Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-11 00:00:00

В червні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Закритого акціонерного товариства «Житомирські ласощі» про відшкодування моральної шкоди завданої смертю на виробництві. Мотивуючи свої вимоги тим, що батько [PERSON] , [PERSON] , загинув від нещасного випадку на виробництві, що трапився з ним [INFO]. З даного приводу був складений акт спеціального розслідування нещасного випадку Форми Н-1/П від 22.02.2021 року та затверджений начальником управління Держпраці у Житомирській області. Згідно висновків акту причиною настання нещасного випадку стало порушення вимог ЗУ «Про охорону праці» керівництвом ЗАТ «Житомирські ласощі». Вказує, що моральна шкода завдана внаслідок смерті рідного батька, виразилась у емоційному та психологічному потрясінні, яке відчуває до теперішнього часу та не може відновити душевну рівновагу. Просила стягнути з ЗАТ «Житомирські ласощі» в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька на виробництві у розмірі - 300 000 гривень. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 02.07.2021 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Представник відповідача - Рогаль О.К. скористався правом надання відзиву. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити оскільки вимоги є безпідставними. Зазначив, що [INFO] на підприємстві ЗАТ «Житомирські ласощі» стався нещасний випадок, внаслідок чого загинув [PERSON] , який працював водієм навантажувача автомобільного ЗАТ «Житомирські ласощі». Зауважень, рекомендацій чи вимог щодо необхідності експертного обстеження транспортного засобу від експертної установи Держпраці до ЗАТ «Житомирські ласощі» не надходило, що свідчить про відсутність порушень правил експлуатації автонавантажувача з боку керівництва, або відповідальних осіб ЗАТ «Житомирські ласощі». Обставини події (нещасного випадку) за результатами перевірки свідчать про порушення водієм вимог Інструкції та Правил під час підготовки навантажувача до роботи, його дії призвели до небезпеки, що була спричинена несподіваним запуском рухомих частин внаслідок зовнішнього впливу на електрообладнання (підпункт 13 п.1 розділу III Правил). Після загибелі [PERSON] керівництвом було прийнято рішення про виплату Позивачу заробітної плати померлого у розмірі 19 916,30 грн., та матеріальну допомогу в сумі 10000 грн. Крім того, поховання [PERSON] здійснено за рахунок підприємства. Вартість ритуальних послуг становить 10555,39 грн. Під час дослідження обставин нещасного випадку, було виявлено, що покійний мав неприязні стосунки з донькою (Позивачкою) та не спілкувався з нею з 2017 року. Зокрема, Позивачка [PERSON] викрала у (померлого) гроші в наслідок чого він був змушений змінити замки до своєї квартири щоб вона не могла потрапити до неї. Водночас, Позивачка веде аморальний спосіб життя. Зі слів її колишнього чоловіка [PERSON] - вона страждає на алкогольну залежність, внаслідок чого вони розлучилися. Після розлучення, Позивачка за рішенням суду від 03.10.2019 року віддала свого єдиного сина на проживання до батька дитини, хоча фактично дитина і так проживала з батьком та дідусем та бабусею батька дитини з початку 2018 року, оскільки утриманням і вихованням дитини [PERSON] не займалася. В судовому засіданні позивач та представника позивача - адвокат Трофімов А.В., позовні вимоги підтримали, надали аналогічніпояснення викладеному у позовній аяві. Представника ЗАТ "Житомирські ласощі"- адвокат Дяченко О.Л., заперечувала у задоволені позову, просила відмовити у задоволені позову. Допитанийв режимі відеоконференції свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] його колишня дружина з якої він має неприязні стосунки, вказав, що за життя [PERSON] його дочка [PERSON] спілкувалась з батьком і їх відносини були схожі на сімейні, до 2008 року проживали разом, в подальшому батько з`їхав на іншу квартиру, та перестав спілкуватись з донькою. Вказав, що [PERSON] за батьком не доглядала, не підтримувала, користувалась його грошима та пенсійною карткою, вживала спиртні напої та вела асоціальний спосіб життя. Свідок [PERSON] в судовому засідаснні пояснив, що позивач є його племінницею, стосунки добрі. Вказав, що стосунки позивачки з її батьком були добрі, сімейні та дружні до останнього, донька була завжди важлива для нього. Бачив як позивачка прямувала до батька з покупками. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що позивачка його хрещениця, стосунки добрі, сімейні. Вказав, що стосунки позивачки з її батьком були нормальні. Батько про життя доньки не розповідав і не відзивався негативно про неї. Зазначив, що донька займалась організацією поховання батька. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно положень до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст. 4 ЦПК України) і що також гарантованост.124 Конституції України. Судом встановлено та не оспорювалося сторонами, що [PERSON] є донькою померлого [PERSON] . [PERSON] перебував у трудових відносинах з ЗАТ «Житомирські ласощі», що також не оспорюється сторонами. При виконанні трудових обов`язків з [PERSON] стався нещасний випадок, в результаті якого він помер, про що підприємством 25.02.2021 року складено акт Форми Н-1/П про розслідування нещасного випадку. Комісія з розслідування нещасного випадку визнала його таким, що пов`язаний з виробництвом. Причинами нещасного випадку зазначено: основна - технічна - незадовільний технічний стан технологічних транспортних засобів, а саме несправність датчика присутності водія автонавантажувача Mitsubishi FD15NT, який у разі залишення водієм робочого місця на протязі 3 секунд, блокує працездатність рухомих частин навантажувача, чим порушено вимоги д. 1 розділу II Правил охорони праці під час експлуатації навантажувачів, затверджених наказом Міністерства соціальної політики України від 27 серпня 2018 року №1220, зареєстрованих Міністерством юстиції України 19.09.2018 за №1082/32534 та вимоги частини 5 абзацу 2 статті ІЗ Закону України «Про охорону праці», супутня - організаційна - інші організаційні причини, а саме не проведено експерте обстеження автонавантажувача Mitsubishi FD1.5NT у зв`язку з досягненням призначеного строку служби (граничного строку експлуатації), чим порушено вимоги п, п. 7, 8 розділу V та вимоги п. З розділу II Правил охорони праці під час експлуатації навантажувачів, затверджених наказом Міністерства соціальної політики України від 27 серпня 2018 року №1220. зареєстрованих Міністерством юстиції України 19.09.2018 за №1082/32534 та частини 7 абзацу 2 статті 13 Закону України «Про охорону праці» (а.с. 15). [PERSON] [INFO] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] , актовий запис № 1753 (а.с. 6). Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини - є головним обов`язком держави. Відповідно до ст. 16 ЦК України відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів судом. Згідно з ч. 1, 3 ст. 13 ЗУ «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Приписами ст. 4 ЗУ «Про охорону праці» встановлено: державна політика в області охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань. Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. За правилами ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Частиною 2 ст. 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Приписами частини 3 статті 23 ЦК України закріплено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або у інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (справа «Станков проти Болгарії», № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року). Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної(немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я. Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду в постанові від 14.12.2020 р. у справі № 210/2271/19 дійшов висновку про необхідність відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 08 квітня 2020 року № 210/2272/19 (провадження № 61-18268св19) та колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2020 року у справі № 210/57/19 (провадження № 61-16622св19), та визначив, що виплата Фондом соціального страхування моральної шкоди, завданої смертю потерпілого у зв`язку з нещасним випадком на виробництві, членам його сім`ї Законом № 1105-ХІV не передбачена і така, за наявності для цього підстав, повинна виплачуватись роботодавцем, з яким загиблий перебував у трудових відносинах, Враховуючи те, що роботодавець не створив безпечні та нешкідливі умови праці на підприємстві, де працював померлий, тим самим порушивши ч. 2 ст. 152 КЗпП України, ст. 17 Закону України «Про охорону праці», які встановлюють цей обов`язок, що й стало причиною його смерті, а також виходячи з доведеності факту отримання моральної шкоди позивачем внаслідок смерті близької людини - батька, який не спростовано відповідачем, суд приходить до висновку, що відповідач ЗАТ «Житомирські ласощі» є особою, яка несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди Позивачці - доньки померлого, у зв`язку чим наявні правові підстави для часткового задоволення позовних вимог. Суд критично оцінює покази свідків, оскільки свідки мають родинні відносини з позивачкою, їх покази не підтверджують, та не спростовують факту настання моральних страждань позивачки у зв`язку зі смертю батька, а лише стосуються характеризуючих даних [PERSON] , що не є предметом розгляду справи. Стосовно розміру відшкодування моральної шкоди, суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків для позивача, глибини моральних страждань у зв`язку з тим, що позивач втратив близьку людину (батька), а отже передчасна втрата батька позначилась на ній у більшому ступені, вона залишилася без моральної підтримки, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача у недотриманні положень з охорони праці, які призвели до смертельного нещасного випадку, виходячи із засад розумності та справедливості, беручи до уваги характер і тривалість моральних страждань позивачки, наслідки, що наступили, та їх невідворотність, враховуючи частково виплачену відповідачем матеріальну допомогу в розмірі 10000 грн. та допомогу з оплати поховання в розмірі 10555,39 грн., вважає, що справедливою компенсацією перенесених позивачем моральних страждань, пов`язаних із втратою батька та зміною звичного ритму життя, буде стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 40 000 гривень. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Пунктом 3 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи приписи статті 141 ЦПК України, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 600 гривень.

Outcome: partial