Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-11 00:00:00

22.02.2022 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення Ѕ частини вартості за спільну сумісну власність, посилаючись на те, що 18.06.1988 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] . Від даного шлюбу мають доньку [PERSON] . У 2019 році шлюб було розірвано. Будучи в шлюбі, з чоловіком вирішили добудувати частину будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Чоловіку за цією адресою належало 1/10 частина будинку. В подальшому, за спільні кошти добудували частину будинку, загальною площею 37,9 кв.м, ринкова вартість добудови скскладає 168100,00 грн. [INFO] чоловік помер. Співвласниками будинку є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (мати покійного чоловіка). Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є: донька [PERSON] , син - [PERSON] і мати покійного чоловіка [PERSON] , яка від своєї спадщини відмовилась на користь внука [PERSON] . Як зазначає позивач, оскільки вона з чоловіком добудували частину будинку за свої кошти, то вона має право на 1\\2 частину вартості добудови, тобто 84050,00 грн. Ще при житті, при вирішенні питання про розлучення [PERSON] бажав вирішити це питання добровільно, але не встиг, бо помер. Вартість сплати позивачу з боку кожного із спадкоємців є по 28016,00 грн, отже відповідач має їй сплатити 56032,00 грн. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28.06.2022 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 09.08.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті. 19.08.2022 року через канцелярію суду відповідач подала відзив на позовну заяву в якому просила в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що дійсно позивач з 1988 року по 2019 рік, перебувала у шлюбі з [PERSON] , однак ніяких вкладень до будування приміщень за адресою: [ADDRESS] не мала. Всіма добудовами займався свекор [PERSON] , який і проживає до цього часу у вказаному будинку. Відповідач, вважає, що витребувати компенсацію позивач з неї не може, оскільки вона не один власник будинку. 01.12.2022 року під час розгляду справи по суті представником позивача подано заяву про зміну предмету позову в якій представник зазначила, що просить постановити рішення, яким визнати будівельні матеріали на приміщення будинку, який є предметом спору, спільною сумісною власністю позивача та [PERSON] . Стягнути з Відповідача на її користь вартість зазначених приміщень. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 01.12.2022 року в прийнятті заяви позивача [PERSON] про зміну предмету позову у цивільній справі № 381/637/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] , третя особа - [PERSON] про стягнення Ѕ частини вартості за спільну сумісну власність відмовлено. В судовому засіданні позивач та її представник позивача позовні вимоги, які були зміненні заявою про зміну предмету позову підтримали з підстав викладених в позовній заяві та просили їх задовольнити. В судовому засіданні відповідач та її представник позовні вимоги не визнали та в їх задоволенні просили відмовити в повному обсязі так, як вважають їх необґрунтованими та безпідставними. Позивачем не було надано належних доказів в обґрунтування позовних вимог. В судове засідання третя особа не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялась вчасно та належним чином, причини неявки суду не відомі. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ст. 13 ЦПК України, передбачено що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Перевіряючи доводи позивача, судом встановлено що з 18 червня 1988 року [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який було розірвано 27 лютого 2019 року. В період шлюбу у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Згідно Довідки № 1312 від 21 жовтня 2021 року КП Фастівської міської ради «Фастівське бюро технічної інвентаризації» станом на 01.01.2013 року за [PERSON] зареєстровано по праву приватної власності на 1/10 частину будинку [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Фастівською держнотконторою від 08.12.1999 року р.[NUMBER], Договору уточнення ідеальних долей, посвідченого Фастівською держнотконоторою від 18.01.2000 року, р.№44. Рішенням виконавчого комітету Фастівської міської ради № 41/9 від 10.02.2004 року надано дозвіл [PERSON] та [PERSON] на двоповерхову прибудову до належної їм частини будинку і переобладнання у будинку по [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджено Свідоцтвом про смерть виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Фастівського міськвиконкому Київської області від 01.11.1997 року. Після його смерті відкрилася спадщина. Згідно матеріалів спадкової справи після померлого [PERSON] (№227/2020 від 17.11.2020) з заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця звернулася [PERSON] , яка діяла від імені малолітнього сина спадкодавця [PERSON] [INFO] та [PERSON] , як донька померлого. Також, з заявою про відмову від прийняття спадщини, звернулася [PERSON] , як матір спадкодавця, яка надала відмову від належної їй частки у спадщині (в.т.числі обов`язкової частки) на користь сина спадкодавця [PERSON] , [INFO] . Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.07.2021 року посвідченого Бойко О.О., державним нотаріусом Фастівської міської державної нотаріальної контори Київської області. Зареєстровано в реєстрі за № 1-662, спадкодавцем майна [PERSON] , який помер [INFO] є його дочка [PERSON] на 1/3 частку та син [PERSON] на 2/3 частки. Спадщина, на яку в указаних частках видано свідоцтво, складається з 1/10 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Звертаючись до суду з даним позовом позивачем зазначено, що в період перебування позивача та [PERSON] в зареєстрованому шлюбі ними було добудовано до частини будинку за адресою: [ADDRESS] , прибудову. В зв`язку зі смертю [PERSON] , дана прибудова не була зареєстрована, як це передбачено законом. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що прибудова була здійснена за спільні кошти та в період шлюбу. Вважає, що дана прибудова є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до положень ст.ст. 63, 65 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згідно ст.ст. 68, 69, 70 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Згідно з ч.2 ст.331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Частина третя ст.331 ЦК України, до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використанні в процесі цього будівництва (створення майна). Згідно з вимогами ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). За таких обставин, суд, оцінюючи зібрані у справі сукупні докази, вважає, що позов безпідставний, не грунтується на чинному законодавстві і задоволенню не підлягає. В порядку ст. 141 ЦПК України, суд не розглядає питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed