Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-05 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] в якій просить визнати недійсним договір дарування торгового павільйону загальною площею 79,6 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] , №976 від 09.04.2010 року та договір дарування земельної ділянки площею 0,0045 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер - 3223110100:01:102:0122 №978 від 09.04.2010 року між [PERSON] та [PERSON] . Скасувати державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно приватної власності [PERSON] на торговий павільйон загальною площею 79,6 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] від 03.10.2019 року, здійснену державним реєстратором Броварської державної районної адміністрації Київської області Кисіль Г.В. в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, згідно договору дарування №976 від 09.04.2010 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курковською Я.Л. Скасувати державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно приватної власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0045 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер - 3223110100:01:102:0122 від 03.10.2019 року, здійснену державним реєстратором Броварської державної районної адміністрації Київської області Кисіль Г.В. в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, згідно договору дарування №978 від 09.04.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курковською Я.Л. Визнати право власності в порядку спадкування за [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER] на торговий павільйон загальною площею 79,6 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,0045 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер - 3223110100:01:102:0122 та стягнути з з [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати. В обґрунтування позовної заяви представник позивача вказала, що приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Гринько А.П. за реєстровим номером 246, від імені [PERSON] , був посвідчений заповіт від 20.03.2017 р. Спадкоємцем по вказаному заповіту є, в тому числі, [PERSON] на спадкове майно, яке на час смерті [PERSON] належало останньому, а саме: 1. Торговий павільйон, розташований за адресою: [ADDRESS] . 2.Земельна ділянка площею 0,0045 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення для комерційного використання (під існуючий торгівельний павільйон « [INFO] »), кадастровий номер - 3223110100:01:102:0122. [INFO] Немаєв [PERSON] помер. 08 жовтня 2019 р. приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Донченко В.Ю. відкрита спадкова справа №10/2019. 17 березня 2020 р. [PERSON] звернувся до вказаного нотаріуса з заявою вх.№4 про прийняття спадщини. 19 серпня 2020 р. приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Донченко В.Ю. за вих..№--/02-31 винесень постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в тому числі, про відмову [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на: торговий павільйон, розташований за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,0044 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення для комерційного використання (під існуючий торгівельний павільйон « [INFO] »), кадастровий номер - 3223110100:01:102:0122, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на землю та торговий павільйон. У вересні 2020 р. під час формування інформаційної довідки позивач дізнався про існування договорів дарування на майно, яку було вказано в заповіті [PERSON] на ім`я [PERSON] . Відповідно до інформаційної довідки №224879271 від 21.09.2020 р. державним реєстратором Броварської районної адміністрації Київської області Кисіль Г.В., на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 49000177 від 03.10.2019 р. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис №33518372, яким зареєстровано право власності за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на торговий павільйон загальною площею 79,6 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] . Підставою для державної реєстрації стали архівна довідка №726 від 02.10.2019 р. та договір дарування, серія та номер: 976 від 09.04.2010 р., посвідчений \~ \~ \~ \~ приватним\~нотаріусом Київської\~міського нотаріального\~округу Курковською\~Я.Л.\~ Відповідно до\~інформаційної довідки\~№224879271\~від 21.09.2020\~р.\~державним реєстратором\~Броварської районної\~адміністрації Київської\~області Кисіль\~Г.В.,\~на підставі\~рішення про\~державну реєстрацію\~прав та\~їх обтяжень,\~індексний номер\~48999755\~від 03.10.2019\~р.\~до Державного\~реєстру речових\~прав на\~нерухоме майно\~внесений запис\~№33518023,\~яким зареєстровано\~право власності\~за [PERSON] \~(РНОКПП\~ [NUMBER] )\~на земельну\~ділянку площею\~0,0045\~га,\~що розташована\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~кадастровий номер\~-\~3223110100:01:102:0122.\~Підставою для\~державної реєстрації\~стали архівна\~довідка №726\~від 02.10.2019\~р.\~та договір\~дарування,\~серія та\~номер:\~978\~від 09.04.2010\~р.,\~посвідчений приватним\~нотаріусом Київської\~міського нотаріального\~округу Курковською\~Я.Л.\~ Вказані договори дарування були посвідчені не містом розташування майна в м.Обухів Київської області, а в м.Києві, тобто поза межами нотаріального округу. Крім того, всупереч нормам діючого на той час законодавства, державна реєстрація нібито подарованого майна відбулася вже після смерті [PERSON] , тобто наприкінці 2019 року, а до цього часу [PERSON] не була власником подарованого майна, тобто це майно належало [PERSON] . Проте [PERSON] не міг складати вказані договори дарування, оскільки: по-перше, ще 28.05.2012 р. останній заповідав вказаний торговий павільйон, що підтверджується копією заповіту від 28.05.2012 р., по-друге, [PERSON] фінансував будівництво торгового павільйону, отже складання заповіту на ім`я [PERSON] в частині вказаного торговельного павільйона та земельної ділянки, на якій він розташований був цілком логічним. Нотаріус Київського міського нотаріального округу Курковська Яна Леонідівна, яка нібито посвідчувала вказані вище договори дарування, була засуджена Оболонським районним судом м.Києва згідно вироку від 23.04.2013 р. по справі №2605/7851/12 (провадження 1/756/42/13). Листом від 26.11.2020 р. вих.№4231/01-21 Київський державний нотаріальний архів повідомив, що Робочою групою здійснено вилучення документів нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Курковської Я.Л., про що складено акт. Станом на 26.11.2020 р. вказані документи не передані на державне відповідальне зберігання до Київського державного нотаріального архіву. Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції України у відповідь на адвокатський запит, листом від 27.11.2020 р. вих.№42091/6-20, повідомило, що нотаріальна діяльність [PERSON] по Київському міському нотаріальному округу припинена з 04.04.2012 р. на підставі Наказу Головного управління юстиції у м.Києві від 04.04.2012 р. №618/6. Також, у відповіді зазначено, що відповідно до акту про результати розшуку документів в архівних справах приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Курковської Я.Л. від 26.11.2020 р., складеного членами Експертної комісії Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Київ), у справі №02-33 том№2 «Реєстр для реєстрації нотаріальних дій» за 2010 рік приватного нотаріуса Київської міського нотаріального округу Курковської Я.Л. договори дарування від 09 квітня 2010 р. за реєстровим №№976, 978, в яких дарувальник [PERSON] та обдарована [PERSON] не знайдені. Позивач вважає, що зазначені договір дарування торгового павільйону загальною площею 79.6 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] , №976 від 09.04.2010 р. та договір дарування земельної ділянки площею 0,0045 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер - 3223110100:01:102:0122 №978 від 09.04.2010 р. між [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] (обдарована) укладені з порушенням норм чинного законодавства, що є підставою для визнання їх недійсним в судовому порядку. Так, оспорювані договори дарування були посвідчені 09.04.2010 р. нотаріусом з порушенням положень ст.13-1 ЗУ «Про нотаріат», оскільки посвідчувалися нотаріусом Київського міського нотаріального округу щодо майна, яке знаходиться поза межами м.Обухів, а саме, на території Київської області. Крім того, вказані договори дарування підлягають визнанню недійсними у судовому порядку, оскільки вони були зареєстровані в реєстрі речових прав на нерухоме майно наприкінці 2019 р., а не під час нібито складання у 2010 р., посвідчені приватним нотаріусом поза межами свого нотаріального округу, а крім того вказані договори відсутні в «Реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за 2010 р. приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Курковської Я.Л., що взагалі спростовує їх існування. Ухвалою суду від 08.04.2021 було відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 16.06.2021 було задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, а саме витребувати: у приватного нотаріуса Обухівського районного округу Київської області Донченко В.Ю. спадкову справу, яка відкрита після смерті [PERSON] та у відповідача [PERSON] оригінал договору дарування торгового павільйону та земельної ділянки, які є предметом спору. Ухвалою суду від 12.08.2021 було залучено до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . В судовому засіданні 12.10.2021 р. третя особа [PERSON] надав письмові пояснення щодо позову, в яких вказав, що він підтримує позовні вимоги повністю, та просить суд задовольнити позовні вимоги [PERSON] . Пояснив, що він є спадкоємцем за заповітом від 20.03.2017 р. [PERSON] , який помер [INFO] . Згідно заповіту померлого [PERSON] посвідченого приватним нотаріусом Гринько А.П. Обухівського нотаріального округу 20 березня 2017 та зареєстрованого в реєстрі за №246, [PERSON] заповідано належне [PERSON] майно житловий будинок за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,126 га за вказаною адресою, а також всі належні померлому транспортні засоби. 08.10.2019 р. за заявою [PERSON] приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Донченко В.Ю. було відкрито спадкову справу №10/2019, при відкритті якої стало відомо про наявність договорів дарування на вказаний будинок та земельну ділянку укладених на користь [PERSON] 22.12.2009 р. [PERSON] познайомився з [PERSON] у 2011 р. і почав з ним працювати. У них склалися тісні ділові та дружні відносини. Спадкодавець був священником. [PERSON] в 2014 р. був висвячений в сан священника, а в лютому 2015 р. у сан священника і призначений другим священником на ту ж парафію, де звершував служіння [PERSON] . Спадкодавець завжди піклувався про [PERSON] та його сім`ю. Так як у нього троє дітей, то [PERSON] запропонував йому ще в 2015 р. переїхати і жити в побудованому ним будинку за адресою: [ADDRESS] , який межує з церковною територією, де він і на даний час звершує своє священницьке служіння як настоятель храму, де він і на даний час проживає з своєю сім`єю. 09.06.2015 р. [PERSON] заповів [PERSON] цей будинок з надвірними будівлями і спорудами, а також земельну ділянку під ним. 20.03.2017 [PERSON] підтвердив своє волевиявлення щодо розпорядження власним майном новим заповітом, в якому заповів [PERSON] вищевказаний будинок та земельну ділянку, а також автомобіль марки TOYOTA, модель RAV 4 2017, VIN-код [NUMBER] , р.н. [NUMBER] . [INFO] Немаєв [PERSON] помер, за тиждень до смерті він потрапив в лікарню тяжкому стані. [PERSON] працювала в [PERSON] домогосподаркою. 25.09.2019 р. [PERSON] дізнався, що [PERSON] переоформила на себе автомобіль, який належав [PERSON] і в порядку спадкування належав йому. [PERSON] продала авто і кошти передала сину [PERSON] , для того, щоб той міг купити житло. 08 жовтня 2019 р. [PERSON] отримав свідоцтво про смерть з позначкою повторно, але не з рук відповідачки, а у відділі реєстрації на підставі його звернень щодо реєстрації смерті. Тобто в період з 20.09. по 08.10.2019 р. [PERSON] навмисне не реєструвала смерть [PERSON] . Вже після відкриття спадкової справи за його заявою 08.10.2019 р., він дізнався, що майно яке має належати йому за заповітом переєстроване 03.10.2019 р. на [PERSON] , згідно договорів дарування від 22 грудня 2009 р., нібито оформлених нотаріусом Курковською Я.Л. Діяльність даного нотаріуса була припинена 04.04.2012 р., крім того нотаріус [PERSON] була засуджена Оболонський районним судом м.Києва 23.04.2013. Дані пояснення [PERSON] обґрунтовуються з зазначенням аргументів, які були отримані під час розгляду Обухівським районним судом справи №372/54/20 за його позовом до [PERSON] про визнання недійсним договорів дарування, визнання права власності в порядку спадкування, яку суд задовольнив повністю. [PERSON] вважає, що [PERSON] шляхом обману та підробки документів незаконним шляхом заволоділа майном, яке на правах спадщини згідно заповіту [PERSON] має належати йому та іншим спадкоємцям за заповітом. Ухвалою суду від 12.10.2021 було відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] про зупинення провадження по справі. Застосовано до відповідача [PERSON] за не виконання ухвали суду від 16.06.2021 про витребування доказів, заходи процесуального примусу у виді попередження. Ухвалою суду від 01.09.2022 було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала з підстав викладених у позові, вважає, що договір дарування покійний [PERSON] не міг складати. В суді вже розглядався ідентичний спір по іншому спадковому майну. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позову, вважає, що позов безпідставний, відповідальність повинна нести нотаріус, договір дарування був укладений приблизно в 2009 р., чому тривалий час не реєстрували право власності йому не відомо. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, пояснив, що він є спадкоємцем за заповітом на будинок, землю, транспортні засоби. У нього є сумніви, щодо існування договорів, таких договорів не має навіть в архіві, все було сфабриковано. По справі апеляція скасувала рішення в частині визнання договору недійсним, оскільки договір був відсутній. Представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні 27.09.2022 позовні вимоги підтримав повністю, просив задовольнити позов в повному обсязі. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день та час слухання справи повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, пояснення третьої особи [PERSON] , перевіривши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини: [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданим 08.10.2019 р. Обухівським міськрайонним відділом державної реєстрації цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис №312 (а.с.18 т.1). За життя [PERSON] склав заповіти, посвідчені приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Гринько А.П. 28.05.2012 р. за реєстровим № 893 та від 20.03.2017 р. за реєстровим №246, згідно яких спадкоємцем є [PERSON] на спадкове майно, яке на час смерті [PERSON] належало йому, а саме: земельну ділянку площею 0,0044 га, кадастровий №3223110100:01:102:0122, цільове призначення для комерційного використання (під існуючий торговий павільйон « [INFO] », що розташована за адресою: [ADDRESS] ; торговий павільйон, розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.20-21, 105 т.1) 08.10.2019 р. за заявою [PERSON] приватним нотаріусом Обухівської районного нотаріального округу Київської області Донченко В.Ю. було відкрито спадкову справу№10/2019 щодо майна померлого [INFO] Немаєва [PERSON] (а.с.74 т.1) 17.03.2020 р. [PERSON] подав приватному нотаріусу Обухівського районного нотаріального округу Донченко В.Ю. заяву про прийняття спадщини після померлого [PERSON] (а.с.152 т.1) Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 19.08.2020 р. вих.№--/02-31 приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Донченко В.Ю. відмовила [PERSON] у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на: - торговий павільйон, розташований за адресою: [ADDRESS] ; - земельну ділянку площею 0,0044 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення для комерційного використання (під існуючий торгівельний павільйон « [INFO] »), кадастровий номер 3223110100:01:102:0122 (а.с.22-26 т.1) З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомості №224879271 від 21.09.2020 р. вбачається, що державним реєстратором Броварської РДА Київської області Кисіль Г.В., на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 49000177 від 03.10.2019 р. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис №33518372, яким зареєстровано право власності за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на торговий павільйон загальною площею 79,6 кв.м. , розташований за адресою: [ADDRESS] . Підстава для державної реєстрації: архівна довідка №726 від 02.10.2019 р. видавник: КП Київської обласної ради «Західне бюро технічної інвентаризації» та договір дарування торгового павільйону №976 від 09.04.2010 р., видавник: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Курковська Я.Л. (а.с.32 т.1) Також з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомості №224879271 від 21.09.2020 р. вбачається, що державним реєстратором Броварської РДА Київської області Кисіль Г.В., на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 48999755 від 03.10.2019 р. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис №33518023, яким зареєстровано право власності за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на земельну ділянку площею 0,0045 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] ., кадастровий номер - 3223110100:01:102:0122. Підстава для державної реєстрації: державний акт на право власності на земельну ділянку, серія та номер: ЯД №708637, виданий 29.03.2007 р., видавник: Обухівський районний відділ земельних ресурсів; договір дарування земельної ділянки №978 від 09.04.2010 р., видавник: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Курковська Я.Л. (а.с.33 т.1) Отже, судом встановлено, що вищевказані оспорювані в позові нотаріальні дії, щодо договору дарування № 976 посвідченого 09.04.2010 року приватним нотаріусом Київського міського округу Курковською Я.Л. торгового павільйону розташованого за адресою: [ADDRESS] , а також договору дарування №978 посвідченого 09.04.2010 року приватним нотаріусом Київського міського округу Курковською Я.Л. щодо земельної ділянки розташованої за адресою: [ADDRESS] ., кадастровий номер - 3223110100:01:102:0122 - вчинені нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курковською Я.Л. щодо майна, яке територіально знаходиться поза межами м. Києва, а саме на території Київській області. Так, згідно\~ст. 13-1 Закону України «Про нотаріат»\~визначено, що нотаріальний округ - територіальна одиниця, в межах якої нотаріус здійснює нотаріальну діяльність і в межах якого знаходиться державна нотаріальна контора, в якій працює державний нотаріус, або робоче місце (контора) приватного нотаріуса. Нотаріальні округи визначаються відповідно до адміністративно-територіального устрою України. У містах з районним поділом округом діяльності нотаріуса є вся територія міста. У разі зміни адміністративно-територіального поділу України, в результаті якого розташування робочого місця (контори) приватного нотаріуса увійшло до іншого нотаріального округу, нотаріальна діяльність відповідних нотаріусів повинна бути зареєстрована в цьому нотаріальному окрузі. Нотаріус не вправі здійснювати нотаріальну діяльність за межами свого нотаріального округу, за винятком заміщення інших нотаріусів у випадках, передбачених цим Законом.\~Закон України «Про нотаріат»\~доповнено статтею 13-1 згідно із\~Законом № 614-VI від 01.10.2008 року, який набрав чинності з 01.12.2008 року. Нотаріус не вправі здійснювати нотаріальну діяльність за межами свого нотаріального округу, за винятком заміщення інших нотаріусів у випадках, передбачених законодавством. Закон прямо не передбачає нікчемність правочину, вчиненого з порушенням положень\~статті 13-1 Закону України «Про нотаріат», отже такий правочин може бути визнаний судом недійсним за наявності відповідного позову. Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду рішення від 05.08.2020 року\~\~\~\~\~\~\~\~справа № 450/1610/15-ц провадження № 61-36163св18 зазначив: «Згідно положень частини другої\~статті 719 ЦК України\~договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.\~Ст.13-1 Закону України «Про нотаріат»\~визначено, що нотаріальний округ - територіальна одиниця, в межах якої нотаріус здійснює нотаріальну діяльність і в межах якого знаходиться державна нотаріальна контора, в якій працює державний нотаріус, або робоче місце (контора) приватного нотаріуса. Нотаріальні округи визначаються відповідно до адміністративно-територіального устрою України. У містах з районним поділом округом діяльності нотаріуса є вся територія міста. У разі зміни адміністративно-територіального поділу України, в результаті якого розташування робочого місця (контори) приватного нотаріуса увійшло до іншого нотаріального округу, нотаріальна діяльність відповідних нотаріусів повинна бути зареєстрована в цьому нотаріальному окрузі. Нотаріус не вправі здійснювати нотаріальну діяльність за межами свого нотаріального округу, за винятком заміщення інших нотаріусів у випадках, передбачених цим Законом. Закон України «Про нотаріат»\~доповнено статтею 13-1 згідно із\~Законом № 614-VI від 01 жовтня 2008 року, який набрав чинності з 01 грудня 2008 року, тобто вказана норма діяла на час посвідчення даної нотаріальної дії. Відповідно до пунктів 2, 3 та 4 глави 1 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 02 лютого 2012 року № 296/5 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин, далі - Порядок) нотаріальні дії вчиняються у приміщенні державної нотаріальної контори, у державному нотаріальному архіві, приміщенні, яке є робочим місцем (конторою) приватного нотаріуса. В окремих випадках, коли фізична особа не може з`явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваного правочину, такі нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаними приміщеннями, але в межах нотаріального округу. Якщо нотаріальна дія вчинюється поза приміщенням державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, приміщенням, яке є робочим місцем (конторою) приватного нотаріуса, у посвідчувальному написі та в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій зазначається місце вчинення нотаріальної дії (удома, у лікарні, за місцезнаходженням юридичної особи тощо) із зазначенням адреси, а також причин, з яких нотаріальна дія була вчинена поза вказаними приміщеннями. Запис про вчинення нотаріальної дії поза приміщенням державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, приміщенням, яке є робочим місцем (конторою) приватного нотаріуса, заноситься до Журналу (книги) обліку викликів нотаріуса за межі державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву чи робочого місця (контори) приватного нотаріуса згідно з додатком 14 до Правил ведення нотаріального діловодства, затверджених\~наказом Міністерства юстиції України від 22 грудня 2010 року № 3253/5, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 23 грудня 2010 року за № 1318/18613 (із змінами). Нотаріус не вправі здійснювати нотаріальну діяльність за межами свого нотаріального округу, за винятком заміщення інших нотаріусів у випадках, передбачених законодавством. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що нотаріальна діяльність здійснюється нотаріусом у межах свого нотаріального округу та за місцем знаходження приміщення державної нотаріальної контори, в якій працює державний нотаріус, або приміщення, яке є робочим місцем приватного нотаріуса. Законодавством заборонено нотаріусу здійснювати нотаріальну діяльність за межами свого нотаріального округу.\~Закон\~прямо не передбачає нікчемність правочину, вчиненого з порушенням положень\~статті 13-1 Закону України «Про нотаріат», отже такий правочин може бути визнаний судом недійсним за наявності відповідного позову. Такі вимоги не можна вважати формальними, зокрема про що свідчить рішення законодавця про доповнення\~Закону України «Про нотаріат»\~нормою ст.13-1. Відповідно до частини третьої\~статті 2 ЦПК України\~до основних засад (принципів) цивільного судочинства належать, в тому числі: верховенство\~\~права, змагальність сторін, диспозитивність, пропорційність.» Відповідно до положень частини першої\~статті 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини третьої\~статті 2 ЦПК України\~до основних засад (принципів) цивільного судочинства належать, в тому числі: верховенство права, змагальність сторін, диспозитивність, пропорційність. Пунктом 2\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2\~передбачено, що відповідно до статей\~55,\~124 Конституції України\~та\~статті 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч. 1\~ст. 5 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до\~ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно зі\~статтею 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною першою\~статті 8 Конституції України\~передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша\~статті 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих\~Конституцією\~і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Статтею 15 ЦК України\~визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, дана норма закону визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Відповідно до частини другої\~статті 16 ЦК України\~способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. За правилами статей\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої\~статті 202 ЦК України\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до\~статті 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно положень частини другої\~статті 719 ЦК України\~договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. З матеріалів справи вбачається, що відповідачкою [PERSON] на ухвалу суду від 16.06.2021 не було надано оригінали чи\~належним чином\~завірених копії\~ договорів дарування торгового павільйону та земельної ділянки, які є предметом спору. В судовому засіданні 06.12.2022 р. представником відповідача [PERSON] для огляду було надано оригінал договору дарування земельної ділянки, однак додати його копію до матеріалів справи він відмовився. Тому у суду відсутня можливість належним чином дати оцінку даному документу. Закон України «Про нотаріат»\~доповнено статтею 13-1 згідно із\~Законом № 614-VI від 01 жовтня 2008 року, який набрав чинності з 01 грудня 2008 року, тобто вказана норма діяла на час посвідчення оспорюваних правочинів. З копії листа завідувача Київського державного нотаріального архіву вих..№4231/01-21 від 26.11.2020 р. вбачається, що робочою групою було здійснено вилучення документів нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Курковської Яни Леонідівни, про що складено акт. Станом на 26.11.2020 р. документи нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Курковської Яни Леонідівни не передані на державне відповідальне зберігання до Київського державного нотаріального архіву. (а.с.36 т.1) Крім того, копією листа начальника Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України вих..№42091/6-20 від 27.11.2020 р. підтверджується, що нотаріальна діяльність [PERSON] по Київському міському округу припинена з 04.04.2012 р. на підставі наказу Головного управління юстиції у місті Києві від 04.04.2012 №618/6. Також зазначено, що відповідно до акту про результати розшуку документів в архівних справах приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Курковської Яни Леонідівни від 26.11.2020, складеного членами Експертної комісії Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), у справі №02-33 том №2 «Реєстр для реєстрації нотаріальних дій» за 2010 р. приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Курковської Я.Л. договори дарування від 09 квітня 2010 р. за реєстровими №№ 976, 978, в яких дарувальник [PERSON] та обдарована [PERSON] не знайдені. (а.с.37 т.1) Позивач в своєму позові оспорює сам факт укладення таких правочинів у встановленому законом порядку та за особистої участі спадкодавця, належними і допустими доказами подібні твердження позову не спростовані. Сукупність вказаних вище обставин очевидно вказує на те, що фактично оспорювані за позовом правочини відчудження майна спадкодавця за його участю не укладались, ним не підписувались, нотаріально не посвідчувались, що свідчить про їх недійсність. За таких\~обставин необхідно\~визнати недійсним\~договір дарування\~торгового павільйону\~загальною площею\~79,6\~кв.м.,\~розташованого за\~адресою [ADDRESS] ,\~№976\~від 09.04.2010\~року та\~договір дарування\~земельної ділянки\~площею 0,0045\~га,\~що розташована\~за адресою\~ [ADDRESS] ,\~кадастровий номер\~3223110100:01:102:0122\~№978\~від 09.04.2010\~року укладеного\~між [PERSON] \~та [PERSON] . Ч.2 ст.331 ЦК України передбачено, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Обов`язковість державної реєстрації прав на нерухоме майно передбачена ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, та їх обтяжень» від 01.07.2004 р. Порядок та умови державної реєстрації передбачені тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації права власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 7 лютого 2002 р. з наступними змінами. Відповідно до ч.3 ст.3 вказаного закону, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону, виникають з моменту такої реєстрації. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.11.2019 р. у справі №826/3051/18 викладено висновки, що скасування рішень про державну реєстрацію речових прав, запису про їх реєстрацію в Державному реєстрі речових правна нерухоме майно за третіми особами є способом захисту права позивача на спірне нерухоме майно від його порушення іншими особами, за якими зареєстроване аналогічне право щодо того ж нерухомого майна. Належним відповідачем у такому спорі є особа, речове право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 у справі №755/9555/18 провадження №14-536цс18 зазначено, що під час розгляду справи суди мають враховувати висновки Великої Палати Верховного Суду (п.5.17 постанови від 04.09.2018 р. у справі №915/127/18) стосовно того, що після внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належним способом захисту прав є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію , яке вичерпало свою дію, а скасування запису про проведену державну реєстрацію відповідного права. Державна реєстрація права власності за оспорюваними правочинами, завершення всіх процедур реєстрації правочинів здійснена вже після смерті спадкодавця, власника майна та дарувальника [PERSON] через дев`ять років. Беручи до уваги, що судом встановлено, недійсність укладення оспорюваних правочинів, на підставі яких державним реєстратором було зроблено державну реєстрацію права власності відповідача [PERSON] на торговий павільйон та земельну ділянку. Тому необхідно скасувати державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно приватної власності [PERSON] на торговий павільйон загальною площею 79,6 кв.м., розташованого за адресою [ADDRESS] від 03.10.2019 року, здійснену державним реєстратором Броварської державної районної адміністрації Київської області Кісіль Г.В. в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, згідно договору дарування №976 від 09.04.2010 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курковською Я.Л. А також, скасувати державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно приватної власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0045 га, що розташовану за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 3223110100:01:102:0122 від 03.10.2019 року, здійснену державним реєстратором Броварської державної районної адміністрації Київської області Кісіль Г.В. в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, згідно договору дарування №978 від 09.04.2010 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курковською Я.Л. Тому враховуючи скасування судом державної реєстрації прав на нерухоме майно, в іншій частині позовних вимог необхідно відмовити, так як позовні вимоги щодо визнання за позивачем [PERSON] права власності в порядку спадкування на торговий павільйон загальною площею 79,6 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,0045 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер - 3223110100:01:102:0122, суд вважає передчасними. Згідно ч.1\~ст.12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи,\~\~поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим\~\~Кодексом випадках. Згідно ч. 1\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, розглянувши справу в межах визначених предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. При наданні правової оцінки зустрічним позовним вимогам суд приймає до уваги наступне. Відповідно до положень ст.ст. 76 - 81 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись\~\~іншими засобами доказування (ч. 2\~ст. 78 ЦПК України). Таким чином, розглянувши справу в межах визначених предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, тому позов підлягає частковому задоволенню.\~\~\~ На підставі викладеного та

Outcome: partial