Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-07 00:00:00

Позивач [PERSON] (далі-позивач) звернувся до суду з позовом у якому просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , та стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON] у розмірі 2000,00 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову та до повноліття дитини. Позовні вимоги мотивує тим, що сторони перебували у шлюбі, у якому у них народилась дитина [PERSON] , [INFO] . Рішенням суду від 23.01.2020 шлюб між сторонами розірвано. Малолітня дочка проживала з матір`ю. Після розірвання шлюбу позивач приїжджав провідати дочку, відповідач постійно перебувала в стані алкогольного сп`яніння, брутально висловлювалася в бік позивача та не пускала його до дитини. Від сусідів колишньої дружини позивач дізнався, що відповідач постійно зловживає спиртними напоями і майже не займається вихованням дитини. Протягом двох років позивач неодноразово звертався до поліції у зв`язку з тим, що мати дитини зловживає спиртними напоями, не піклується про дитину, належним чином не доглядає та не виконує своїх батьківських обов`язків. У зв`язку з цим, позивач запропонував колишній дружині передати дитину йому на виховання, на що отримав відмову. Надалі позивач продовжила вести аморальний спосіб життя, тому батько забрав дитину до себе. Відповідач не працює, не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями, за місцем роботи характеризується негативно, неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків, розпивання алкогольних напоїв. Наразі дитина проживає з батьком, який матеріально повністю забезпечує дитину. Мати жодної участі у житті дитини не приймає, дитиною не цікавиться, не навідує та не спілкується з дочкою. Усі обов`язки щодо утримання та виховання дитини позивач несе самостійно, відповідач повністю самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків.Відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дочки, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує харчування, медичного догляду, матеріальної допомоги не надає, не цікавиться здоров`ям дитини, не виявляє бажання спілкуватися з дитиною. Всі питання щодо виховання дитини позивач вирішує самостійно, без участі та підтримки матері дитини. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 08.08.2022 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання та викликано сторони в засідання. Заяв по суті справи до суду не надійшло. 22.11.2022 представник Органу опіки та піклування Житомирської міської ради надав до суду рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради №991 від 16.11.2022 «Про затвердження висновку щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] » та висновок виконавчого комітету Житомирської міської ради як органу опіки та піклування щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] . Згідно з протокольною ухвалою суду від 22.11.2022 підготовче провадження у справі було завершено та призначено розгляд справи по суті. У судове засідання позивач та його представник не з`явились, представник позивача [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи без їх участі, відповідно до змісту якої позивач позов підтримує та просить задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечують. В судові засідання відповідач не з`являлась, про дату, час та місце розгляд справи повідомлялась належним чином шляхом направлення судових повісток за адресою зареєстрованого місця проживання, також надавалось оголошення про виклик на офіційному веб-сайті суду, причини неявки суду не повідомила. Представник Органу опіки та піклування Житомирської міської ради у судове засідання не з`явився, у матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без його участі. Згідно з ч.1 ст.174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, з урахуванням наявності усіх умов, за яких можливе проведення заочного розгляду справи, відповідно до ст.211, 280 ЦПК України суд визнав за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення, про що постановлено відповідну протокольну ухвалу. Згідно із ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Як вбачається із змісту Постанови Пленум Верховного Суду України в пунктах 15 та 16 Постанови №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" суд роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який рішенням Богунського районного суду м. Житомира №295/7311/19 від 23.01.2020 розірвано (а.с. 7). У шлюбі у сторін народилась дитини - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08.12.2011, яке видано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис №3491 (а.с. 6) Зі змісту психолого-педагогічної характеристики учениці 4-А класу ЗОШ І-ІІІ ступенів №32 м. Житомира [PERSON] , дитина навчається у школі №32 з першого класу. Зауважень щодо зовнішнього вигляду дитини, відвідування школи, забезпечення дитини, успішності, поведінки, взаємодії у школі, тощо, не має. Впродовж навчання у четвертому класі дівчинку щодня приводить до школи та забирає зі школи тато [PERSON] . Він приймав участь у батьківських зборах, цікавився успішністю доньки. У другому семестрі [PERSON] активно приймала участь у всіх заняттях, що проводились дистанційно (а.с. 9). Постановою Богунського районного суду м. Житомира №295/14748/19 від 24.12.2020 [PERSON] визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.184 ч.1 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. З вказаної постанови вбачається, що 01.12.2020 о 14 год 43 хв [PERSON] неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки, а саме залишила без опіки та піклування свою малолітню доньку [PERSON] , 2011 року народження (а.с. 15). [PERSON] працює у ТОВ «НВФ «Термоуніверсал» на посаді маляра, за місцем роботи характеризується позитивно, має регулярний дохід (а.с. 10). Згідно з довідкою №600 від 20.06.2022, яка видана Курненською сільською радою Житомирського району Житомирської області, [PERSON] разом з дочкою [PERSON] , [INFO] , проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). Із висновку виконавчого комітету Житомирської міської ради, як органу опіки та піклування, щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] , який затверджений рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради №991 від 16.11.2022, зокрема, вбачається, що фактично з 2021 року [PERSON] із сім`єю не проживає, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з дочкою в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти, не відвідує дитину її за місцем проживання, фактично самоусунулась від виконання батьківських обов`язків. Впродовж навчання у четвертому класі приводить дитину до школи та забирає батько. Мати дитини притягувалась до адміністративної відповідальності. На підставі наведених вище фактів, виходячи з інтересів дитини, виконавчий комітет Житомирської міської ради, як орган опіки і піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] (а.с. 36). Статтею 150 Сімейного кодексу України визначено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Зокрема, крім іншого, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Про ухилення від обов`язків виховувати дитину, передбаченого п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, мова може йти лише за умови винної поведінки особи, свідомого нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Наведені матеріали справи свідчать про те, що мати дитини, відповідач у справі [PERSON] , не піклується жодним чином про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечує зі своєї сторони необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з дитиною взагалі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Дитина знаходиться на повному утриманні батька та проживає разом із ним. Відповідно до ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Як визначено ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності і не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей . На підставі вищенаведеного, враховуючи те, що відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків, самоусунулась від таких, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення її батьківських прав відносно дитини [PERSON] , оскільки таке позбавлення батьківських прав буде в повній мірі відповідати інтересам самої дитини, її належному догляду та вихованню. Згідно з п.1 ч.1 ст.167 СК України особа, позбавлена батьківських прав, втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача [PERSON] . Як встановлено ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН "Про права дитини" 1989 року, яка набула чинності для України 27.09.1991 держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини 2 та 3 статті 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно з ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частина 1 статті 184 Сімейного кодексу України визначає, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідач є матір`ю дитини та нарівні з батьком зобов`язана утримувати її до досягнення повноліття. Домовленість між батьками щодо виконання даного обов`язку відсутня. За своїм змістом аліменти - це грошові кошти на утримання дитини, які необхідні для забезпечення належного рівня її розвитку, виховання, забезпечення одягом, продуктами харчування тощо. При визначенні розміру аліментів суд керується положеннями ст. 182 СК України, бере до уваги, що дитина проживає разом з батьком, мати матеріальної допомоги на утримання не надає; враховуючи розмір витрат, необхідних для забезпечення дитини повноцінним харчуванням, сезонним одягом, шкільним приладдям, речами особистої гігієни, суд присуджує аліменти, які підлягають стягненню з відповідача на утримання малолітньої дитини, в розмірі 2000,00 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до її повноліття. Згідно з частиною першою статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача судовий збір на користь позивача в розмірі 992,40 грн та на користь держави 992,40 грн.

Outcome: approved