умов, про виплату грошової компенсації та прийняти обґрунтоване рішення за результатами розгляду такої заяви, з урахуванням висновків суду. Вказане рішення постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06.09.2022 залишено без змін (а.с. 7-16, 17-27). Посилаючись на встановлення Житомирським окружним адміністративним судом обставин протиправної бездіяльності Радомишльської міської ради щодо неналежного розгляду заяви [PERSON] від 22.06.2020, з посиланням на статті 23, 1167, 1172, 1176 ЦК України та інших норм чинного законодавства України позивач просить стягнути з відповідача 1000 000,00 грн. моральної шкоди. Однак вказана позивачем обставина встановлення Житомирським окружним адміністративним судом неправомірність дій відповідача, не є безумовною підставою для визнання позовних вимог [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступного. Дійсно, норми закону, на які посилається позивач, передбачають право особи на відшкодування моральної шкоди. Так, положеннями ст.\~56\~Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до частин першої та другої ст.\~23\~ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно зі статтею 1173\~ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. За приписами пункту 3 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~31.03.1995\~№4\~«Про судову\~практику в\~справах про\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з п. 5 вказаної вище постанови Пленуму обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Разом з тим, позивач повинен довести факт заподіяння йому моральної шкоди. Суд зауважує, що першочерговим завданням судочинства є захист порушених прав та свобод людини, які визнаються найвищою цінністю. З цією метою сторонам забезпечується рівність та свобода у наданні суду доказів, що підтверджують заявлені ними вимоги. Обов`язок доказування в цивільному процесі встановлений статтею 81 ЦПК України,\~відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. Ухвалене рішення Житомирського окружного\~адміністративного суду\~від 21.04.2022 про задоволення позовних вимог позивача свідчить про реалізацію ним передбаченого\~КАС України\~права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень і не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди на підставі статті 1173\~ЦК\~України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною дією чи бездіяльністю і негативними наслідками. Обов`язковими умовами для відшкодування шкоди в порядку зазначеної норми є незаконність діяння органу державної влади, наявність шкоди та наявність причинного зв`язку між шкодою і незаконним діянням. Саме по собі судове рішення про відновлення порушених прав позивача не свідчить про наявність моральної шкоди, належні й допустимі докази щодо якої в матеріалах справи відсутні, та не звільняє його від обов`язку надати\~докази на\~підтвердження наявності всіх необхідних елементів складу\~цивільного правопорушення,\~яке є\~підставою для\~відшкодування моральної\~шкоди, оскільки позивач зобов`язаний довести настання негативних наслідків у вигляді такої шкоди, її розмір та причинний зв`язок. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на ту обставину, що протиправність дій відповідача встановлена рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 21.04.2022. Однак, як вже було вище зазначено, сам лише факт ухвалення цього рішення не може бути самостійною та достатньою підставою стверджувати про спричинення позивачеві моральної шкоди та не звільняє його від обов`язку надати докази на підтвердження наявності всіх необхідних елементів складу цивільного правопорушення, яке є підставою для відшкодування моральної шкоди. Посилання в позові на те, що відповідач, зловживаючи правом [PERSON] на розгляд звернення, та проявив, у зв`язку з цим протиправні дії, примусив його витрачати свій вільний час на захист свого порушеного права, завдав йому моральних і психічних страждань не підтверджені жодними належними, допустимими та достовірними доказами. При цьому сам факт витрати власного часу та зусилля позивача на оскарження бездіяльності відповідача, не є підставою для відшкодування моральної шкоди в розумінні статті 1173 ЦК України. Звернення позивача до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом свідчить про реалізацію позивачем передбаченого КАС України права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень. Крім цього, відповідно до судової практики Європейського суду з прав людини (рішення від 25.10.1993 у справі «Гольм проти Швеції», від 29.11.1996 у справі «Саундерс проти Сполученого Королівства», від 25.07.2001 у справі «Перна проти Італії», від 13.07.2006 у справі «Сілін проти України») визнання порушення прав особи неправомірними діями інших осіб само по собі є достатньою справедливою сатисфакцією за моральну шкоду спричинену такими діями. Виходячи з викладеного та аналізу вказаного законодавства, позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди внаслідок неправомірних дій відповідача задоволенню не підлягають, оскільки не зазначено жодних обґрунтувань в чому полягає ця шкода та з яких міркувань виходив позивач визначаючи її розмір - 1000 000,00 грн., а посилання останнього лише на факт визнання протиправною бездіяльністю відповідача без надання належних та допустимих доказів на підтвердження понесення моральної шкоди, в даному випадку не є достатнім для відшкодування моральної шкоди, а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed