Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-18 00:00:00

У липні 2022 року позивач [PERSON] звернулась до Ірпінського міського суду Київської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, в якому просила суд розірвати шлюб укладений між нею та [PERSON] , зареєстрований 18.10.2017 року у виконавчому комітеті Гостомельської селищної ради Бучанського району Київської області, актовий запис № 39; після розірвання шлюбу залишити позивачу дошлюбне прізвище « [PERSON] »; в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право приватної власності на транспортний засіб марки «VOLKSWAGEN PASSAT», 2000 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, позивач посилається на наступне. Так, 18 жовтня 2017 року [PERSON] [INFO] зареєструвала шлюб з [PERSON] [INFO] у виконавчому комітеті Гостомельської селищної ради Бучанського району Київської області, актовий запис № 39. Від даного шлюбу мають спільну малолітню дитину [PERSON] , [INFO] в місті Ірпінь Київської області про що вказано у свідоцтві про народження від 08 вересня 2018 року, яке видано виконавчим комітетом Гостомельської селищної ради Бучанського району Київської області, актовий запис № 78. Позивач зазначає, що чоловік знаходиться в іншій країні, а саме в Америці вже тривалий час і не виконує функцій чоловіка і немає бажання їх виконувати, з чоловіком давно зрозуміли, що мають різні погляди на життя, а вищевказана інформація остаточно допомогла усвідомити, що вонм втратили почуття любові та поваги один до одного. З питання щодо утримання та виховання дитини спору немає, оскільки дочка буде проживати зі позивачем. Вказує, що за час перебування у шлюбі ними було набуто спільне майно, а саме 03.01.2019 року придбано транепортний засіб «VOLKSWAGEN PASSAT», 2000 року випуску, д.н.з. [NUMBER] орієнтовною вартістю 105 000,00 грн. Виходячи з вищенаведеного, позивачка звернулася до суду та просила позов задовольнити. Ухвалою суду від 09.09.2022 року відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя. Визначено відповідачу строк на подання відзиву на позов у порядку, передбаченому ст. 178 ЦПК України, 15 днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Позивачу роз`яснено право подати до суду відповідь на відзив у порядку, передбаченому ст. 179 ЦПК України, протягом 15 днів з дня отримання відзиву відповідача на позов. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, 13.10.2022 через канцелярію суду подала заяву, в якій просила розгляд справи проводити у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, 16.12.2022 направив на електронну адресу суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, з позовними вимогами [PERSON] згоден. Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з огляду на наступне. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що 18.10.2017 року у виконавчому комітеті Гостомельської селищної ради міста Ірпеня Київської області між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 39, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , видане виконавчим комітетом Гостомельської слищної ради міста Ірпеня Київської області 18.10.2017 року. Від шлюбу позивач та відповідач мають доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 08.09.2018 року, видане виконавчим комітетом Гостомельської селищної ради міста Ірпеня Київської області, актовий запис № 78. Позивачка зазначає, що шлюбні відносини між сторонами не склалися. Просить врахувати, що примирення між ними неможливе та перебування у шлюбі суперечить інтересам дитини та позивачки. Відтак, судом встановлено, що сторони не підтримують шлюбних відносин, спільного господарства не ведуть, подальше спільне проживання у шлюбі та його збереження є неможливим і строк для примирення за таких обставин не вплине на збереження та покращення сімейних стосунків. Таким чином, сторони створили умови за яких їх шлюб фактично припинився. За змістом положень ч. 1\~ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4\~ст. 56 СК України\~\~передбачено право кожного з подружжя\~\~припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням\~\~права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість\~\~і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч. 2 ст.\~104, ч. 3 ст.\~105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст.\~110, ст.\~112 СК України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст \~. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. \~У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом враховано, що відповідачем [PERSON] визнано позов, а відповідно до положень ч.4\~ст. 206 ЦПК\~України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про розірвання шлюбу, зареєстрованого\~18.10.2017 року між [PERSON] та [PERSON] у виконавчому комітеті Гостомельської селищної ради Бучанського району Київської області, актовий запис № 39. Судом встановлено, що у зв`язку з укладенням шлюбу позивачка змінила своє прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивачка просить відновити дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Відповідно до статті 113\~СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині відновлення дошлюбного прізвища позивачки. Щодо поділу спільного майна подружжя, суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ч.3\~ст. 368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 372 ЦК України\~визначено, що майно яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі такого поділу, частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено законом або домовленістю між ними. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (ч. 3\~ст. 372 ЦК України). Статтею 60 СК України\~встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1\~ст. 61 СК України\~встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 СК України\~встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1\~ст. 69 СК України\~встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2\~ст. 70 СК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України\~встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обовязків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя; нормативно-правовий акт № 11 від 21.12.2007 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11). Зі змісту п. п. 23, 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4\~ст. 65 СК). За таких обставин, для поділу спільного майна необхідно встановити його обсяг станом на дату розірвання шлюбу. Позивачка в обґрунтування заявлених вимог про поділ спільного майна подружжя вказує, що автомобіль марки «VOLKSWAGEN PASSAT», 2000 року випуску, д.н.з. [NUMBER] є спільною сумісною власністю подружжя. Як вбачається з матеріалів справи, за [PERSON] з 03.01.2019 зареєстровано транспортний засіб - легковий автомобіль «VOLKSWAGEN PASSAT», сірого кольору, 2000 року випуску, номер шасі \~ \~ \~ \~ [NUMBER] , об`єм двигуна 1896, номерний знак [NUMBER] . Право власності на вказане майно набуте сторонами під час їхнього подружнього життя, відтак є їх спільною сумісною власністю. Згідно ч.1\~ст.68 СК України\~розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. В силу ч.2\~ст. 372 ЦК України\~у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. З даної норми закону випливає, що сторони володіли вказаним вищезазначеним майном на праві власності в рівних частках. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Згідно ч. 3 ст. 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають\~діти,\~а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір\~аліментів, які вони одержують, недостатній\~для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування, просить провести розподіл майна згідно запропонованого нею варіанту, зокрема відступити від засад рівності часток подружжя та збільшити її частку майна. Позивачка [PERSON] просить\~поділити майно між нею та відповідачем, просячи суд відійти від презумпції рівності часток у спільному майні подружжя, оскільки вони з відповідачем дійшли взаємної згоди, що вказаний легковий автомобіль макри «VOLKSWAGEN PASSAT», сірого кольору, 2000 року випуску переходить у власність позивача. Згідно заяви відповідача [PERSON] , останній позовні вимоги [PERSON] визнав. Виходячи з вищенаведеного, суд дійшов висновку, що позовні про поділ майна подружжя у відповідності до заявлених вимог, належить задовольнити. Крім того, суд виходив з положень частини четвертої статті 206 ЦПК, відповідно до якої у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За умовами ч.3 ст.\~12, ч.1 ст.\~13 ЦПК України\~обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, на основі з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Outcome: approved