Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-08 00:00:00

24 вересня 2021 року позивач представник позивача [PERSON] адвокат Курдась Сергій звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовною заявою [PERSON] до фізичної особи-підприємця [PERSON] про захист прав споживача, розірвання договору, стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди. Позовна заява обґрунтована тим, що 11.05.2019 року між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладено договір №11/05, предметом якого є виготовлення та встановлення блоку (дверей) за адресою: [ADDRESS] . Так, згідно п.3.1.2 вказаного договору, Виконавець зобов`язаний виготовити дверний блок, у відповідності до додатку №1 до договору, та встановити його за адресою, наданою Замовником, у відповідності до п.3.1.1 цього договору, протягом 75 (сімдесяти п`яти) робочих днів, після затвердження Замовником всієї інформації, необхідної для виготовлення дверного блоку, а також після здійснення Замовником авансового платежу, але не пізніше 3-х (трьох) календарних днів з дня його отримання Виконавцем. У відповідності до п.п.3.1.3 та 3.1.4 вказаного договору, виконавець зобов`язаний здійснити доставку дверного блоку з використанням власних автотранспортних засобів та за свій рахунок за адресою, вказаною у п.1.1 цього договору, а також здійснити встановлення дверного блоку та виконати додаткові роботи, вказані у додатку №2 за вищевказаною адресою повністю власними силами та у відповідності до п.3.2 цього договору. Окрім того, згідно п.2.1 вказаного договору, його вартість встановлена сторонами та складає 174959,00 грн. Вартість додаткових робіт складає 10% від вартості замовлення. Передплата (авансовий платіж) складає 140 000 грн. Так, на виконання п.2.1 вказаного договору, 11.05.2019 року [PERSON] на користь ФОП [PERSON] , В якості авансового платежу, сплачено 140 000 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру від 11.05.2019 року. Окрім того, 10.08.2020 року [PERSON] на виконання договору №11/05 ще додатково сплатила на користь ФОП [PERSON] грошові кошти у сумі 10 000 грн. З урахуванням вказаного, терміном виконання зобов`язання з виготовлення та встановлення дверного блоку є 23.08.2019 року. (75 днів з моменту укладання договору №11/05 від 11.05.2019 року). Проте, станом на день подання цієї позовної заяви, виконавець - ФОП [PERSON] , свої зобов`язання за договором №11/05 не виконав, тобто у відповідності до вищевказаних пунктів договору від 11.05.2019 року, дверний блок не виготовив та не встановив. З вищевказаного вбачається, що між Позивачем та Відповідачем виникли договірні правовідносини, пов`язані з наданням Відповідачем послуг з виготовлення дверного блоку, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів» та відповідними нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зокрема положеннями про договір підряду. Положеннями статті 854 ЦК України визначено, що в разі, якщо договором підряду непередбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її епатів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором. Таким чином, Договір №11/05 від 11.05.2019 року, укладений між Позивачем та Відповідачем, що укладений у письмовій формі з дотриманням вимог чинного, на час укладення договору, законодавства, підписаний сторонами та на даний час є таким, що продовжує свою дію, оскільки сторонами залишаються невиконані його істотні умови. Згідно Договору № 11/05, строком виконання зобов`язань Виконавцем є 23.08.2019 року. Тож, Виконавець зобов`язаний сплатити на користь Замовника пеню у розмірі 8 747 грн. 95 коп. (174 959 * 5% = 8 747,95). Таким чином, окрім пені, Відповідач має сплатити 3% річних та індекс інфляції за період часу починаючи з 23.08.2019 року по 15.09.2021 року включно, згідно розрахунку, ідо додається. Загальна сума штрафних санкцій складає: 37 893 грн. 69 коп. Оскільки ФОП « [PERSON] » довгий час ухиляється від виконання обов`язків за договором, а отже його поведінка є протиправною, [PERSON] має право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Позивач, сплативши значну суму грошових коштів, в очікуванні виконання договору втратила спокій, в родині траплялись через це суперечки. Позивач вимушена регулярно телефонувати Відповідачу, і кожен раз, отримуючи негативний результати вона не отримує жодних позитивних емоцій, а навпаки, має пригнічений стан. Позивач вимушена постійно знаходитися в очікуванні виконання Відповідачем своїх обов`язків, фактично вимушена випрошувати те, що їй належить, що пригнічує її гідність. Позивач тривалий час не може користуватися грошовими коштами у розмірі 150 000 грн., або дверима, які замовила у Відповідача. До сьогодні, Позивач не отримала, ані свої гроші ані двері. Окрім цього, через невиконання обов`язків ФОП [PERSON] за договором N11/05, Позивач весь цей час не може закінчити ремонт, через що порушуються, окрім всього вищезазначеного належні умови її проживання. Таким чином, загальний розмір вимог [PERSON] до Ф0П [PERSON] складає 192 893 грн. 69 коп. Представник позивача просив розірвати договір №11/05 від 11.05.2019 року, укладений [PERSON] та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] , предметом якого є виготовлення та встановлення дверного блоку (дверей) за адресою: [ADDRESS] ; стягнути з Фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти, сплачені останньою за договором №11/05 від 11.05.2019 року у розмірі 150 000 грн. 00 коп.; стягнути з Фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь [PERSON] суму штрафних санкцій за прострочення виконання робіт за договором №11/05 від 11.05.2019 року у розмірі 37 893 грн. 69 коп. (пеня, згідно договору №11/05 від 11.05.2019 року - 8 767 грн. 95 коп.; 3% річних - 9 296 грн. 00 коп.; інфляційні втрати - 19 869 грн. 76 коп.); стягнути з Фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь [PERSON] суму моральної шкоди, пов`язаної з невиконанням договору №11/05 від 11.05.2019 року у розмірі 5000 грн. 00 коп.; стягнути з Фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.09.2021 року провадження в справі було відкрито в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.06.2022 року підготовче провадження в справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті. За письмовою згодою позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. ст. 280-281 ЦПК України. У зв`язку із відсутністю заперечень представника позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст.280-281Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). У відповідності до ч. 5 ст.268ЦПКУкраїни датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 11 травня 2019 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] укладено договір № 11/05, предметом якого є зобов`язання та виготовлення дверного блоку, з врахуванням обраного матеріалу. Відповідно до п. 2 Договору 11/05 від 11 травня 2019 року вартість робіт визначена сторонами та складає: 174 959,00 грн., вартість додаткових робіт, встановлення у тому числі 10 % від вартості замовлення, передоплата 80 % - 140 000, 00 грн. Згідно п. 3.1.2 Договору, виконавець зобов`язується виготовити дверний блок, та встановити його за адресою вказаною замовником, терміном у 75 робочі дні, після підтвердження замовником всієї інформації , яка необхідна для виготовлення дверного блоку, а також після проведення замовником авансового платежу, однак не пізніше трьох календарних днів з дня отримання виконавцем. Згідно п.п. 5.1, 5.2 Договору 11/05 від 11 травня 2019 року, такий договір вступає в силу з моменту його підпису сторонами. Зобов`язання виконавця за договором вважаються виконаними після встановлення ним дверного блоку за адресою, яка вказана замовником, та підписання акту прийому-передачі виконаних робіт. Відповідно до п. 6 Договору 11/05 від 11 травня 2019 року усі розрахунки за договором виконуються в готівковій або безготівковій формах за домовленістю сторін. При укладені договору замовником вноситься авансовий платіж в розмірі не менше ніж 80 % від вартості договору. Згідно п. 8 Договору 11/05 від 11 травня 2019 року, будь-які угоди сторін про зміну, щодо доповнення умов діючого договору або його розірвання мають силу, якщо вони оформлені у письмовому вигляді та підписані обома сторонами договору. Згідно зі ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, у яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Згідно зі ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із вимогами ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до вимог ст.ст.662 та 663 ЦК України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу у встановлений у договорі строк. Відповідно до ст.664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування. Частиною 2 статті 693 ЦК України визначено, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати повернення суми попередньої оплати. Відповідно до ч.ч.2,3 ст.651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору. У відповідності до вимог ст.9 Закону України "Про захист прав споживачів" - при розірванні договору купівлі-продажу розрахунки із споживачем провадяться виходячи з вартості товару на час його купівлі. Позивач виконав умови договору в частині сплати 80% від вартості товару, передбаченої Договором у розмірі 140 000,00 грн. Так, відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера від 11 травня 2019 року [PERSON] сплатила ФОП [PERSON] передоплату за двері ясен у розмірі 140 000,00 грн. Після проведення [PERSON] авансового платежу від 11.05.2019 року, у визначений п. 3.1.2 Договору № 11/05 від 11 травня 2019 року, ФОП [PERSON] у 75 робочих днів (від дати підписання договору 11 травня 2019 року по 28 серпня 2019 року) дверний блок не виготовив та не встановив його за адресою вказаною замовником. На підтвердження сплати [PERSON] 10 серпня 2020 року ФОП [PERSON] додаткових 10 000,00 грн., позивачем письмових доказів не надано, відсутні квитанції до прибудинкового ордеру, платіжні доручення про сплату відповідних коштів, інші документи, які б підтвердили сплату грошових коштів. Сплачені грошові кошти позивачу відповідач не повернув, що останнім не спростовано. Таким чином, судом встановлено істотне порушення договору з боку відповідача, який, не зважаючи на оплату замовленого товару позивачем в розмірі, передбаченому умовами Договору, зобов`язання по передачі товару відповідно до замовлення не виконав. Тож суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 140 000,00 грн. за невиконаним зобов`язанням, задовольнивши також позов і в частині вимог розірвання Договору, в частині стягнення 10 000,00 грн. сплачених від 23 серпня 2019 року, суд відмовляє у зв`язку з необґрунтованістю такої вимоги. Розв`язуючи спір в частині вимог стягнення пені, суд прийшов до такого: Відповідно до частини 5статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Підпунктом 4.7.Договору № 11/08 від 11 травня 2019 року, передбачена відповідальність «Постачальника» за порушення строків передачі товару з його вини, а саме: сплата пені у розмірі 0,05% від суми недопоставленого товару за кожен день прострочення зобов`язань, але не більше розміру подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який сплачується пеня. Відповідно до п. 4.7 Договору 11/05 від 11 травня 2019 року, за умови невиконання строку виконання своїх зобов`язань, винна сторона сплачує іншій стороні пеню в розмірі 0,05 % від вартості договору, за кожний календарний день прострочення, але не більше як 5% вартості договору. Позивачем 80% від вартості товару оплачено 11 травня 2019 року, тож виготовити та встановити дверний блок відповідач мав до 28 серпня 2019 року. Таким чином, період прострочення виконання зобов`язання: 28 серпня 2019 року (кінцевий термін виготовлення та встановлення дверного блоку) по 15 вересня 2021 року (відповідно о розрахунку та вимог позивача) - становить 750 календарних днів. Загальна ціна товару за Договором становить 174 959, 00 грн. Пеня в розмірі 0,05 % від вартості Договору 174 959,00 грн. за прострочені 749 календарні ні перевищує 5% вартості Договору, тому з відповідача на користь позивача підлягає сплаті 5 % вартості договору, а саме пеня в розмірі 8 747,95 грн. Тож, позов в цій частині підлягає задоволенню. Щодо стягненню з відповідача на користь позивача 3 % річних та інфляційних витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також з угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Оскільки, внаслідок невиконання відповідачем умов Договору у позивача виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню інфляційні втрати і 3 % річних за період з 28 серпня 2019 року по 15 вересня 2021 року. Так, 3 % річних розраховуються за формулою: (сума заборгованості) x 3% x (кількість днів прострочення) : (кількість днів у році). Отже, 3 % річних за період з 28 серпня 2019 року по 15 вересня 2021 року становитимуть: 140 000, 00 грн. x 3% x 749 : 365 = 8 618,63 грн. Індекс інфляції за період з 28 серпня 2019 року по 15 вересня 2021 року, становить: (100.7 : 100) x (100.7 : 100) x (100.1 : 100) x (99.8 : 100) x (100.2 : 100) x (99.7 : 100) x (100.8 : 100) x (100.8 : 100) x (100.3 : 100) x (100.2 : 100) x (99.4 : 100) x (99.8 : 100) x (100.5 : 100) x (101.0 : 100) x (101.3 : 100) x (100.9 : 100) x (101.3 : 100) x (101.0 : 100) x (101.7 : 100) x (100.7 : 100) x (101.3 : 100) x (100.2 : 100) x (100.1 : 100) x (99.8 : 100) x (101.2 : 100) = 1.143628 Тобто, інфляційне збільшення становить: 140 000, 00 грн. x 1.143628 - 140 000, 00 грн. = 20 107,88 грн. Отже, за період з 28 серпня 2019 року по 15 вересня 2021 року на користь позивача з відповідача підлягає стягненню інфляційні втрати у розмірі 20 107,88 грн. та 3 % річних - 8 618,63 грн. Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Позивач просив стягнути на його користь 19 849,74 грн. - інфляційних витрат, тому суд задовольняє таку позовну вимогу, з урахуванням принципу диспозитивності. Щодо стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. У постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»: П. 3 Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. П. 4 Відповідно до ст.137 ЦПК (1502-06) у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. П. 5 Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. П. 9 Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Оскільки позивач настання моральної втрати пов`язує з невиконанням відповідачем умов договору, немає законодавчо визначених підстав для задоволення позовних вимог відшкодування моральної шкоди, тому суд відмовляє в задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 5 000,00 грн. Щодо стягнення з відповідача ФОП [PERSON] на користь позивача [PERSON] витрат на правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн. суд зазначає наступне. 17 вересня 2021 року між адвокатом Курдас С.О. та Столяр Т.Г. укладено Договір про надання правової допомоги № 54, предметом якого є надання адвокатом усіма законними методами та способами правової допомоги клієнту у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів. Відповідно до п. 4.2. гонорар, що виплачується клієнтом адвокату складає 13 % від ре реально стягнутої суми за рішенням суду. Разом з позовною заявою від 24 вересня 2021 року, представником позивача до суду наданий попередній орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які поніс та очікує понести позивач у зв`язку із розглядом справи та акт приймання-передачі наданих послуг до Договору №54 від 17.09.2021 року. Так, загальна вартість наданих послуг, у тому числі, які планується виконати для надання правової допомоги складає 6000,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до частин першої - шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Дослідивши надані стороною позивача письмові докази, з урахуванням відсутності детального опису робіт (надання послуг), документів про оплату гонорару, і тим, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з часом, витраченим адвокатом на виконанням відповідних робіт та ціною позову, суд вважає, що наданих доказів не достатньо для встановлення факту надання адвокатом правничої допомоги позивачу та розміру понесених ним витрат. А відтак, вимога позивача про стягнення на її користь витрат на правову допомогу не підлягає задоволеною. Дослідивши надані стороною позивача письмові докази, суд вважає, що вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу не підлягають до задоволення. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням того, що позивач на підставі ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з вказаним позовом, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Пунктом 10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз`яснено, що подані до суду позовні заяви чи заяви, а також зустрічні позовні заяви можуть містити кілька самостійних позовних вимог, кожна з яких є об`єктом справляння судового збору. За подання додаткових заяв, у яких збільшується розмір позовних вимог, недоплачена сума судового збору також підлягає сплаті. Тому, у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог та звільненням позивача від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2724,00 грн. (за вимогами немайнового характеру щодо розірвання Договору - 908,00 грн.; за вимогами майнового характеру щодо стягнення грошових коштів - 908,00 грн.; за вимогами майнового характеру щодо стягнення штрафних санкцій - 908,00 грн.)

Outcome: partial