Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-14 00:00:00

Адвокат Петрова Марина Олександрівна в інтересах [PERSON] звернулася до суду з вказаною заявою, в якій просить видати обмежувальний припис стосовно свого колишнього чоловіка, [PERSON] . В обґрунтування заяви зазначає, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але фактично мешкає за адресою: [ADDRESS] , разом з дітьми: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . До 2018 року сім`я проживала разом з батьком дітей - заінтересованою особою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . 15 березня 2018 року рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя, шлюб між подружжям розірвано. [PERSON] створив заявниці та їх спільним дітям неможливі умови проживання в будинку за адресою: [ADDRESS] Він систематично вчиняє щодо неї домашнє насильство фізичного та психологічного характеру. [PERSON] постійно приходить за вищезазначеною адресою мешкання заявниці та дітей: заходить до будинку в стані алкогольного сп`яніння, поводить себе агресивно, погрожує вбити заявницю, облити її кислотою, спалити її, приносить до будинку величезні ножі, махає ними та погрожує порізати, почав різати на дитині одяг цим ножем, ображає, штовхає заявницю. висловлюється на її адресу нецензурною лайкою. Діти налякані, бояться батька, закриваються від нього у кімнаті, а він виламує двері до кімнати. З приводу таких неправомірних дій [PERSON] , заявниця неодноразово зверталася до поліції. 19.09.2022 було винесено чотири заборонних приписи стосовно кривдника [PERSON] , якими заборонено строком 10 діб: контактувати с постраждалими (заявницею та дітьми), входити та перебувати в місці проживання (перебування) постраждалих осіб; зобов`язано залишити місце проживання (перебування) постраждалих осіб. 13.10.2022 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя. винесена постанова у справі № 336/4983/22, якою особу [PERSON] визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накладено стягнення у виді 30 годин громадських робіт. Адвокатом зроблено запит до відділу поліції №3 щодо фактів звернення заявниці до органів поліції у період з 30.03.2018 по 19.09.2022. Також заявник посилається на висновок спеціаліста № 125 від 02.04.2018 щодо судового-медичного обстеження [PERSON] , де зафіксовані тілесні ушкодження, що з її слів нанесені колишнім чоловіком. Як зазначає заявник, незважаючи на заходи профілактичного впливу, кривдник своєї поведінки не змінює, через що проживання заявниці з дітьми в її же будинку є нестерпним, а тому вона змушена звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису відносно кривдника строком на 6 місяців. Заявник в судове засідання не з`явилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання викликався шляхом SMS-повідомлення та розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади відповідно до припису ч. 11 ст. 128 ЦПК України, однак до суду не з`явився з невідомих причин, що не перешкоджає розгляду заяви без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Статтею 3 Конституції України проголошено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Статтею 27 Конституції України визначено, що кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань. Положеннями статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом №475/97-ВР від 17.07.1997, встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Відповідно до ст. 350-1 ЦПК України з заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства. Згідно із ст. і 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана, зокрема особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». За положеннями ч. 1, ч. 2 ст. 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду. Як визначено п. 3, 6, 7, 8 та 14ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі -Закон) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства, -особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Частиною 2 ст. 3 Закону визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству, зокрема батьки та діти. Положеннями частин 2, 3, 4 ст. 26 Закону визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього певних обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Частиною 3 ст. 26 Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі №756/3859/19 (провадження №61-11564св19) зроблено висновок, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі України про адміністративне правопорушення та Кримінальним кодексом України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. У п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Тобто, оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи (правовий висновок, викладений в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 березня 2020 року у справі №159/4550/19 та від 17 лютого 2021 року у справі №753/19409/19). Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Судом встановлено, що [PERSON] є колишнім чоловіком заявниці, тобто вони є суб`єктами правовідносин, які регулюються законодавством про запобігання та протидію домашньому насильству. Із відповіді відділу поліції № 3 ЗРУ ГУНП в Запорізькій області на адвокатський запит вбачається, що з 30.03.2018 по 19.09.2022 органом поліції зареєстровано 10 звернень заявниці щодо неправомірної поведінки [PERSON] відносно неї та/або її дітей. Зміст інших доказів, досліджених судом, приведений вище по тексту рішення. Сукупністю наданих заявницею письмових доказів підтверджується, що протягом тривалого часу (більше чотирьох років) [PERSON] вчиняє відносно заявниці насильство психологічного, фізичного та економічного характеру. Дослідженими судом доказами підтверджуються і те, що існує високий рівень вірогідності продовження та повторного вчинення насильства щодо заявниці, а також настання тяжких або особливо тяжких наслідків, і такі ризики є реальними, а тому наявні підстави для застосування заходів тимчасового обмеження прав [PERSON] на максимальний строк.

Outcome: approved