Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-19 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу в сумі 70 865 грн. за договорами позики та відшкодування 992,40 грн. судового збору. З позовної заяви вбачається, що 29.01.2021 року та 22.10.21 року відповідачка позичила у [PERSON] грошові кошти в сумі 14 300 грн. та 33 075 грн. для власних потреб на умовах розписки і зобов`язалась повернути борг 29.01.2022 року та 20.10.2022 року відповідно, та сплатити 3 % за кожен місяць користування позикою, а у разі невиконання зобов`язання - сплатити пеню в розмірі 5% від суми боргу за кожен місяць прострочення сплати до повного розрахунку, про що склала власноручно розписки. Проте, у визначений строк відповідачка свого зобов`язання за договорами позики не виконала, борг не повернула і не повертає його до цього часу. Тому позивач просить задовольнити його вимоги повністю і стягнути з відповідачки борг за договорами позики від 29.01.2021 та 20.10.2021 з урахуванням 3 % за кожен місяць користування позикою та пеню в розмірі 5% від суми боргу за кожен місяць прострочення сплати до повного розрахунку, а всього в сумі 70 865 грн. і судовий збір в сумі 992,40 грн. Позивач в позовній заяві просить розгляд справи здійснювати у його відсутність, не заперечує проти ухвалення заочного рішення судом. Відповідачка [PERSON] належним чином повідомлена про розгляд справи судом в порядку спрощеного провадження, відзив на позов не подала. Відповідно до ст.280-289 ЦПК України, за згодою позивача, суд ухвалює рішення на підставі наявних доказів у справі, оскільки відповідачка належним чином повідомлена про розгляд справи за місцем реєстрації, не з`явилася без поважних причин у судове засідання, позивачу роз`яснені наслідки ухвалення заочного рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши позовну заяву та письмові докази, судом встановлено, що між сторонами виникли відносини позики. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ст. 1047 ЦК договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження укладення договору позики, 29 січня 2021 року відповідачка [PERSON] склала розписку про позику у [PERSON] 14 300 гривень та зобов`язалась повернути суму боргу до 29.01.2022 року. Також на підтвердження укладення договору позики, 20 жовтня 2021 року відповідачка [PERSON] склала розписку про позику у [PERSON] 33 075 гривень та зобов`язалась повернути суму боргу до 20.10.2022 року. За користування коштами за обома розписками відповідачка зобов`язалася сплачувати [PERSON] 3 % за кожен місяць користування позикою, а у разі невиконання зобов`язання - сплатити пеню в розмірі 5% від суми боргу за кожен місяць прострочення оплати до повного розрахунку. Отже, сторонами дотримано вимог закону щодо форми та умов договору позики, визначених у ст. 1047 ЦК України. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що позивач свої зобов`язання за договором позики виконав та передав [PERSON] грошові кошти в сумі 14 300 грн. та 33 075 гривень, на що вказує відповідачка у розписках. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідачка [PERSON] борг у визначені договором строки, тобто до 29.01.2022 та 20.10.2022 не повернула, як не повернула борг і на час звернення позивача з позовом до суду. З розрахунку позивача вбачається, що розмір заборгованості відповідачки за договором позики становить: 47 375 грн. прострочена заборгованість за основною сумою боргу, 3 % за кожен місяць користування позикою - плата за користування кредитом - 17 055 грн. та пеня в розмірі 5% від суми боргу за кожен місяць прострочення оплати - з 29.01.2022 до 24.02.2022 - початок воєнного стану - 599,66 грн., оскільки під час воєнного стану штрафні санкції, в тому числі і пеня не застосовуються. Наданий позивачем розрахунок приймається судом, окрім розрахунку пені, є достатнім та зрозумілим. На підставі викладеного суд знаходить, що позов слід задовольнити частково. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача судові витрати в сумі 992,40 грн.

Outcome: partial