Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-18 00:00:00

У липні 2022 року позивач Товариство з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення страхового відшкодування в порядку суброгації, в якому просив суд стягнути з [PERSON] на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» сплачене страхове відшкодування в порядку суборгації в розмірі 48900,52 грн. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 22 лютого 2021 року в м. Києві дорога Велика Кільцева сталася дорожньо-транспортна пригода, водій [PERSON] , керуючи автомобілем «BMW XI», н/з [NUMBER] , допустила зіткнення з автомобілями «ЗАЗ Ланос» н/з [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та «Кia Sportage» н/з [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Зазначає, що автомобіль «Кia Sportage» н/з [NUMBER] був застрахований Товариством з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» за договором добровільного страхування транспортного засобу №209.20.2550464 18.08.2020. Згідно із п.п.3.1 п. 3 п. 3.1. частини «Б» договору страхування предметом договору є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням та/або розпорядженням застрахованим на умовах даного договору ТЗ та/або ДО. Відповідно до п. 7 частини «А» договору страхування визначеного перелік страхових випадків, серед яких, є зокрема: дорожньо-транспортна пригода. Відповідно до рахунку-фактури № 0000000637 від 05.03.2021 ТОВ «Автоцентр на Харківському» вартість ремонту автомобіля «Кia Sportage» н/з [NUMBER] , складає 47738,92 грн. Відповідно до листа ТОВ «Автоцентр на Харківському» було повідомлено, що згідно рахунку № 0000000637 не було враховано робіт по фарбуванню заднього бамперу, що потребує врахуванню та доплаті. Відповідно до акту виконаних робіт № 0000054287 від 19.03.2021 ТОВ «Автоцентр на Харківському», вартість ремонту автомобіля «Кia Sportage» н/з [NUMBER] 48 900,52 грн. Згідно із п.8 частини «А» договору страхування особливі умови безумовна франшиза складає: 0 %. Згідно із п. 12, п.п. 2 частини «А» договору страхування особливі умови строк дій договору складає з 12.12.2020 по 11.03.2021. Відповідно до довідки № 3021061566906642 про дорожньо-транспортну пригоду, ДТП сталась внаслідок порушення [PERSON] п. 13.1 ПДР. Постановою Подільського районного суду м. Києва від 24.03.2021 у справі № 758/2920/21, [PERSON] визнана винною за ст. 124 КУпАП. ТДВ «Експрес Страхування» за наслідком дослідження отриманих документів прийняло рішення про визнання дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 22 лютого 2021 року в м. Києві, дорога Велика Кільцева і внаслідок якої було пошкоджено автомобіль «Кia Sportage» н/з [NUMBER] , страховим випадком і виплатило страхове відшкодування в загальній сумі 48900,52 грн. Факт здійснення страхового відшкодування підтверджується платіжними дорученнями № ЦО01483 від 05.03.2021 - 47738,92 грн., № ЦО01483 від 10.03.2021 - 1161,60 грн. Згідно із п.п. 14.1 п. 14 частини «Б» договору страхування - загальні умови страхування після виплати страхового відшкодування до страховика в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Вказує, що у зв`язку із тим, що згідно даних ЦБ МТСБУ цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «BMW XI», н/з [NUMBER] , на момент дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована, ТДВ «Експрес Страхування» звернулась до [PERSON] із заявою від 30.03.2021 про виплату страхового відшкодування, проте, відповідач зі спливом тривалого часу не вживала жодних дій щодо врегулювання завданих нею збитків. З огляду на вищевикладене представник позивача просив позов задовольнити. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 29.07.2022 зазначену цивільну справу було розподілено в провадження судді Ірпінського міського суду Третяк Я.М. 19.12.2022 представником позивача [PERSON] подано заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомляла, будь-яких клопотань, письмових пояснень/відзиву щодо заявлених позовних вимог від відповідача до суду не надійшло. Правом на подання відзиву відповідач не скористалась. Відповідно до ч.ч. 3, 5, 8 ст.\~128\~ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день поставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Враховуючи вимоги даної норми закону суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним. Згідно ч. 1 ст.\~223\~ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно вимог ст. 280 ЦПК України, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, суд, вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів. Дослідивши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а також зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Частиною другою даної статті визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Відповідно до ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст.\~264\~ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст.\~2\~ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. За змістом п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судом установлено, що 18.08.2020 між ТДВ «Експрес Страхування» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів програма «Преміум +», згідно якого ТДВ «Експрес Страхування» взяло на себе зобов`язання відшкодувати збитки, що могли настати у зв`язку з пошкодженням, знищенням чи втратою транспортного засобу «Кia Sportage», д/н [NUMBER] при настанні страхового випадку. Строк дії договору з 12.09.2020 по 11.09.2021. 22.02.2021 о 09 год. 30 хв. в м. Києві по Великій Кільцевій дорозі водій [PERSON] , керуючи автомобілем «BMW XI», н/з [NUMBER] , не дотрималась безпечного бокового інтервалу та дистанції, внаслідок чого допустила зіткнення з автомобілями «Daewo Lanos» н/з [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та «Кia Sportage», н/з [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Як вбачається з постанови Подільського районного суду м. Києва від 24.03.2021 у справі №758/2920/21 [PERSON] визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. У відповідності з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, вина відповідача у вчинені дорожньо-транспортної пригоди за ст.124 КУпАП є встановленою та не підлягає доведенню. Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент дорожньо-транспортної пригоди застрохована не була. 22.02.2022 [PERSON] звернулася до страховика ТДВ «Експрес Страхування» із повідомленням, що має ознаки страхового випадку. Відповідно до рахунку-фактури № 0000000637 від 05.03.2021 ТОВ «Автоцентр на Харківському» вартість ремонту автомобіля «Кia Sportage» н/з [NUMBER] , складає 47738,92 грн. Відповідно до листа ТОВ «Автоцентр на Харківському» було повідомлено, що згідно рахунку № 0000000637 не було враховано робіт по фарбуванню заднього бамперу, що потребує врахуванню та доплати. Відповідно до акту виконаних робіт № 0000054287 від 19.03.2021 ТОВ «Автоцентр на Харківському», вартість ремонту автомобіля «Кia Sportage» н/з [NUMBER] 48900,52 грн. У матеріалах справи міститься страховий акт №3.21.690-1 від 05.03.2021, згідно якого, виконуючи взяті на себе зобов`язання по договору, страховиком ТДВ «Експрес Страхування» прийнято рішення про визнання вказаної події страховим випадком та виплату страхового відшкодування за договором в розмірі 47738,92 грн. Відповідно до умов договору страхування ТДВ «Експрес Страхування» здійснено виплату страхового відшкодування власнику автомобіля «Кia Sportage» н/з [NUMBER] в розмірі 47738,92 грн., що підтверджується платіжним дорученням № ЦО1437 від 05.03.2021, та в розмірі 1161,60 грн., що підтверджується платіжним дорученням № ЦО01483 від 10.03.2021. Відповідно до наведених положень до страховика, в разі виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Перехід права вимоги від страхувальника до страховика за договором добровільного страхування є суброгацією. За нормою ст. 980 ЦК України та ст. 4 Закону України «Про страхування» предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Таким чином, Цивільний кодекс України та Закон України «Про страхування» передбачає три види страхування, а саме особисте, майнове та страхування відповідальності. Виходячи із вищезазначеного, можливість застосування механізму суброгації обмежена рамками майнового страхування з урахуванням наведених приписів. Суброгація істотно відрізняється від регресу. Основна відмінність суброгації від регресу полягає в тому, що при суброгації переходить існуюче право з усіма його забезпеченнями, а регрес породжує нове право. Суброгація - це перехід прав до третьої особи на основі закону. Регрес - це право, що виникає у особи внаслідок платежу. При суброгації до страховика переходить право, що вже виникло (з моменту заподіяння шкоди) у страхувальника. Право регресу - це право зворотної вимоги, що виникає у страховика (регредієнта) до винної особи (регресату) на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобов`язанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові, тобто право регресу виникає з моменту сплати за третю особу. Отже, регрес, це нове право що виникає у особи внаслідок здійснення платежу. Право регресу це право зворотної вимоги страховика до регресату, через те що страховик виконав обов`язок за страховим зобов`язанням. А, отже, у страхуванні відповідальності, навіть після виконання зобов`язання страховиком суброгація не припустима, оскільки виникають правовідносини із відшкодування витрат у порядку регресу. Пунктом 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому, регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, ст. 1191 ЦК України), а також ст. 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до ст. 993 ЦК і ст. 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов`язанні, тому з урахуванням положення ст. 515 ЦК суброгація застосовується лише до майнового страхування. Із правового\~висновку Верховного\~Суду України у спорі про стягнення з особи, винної у настанні страхового випадку, сум виплаченого страховою компанією страхового відшкодування, викладеного в постанові від 25.12.2013 у справі № 6-112цс13 вбачається, що при розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив наступний правовий висновок: у разі настання страхового випадку за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу у потерпілої особи виникає право або вимагати відшкодування шкоди від особи, винуватої в її заподіянні, або вимагати виплати страхового відшкодування від страхової компанії, з якою нею укладено договір добровільного страхування автомобіля. У разі виплати страховою компанією страхового відшкодування до неї у межах фактичних витрат від потерпілої особи переходить право вимоги до особи, винуватої у заподіянні шкоди (ст. 993 ЦК України). При цьому, перебіг позовної давності не змінюється і він обчислюється від дня настання страхового випадку (ст.ст. 261, 262 ЦК України). Страхувальник, який отримав майнову шкоду, набув право вимоги відшкодування до заподіювача, але у зв`язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до заподіювача. Таким чином, у спірному зобов`язанні відбулася заміна кредитора, а саме, страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Отже, на підставі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування в порядку суброгації» до ТДВ «Експрес Страхування» перейшло право вимоги до відповідача [PERSON] - в порядку суброгації. За вказаних обставин, врахувавши, що саме до позивача перейшло право вимоги, відповідачем завдані збитки не відшкодовані, а також оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах Закону, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, який був сплачений позивачем при подачі до суду даного позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved