Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-22 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом, у якому просить: - визнати недійсним договір купівлі-продажу 45/100 частин пункту заправки автомобілів зрідженим газом, укладений між [PERSON] та [PERSON] від 14.07.2017, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., - скасувати в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записи про право власності №21392497 від 14.07.2017 за [PERSON] та №20134846 від 21.04.2017 за [PERSON] ; - зобов`язати [PERSON] повернути земельну ділянку територіальної громади міста Дніпро, що розташована за адресою: [ADDRESS] , а саме привести її у придатний для використання стан шляхом знесення пункту заправки автомобілів зрідженим газом загальною площею 286 кв.м., літ. А-1, поверх 1, 1 службове приміщення площею 5,5 кв.м., літ. Б, навіс, загальною площею 18,5 кв.м., літ. 1-4 огорожі, газова ємність, загальною площею 4,85 кв.м., літ. 6, газова колонка, загальною площею 1 кв.м., літ. 7 сходи, загальною площею 1,2 кв.м., літ. 8, оглядова яма, загальною площею 10,8 кв.м., літ. І, замощення. Ухвалою суду від 15.05.2019 відкрито позовне провадження у справі. Ухвалою суду від 13.05.2021 справу прийнято до розгляду суддею Цитульським В.І., розпочато підготовче провадження. Ухвалою суду від 27.04.2022 закрито підготовче провадження, призначено судове засідання. Ухвалою суду 23.12.2023 постановлено справу розглядати в заочному провадженні. Узагальнені доводи учасників справи. В обґрунтування позову позивач зазначає, що земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] належить територіальній громаді м. Дніпра. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська за [PERSON] визнано право власності на пункту заправки автомобілів зрідженим газом за вказаною адресою. Згідно оскаржуваного договору купівлі-продажу, 45/100 частин вказаного пункту набула [PERSON] . Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31.08.2017 вказане вище заочне рішення було скасовано, а ухвалою від 28.09.2018 позов [PERSON] залишено без розгляду. З метою захисту права на земельну ділянку Дніпровська міська рада звернулася до суду із даним позовом. Відповідачі право на подання відзиву не скористався. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав, надав пояснення, аналогічні фабулі позовної заяви. Надав згоду на заочний розгляд справи. Відповідачі в судове засідання неодноразово не з`являлися, причин неявки не повідомляли. Обставини, встановлені судом. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06.04.2017 у справі №202/2328/17 задоволено позов [PERSON] , визнано за ним право власності на пункт заправки автомобілів зрідженим газом, за адресою: [ADDRESS] , що складається з: літ. А-1, поверх 1, 1 - службове приміщення площею 5,5 кв.м., загальною площею по літ. А-1 5,5 кв.м.; літ. Б, навіс, загальною площею 18,5 кв.м.; літ. 1-4 огорожі; газова ємність, загальною площею 4,85 кв.м.; літ. 6, газова колонка, загальною площею 1 кв.м.; літ. 7 сходи, загальною площею 1,2 кв.м.; літ. 8, оглядова яма, загальною площею 10,8 кв.м., літ. І, замощення, загальною площею без введення в експлуатацію. За договором від 14.07.2017, реєстраційний номер 6623, [PERSON] продав, а [PERSON] купила 45/100 частин вказаного вище пункту заправки автомобілів зрідженим газом. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31.08.2017 у справі №202/2328/17, заочне рішення від 06.04.2017 цього ж суду скасовано. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31.08.2017 у справі №202/2328/17, позов [PERSON] залишено без розгляду. Згідно відповіді Департаменту по роботі з активами ДМР від 20.09.2018 вбачається відсутність укладених цивільно-правових угод між міською радою та фізичними чи юридичними особами щодо земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено наступні записи про право власності щодо вказаного вище майна: №21392497 від 14.07.2017 на 45/100 частин за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу реєстраційний номер 6623 від 14.07.2017; 20134846 від 21.04.2017 на 55/100 частин за [PERSON] , на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06.04.2017 у справі №202/2328/17. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 5\~763 грн. Законодавство та висновки Верховного Суду, що застосовані судом. За приписами ч.1 ст.83 Земельного кодексу України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам є комунальною власністю. Відповідно до п.а ч.2 вказаної статті, у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності. За приписами ч.2 ст.116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до\~Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". У відповідності до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.11.2021 у справі №947/30277/19 (провадження №61-12547св21) вказано, що «у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07.09.2022 у справі №697/2434/16-ц (провадження N61-22890св19) зазначено, що: «негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. На негаторний позов не поширюються вимоги щодо позовної давності, оскільки з таким позовом можна звернутися в будь-який час, допоки існують правовідносини та правопорушення. Отже, зайняття спірної земельної ділянки з порушенням норм ЗК України треба розглядати як таке, що не пов`язане з позбавленням володіння, порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу про зобов`язання повернути земельну ділянку потрібно розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу, допоки триватиме порушення прав законного володільця земельної ділянки». За висновками Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц зайняття земельних ділянок, зокрема фактичним користувачем, треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його володіння цими ділянками. Тож у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок. Визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є відсутність або наявність у позивача володіння майном; відсутність або наявність в особи володіння нерухомим майном визначається виходячи з принципу реєстраційного підтвердження володіння; особа, до якої перейшло право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правоможності власника, включаючи право володіння. У відповідності до ч.1 ст.376 КК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. За приписами якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. У частині другою статті 212\~ЗК України передбачено, що приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.07.2022 у справі №923/196/20 (провадження № 12-58гс21) зазначено, що «державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним із юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для підтвердження права власності, а самостійного значення для виникнення права власності не має. Така реєстрація визначає лише момент, з якого держава визнає та підтверджує право власності за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення такого права. Зміст приписів статті 376\~ЦК України засвідчує неможливість застосування інших, ніж ті, що встановлені цією статтею, способів легітимізації (узаконення) самочинного будівництва та набуття права власності на такі об`єкти. Реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, яка його здійснила, не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного (див. постанови від 07.04.2020 у справі №916/2791/13 (пункти 6.31-6.33) та від 23.06.2020 у справі №680/214/16-ц) (пункти 53-56))». При цьому, за приписами ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10.02.2010), постанови КЦС ВС від 07.10.2020 у справі №465/3586/17, від 08.10.2020 у справі №712/22134/12, від 05.10.2020 у справі № 347/637/18, від 27.10.2020 у справі №243/11349/18. Висновки суду. За відсутністю доведення протилежного, земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] належить територіальній громаді м. Дніпра. Як вбачається із судових рішень у цивільній справі №202/2328/17 та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вказана земельна ділянка була зайнята пунктом заправки автомобілів зрідженим газом. При цьому, оскільки будівлі та споруди збудовані на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети таке будівництво є самовільним. Право власності на вказаний об`єкт було зареєстровано за [PERSON] на підставі рішення суду, яке скасовано. За вказаних обставин вбачається протиправність зайняття земельної ділянки, а тому Дніпровська міська рада має право вимагати усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення розміщеного на ній нерухомого майна. На переконання суду така вимога правомірно спрямована позивачем до особи за якою право власності на нерухоме майно було зареєстровано вперше, оскільки таку особу слід вважати такою, що збудувала нерухоме майно. При цьому, оскільки подальше відчуження [PERSON] права власності на частку у такому об`єкті в користь [PERSON] є також неправомірним, відповідний договір слід визнати недійсним. Позовні вимоги про скасування записів про право власності не є належними способами захисту та не можуть бути задоволеними. При цьому, за приписами ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», скасування судового рішення та договору купівлі-продажу, які вказані як підстави для державної реєстрації права власності відповідачів на станцію має наслідком припинення відповідних прав. Інші доводи позивача не впливають на вирішення спору, тому їх аналіз суд не здійснює. Оскільки суд задовольняє позов, із відповідачів підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір.

Outcome: partial