Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-11 00:00:00

Короткий зміст позову Позивач [PERSON] \~звернувся до Шевченківського районного суду м. Чернівці з позовом до відповідача [PERSON] \~про визначення місця проживання та призначення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що з 24.10.2009р. він з відповідачкою перебували в зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 17.12.2019 року було розірвано. Зазначає, що в шлюбі з відповідачкою, народився син - [PERSON] [INFO] , який по домовленості з відповідачкою проживав і продовжує проживати із ним батьком. Вказує, що відповідачка має іншу сім`ю та на її утриманні перебуває малолітня дитина, та зважаючи на попередню домовленість відносно проживання дитини [PERSON] з батьком, [PERSON] відмовилася супроводжувати сина у найнебезпечніше місце під час військової агресії; на даний час він та син зареєстровані, як внутрішньо переміщені особи Окрім наведеного, мотивує позов і тим, що між ним та відповідачкою було укладено 22.07.2022 року договір про здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини за місцем проживання батька. 20.07.2022 р. [PERSON] йому як батькові малолітнього [PERSON] , 2010 року народження підписала дозвіл на супровід в тимчасових поїздках до країн Шенгенської угоди та Європейського Союзу, із правом перетину транзитних країн та повернення в Україну. Просить, визначити місце проживання сина [PERSON] [INFO] із ним, батьком. Стягнути з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання сина - [PERSON] [INFO] до досягнення повноліття у розмірі 1 500,00 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття. Рух справи та позиція сторін. Відповідно до ухвали Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12.09.2022 року відкрито провадження у вищенаведеній справі за правилами загального позовного провадження. Згідно ухвали Шевченківського районного суду м. Чернівці від 31.10.2022 року закрито підготовче провадження і справу призначено до судового розгляду по суті. В судове засідання, сторони не з`явилися, були належним чином повідомленими про день, час і місце розгляду справи. Від позивача [PERSON] в суд поступила письмова заява про розгляд справи за його відсутності; позовні вимоги позивачем підтримано в повному обсязі, які просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, скерувала до суду заяву про розгляд справи за її відсутність, проти заявленого позову не заперечувала. Відзиву на позов, відповідачкою не подано. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Орган опіки та піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради Чернівецької області в судове засідання не з`явився, в суд направлено листа про розгляд справи за відсутності представника. Відповідно до\~стаття 223 ЦПК України\~визначені наслідки неявки в судове засідання учасника справи, ч.1 вказаної норми закону передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі…. неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. У відповідності до\~ст. 247 ч. 2 ЦПК України, за відсутності усіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Положеннями\~ст. 4 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Досліджені судом докази надані сторонами і застосовані норми права. Судом, встановлено, що рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області задоволено позовні вимоги та розірвано шлюб, укладений між [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] (а.с.10 - 13). Згідно свідоцтва про народження вбачається, що за період перебування сторін в шлюбі, народилася дитина, син [PERSON] , [INFO] (а.с.14), сторони є батьками дитини. Згідно довідки про участь батьків у шкільному житті дитини №132 від 02.08.2022 та довідки з амбулаторії №5 м. Бахмут №287 від 29.07.2022 вбачається належне виконання батьком [PERSON] свої батьківський обов`язків по відношенню до свого сина [PERSON] .(а.с.15), який спостерігався сімейним лікарем за місцем проживання, відповідно до довідки № 287 від 29.02022року (а.с.16); На підставі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 06.03.2021р., зареєстровано було 06.03.2021 року шлюб між сторонами (а.с.17) Свідоцтвом про народження (серії [NUMBER] від 13.08.2021) підтверджується народження дитини [PERSON] [INFO] , батьками якої є сторони по справі..(а.с. 18). З довідки від 16.05. 2022 року № 1216-5001591450 (а.с.19) вбачається, що [PERSON] є внутрішньо переміщеною особою. [PERSON] та [PERSON] також є внутрішньо переміщеними особами (а.с. 28 31). Згідно договору між батьками щодо здійснення батьківський прав та визначення місця проживання дитини, місто Павлоград, Павлоградський район, Дніпропетровська область від 12.07.2022 року встановлено що [PERSON] та [PERSON] визначили місцем проживання дитини, а саме [PERSON] з батьком, тобто з [PERSON] . (а.с.20-23) Згідно заяви [PERSON] від 12.07.2022 встановлюється що [PERSON] надає згоду на тимчасові короткострокові поїздки до Польщі, Німеччини, країн шенгенської угоди та європейського союзу, з правом перетину транзитних країн та повернення до України, у період з 26.07.2022 року по 26.07.2023 року, її дитині, асаме [PERSON] , [INFO] , у супроводі батька [PERSON] , [INFO] , також дає згоду на тимчасове перебування та проживання дитини за межами України, з метою подальшого навчання. (а.с. 24). У відповідності до рішення адміністрації Державної прикордонної служби України від 14.12.2010 №967 про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку яким підтверджується відмова у перетині державного кордону [PERSON] [INFO] на ПП «Грушів-Будомєж» на підставі Закону Україну «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року та Указу Президента України № 65/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 року, а також Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 р.», (а.с. 25). Відповідно до виписки з банківських рахунків АТ Комерційний банк «Приват Банк» від 05.09.2022 №MLHI2V08177EVBUE за період з 01.01.2022 року 05.09.2022 рік вбачається наявність доходу [PERSON] (а.с. 26-27). Частинами 1, 2, 4, 7 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані поважати дитину. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Згідно ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування. Частини 2 та 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» наголошують на тому, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно частин 1 та 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Статтею 15 ч.2 Закону України «Про охорону дитинства» вказує на те, що батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не заперечує проти проживання з батьком дитини та стягнення аліментів на утримання сина. Батько дитини, позивач у справі, має дохід, належні матеріально-побутові умови, має можливість утримувати дитину, проживання малолітньої дитини біля позивача буде найбільш ефективним щодо її фізичного, духовного та культурного розвитку, належного виховання та утримання. Проживання малолітньої дитини біля позивача, на думку суду, буде відповідати її інтересам. А, отже, суд з урахуванням з`ясованих обставин по справі і досліджених доказів в їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги про визначення місця проживання дитини [PERSON] біля батька, позивача підлягає задоволенню. Частиною першою ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина друга ст. 181 СК України вказує на те, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Ст. 182 СК України регламентовано, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що право на отримання аліментів на утримання дитини має той з батьків, з яким проживає дитина. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком, особистим та індивідуальним, як матері так і батька. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. У пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. З урахуванням вказаної норми, обрахунок стягнення аліментів з відповідача слід стягнувати з 07.09.2022 року, тобто з дня пред`явлення позову в суд і до досягнення дитиною повноліття. Отже, суд вважає що і вимоги про стягнення аліментів з відповідача доведені позивачем та підлягають задоволенню. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів, суд допускає до негайного виконання в межах місячного платежу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 грн., підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved