Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-12 00:00:00

У позовній заяві позивач [PERSON] просить ухвалити рішення про зміну способу стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини із 1/4 частки заробітку (доходу) на тверду грошову суму в розмірі 1700 гривень. Заявлені вимоги обґрунтував тим, що у шлюбі з відповідачем, який розірваний рішенням суду від 10 серпня 2020 року, у них [INFO] народився син [PERSON] . На підставі виданого Любомльським районним судом судового наказу від 13 лютого 2020 року з нього на користь відповідача на утримання сина [PERSON] стягуються аліменти в розмірі 1/4 заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Наразі він офіційно не працює, має мінливий, нестабільний дохід, тому у відповідності до норм чинного законодавства аліменти з нього стягуються, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, яка по Волинській області в 2022 році становить 11735,00 гривень, у зв`язку із чим місячний розмір стягуваних з нього аліментів становить 2933,75 гривень. Нараховану державним виконавцем заборгованість по аліментам сплатив, проте подальша сплата аліментів у такому розмірі для нього є непосильною, оскільки в країні триває війна, через що у нього відсутні стабільні доходи і немає змоги сплачувати аліменти в сумі 3000,00 гривень щомісячно, який є більшим від гарантованого розміру аліментів. До початку військової агресії мав змогу виїжджати на заробітки за кордон та від отримуваного доходу сплачувати аліменти, проте на даний час такої можливості не має через воєнний стан в Україні, який унеможливлює його виїзд за кордон. У зв`язку із цим його матеріальне становище значно погіршилось, тому вважає доцільним стягувати з нього аліменти у твердій грошовій сумі. За таких обставин, а також з урахуванням законодавчо визначеного мінімального розміру аліментів на дитину відповідного віку, рівності батьківського обов`язку щодо утримання дитини, вважає посильним для нього і достатнім для дитини розмір аліментів на рівні 1700,00 гривень. Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 20 жовтня 2022 року, розгляд позову постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. В межах встановленого судом строку відповідач [PERSON] подала відзив на позовну заяву. У ньому вказала на безпідставність заявлених вимог з огляду на ненадання доказів, які б підтверджували зміну майнового чи іншого стану позивача як платника аліментів і слугували підставою для зменшення розміру стягуваних з нього аліментів. Крім цього, у відповідності до вимог ч.3 ст.181 СК України спосіб стягнення аліментів може змінюватися рішенням суду за позовом одержувача аліментів, а не його платника. Син проживає разом із нею, тому основний тягар по його утриманню лежить саме на ній. Незважаючи на сплату чи несплату аліментів, вона здійснює регулярні витрати на утримання сина: здоров`я, харчування, одяг, навчання та додаткові заняття. Позивач є працездатною особою, не позбавлений можливості працевлаштуватись і звернутись з цією метою до служби зайнятості, тому його посилання на відсутність офіційного працевлаштування не має істотного значення в розумінні ст.192 СК України та не є підставою для задоволення позову. У строк, визначений судом в ухвалі від 20 жовтня 2022 року з додатковим врахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 року №958, позивач відповіді на відзив відповідача не подав. Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини. Сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 серпня 2016 року, який розірваний рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 10 серпня 2020 року, що набрало законної сили 10 вересня 2020 року. У період шлюбу [INFO] у сторін народився син [PERSON] . Судовим наказом Любомльського районного суду Волинської області від 13 лютого 2020 року з позивача [PERSON] в користь відповідача на утримання сина [PERSON] стягнуто аліменти в розмірі однієї чверті заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28 січня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до наданої Головненською селищною радою Ковельського району Волинської області інформацією від 17.10.2022 № 2.1/275 в порядку ч.6 ст.187 ЦПК України відповідач по справі 28 січня 2022 року змінила прізвище з [PERSON] на Цьось. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч.2 ст.51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема в ст.180 СК України, якою на батьків покладено обов`язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначені у ст.181 СК України. Відповідно до ч.2 ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Отже, стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Частиною 1 статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Обґрунтовуючи заявлений позов, позивач посилається на те, що у нього погіршився матеріальний стан, оскільки через воєнний стан в Україні позбавлений можливості виїхати за кордон на заробітки, які попередньо були основним його джерелом доходу, внаслідок чого не має можливості сплачувати аліменти у визначеному судовим наказом розмірі. У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. \~ \~ \~ \~Згідно із ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. \~ \~ \~ \~Верховний Суд у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 зазначив, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. Отже, ураховуючи наведений правовий висновок Верховного Суду, вбачаються підстави для висновку, що наведене позивачем обґрунтування заявлених вимог саме по собі не є підставою для зменшення розміру стягуваних з нього аліментів на утримання дитини. Посилання позивача на неможливість виїзду за кордон на заробітки, у зв`язку із запровадженням на території України воєнного стану, є лише констатацією факту, який не підтверджує погіршення матеріального становища. Із цього приводу суд зазначає, що позивач є молодою людиною, має належний стан здоров`я, тому в силу свого батьківського обов`язку зобов`язаний дбати про матеріальне забезпечення своєї дитини на належному рівні. Неможливості отримання заробітку на території України позивач не довів, доказів пошуку роботи через органи центру зайнятості і неможливості працевлаштування у такий спосіб не надав. Окрім вище наведеного суд з урахуванням положень ст.182 СК України зазначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Законом встановлений прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, це та сума, яка мінімально може задовольнити потреби дитини, однак дитині для повноцінного розвитку потрібне якісне харчування, засоби для отримання повноцінного навчання, одяг, кошти на розвиток дитини, іграшки, оплата гуртків, школи, відпочинок та все те, що потрібно для гармонійного розвитку дитини, а не тільки прожитковий мінімум, який передбачено Законом. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. З огляду на проживання сина сторін з матір`ю очевидним є те, що основний тягар по його утриманню, що включає в себе також незаплановані (непередбачувані) витрати, лежать саме на відповідачу. Адже утримання дітей не зводиться виключно до суми стягуваних аліментів із платника. Це поняття є набагато ширшим, як у моральному, так і в матеріальному аспекті. Зменшення ж розміру аліментів без підтвердження належними, допустимими і достатніми доказами погіршення матеріального становища позивача не буде спрямоване на належне забезпечення дитини та суперечитиме її інтересам. Крім того слід зауважити, що згідно приписів ч.3 ст.181 СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідач [PERSON] як одержувач аліментів на дитину у поданому відзиві заперечила щодо зміни способу стягнення присуджених аліментів. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до внутрішнього переконання. Позивач не довів належними та допустимими доказами існування обставин, які підтверджують зміну його матеріального становища в сторону погіршення, тому достатніх і обґрунтованих підстав для зменшення розміру стягуваних з нього аліментів на утримання спільної з відповідачем дитини по справі не встановлено. У зв`язку із наведеним, у задоволенні позову належить відмовити в повному обсязі. Враховуючи прийняте по суті спору рішення, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed