Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-13 00:00:00

Адвокат Шимчишин І.С., від імені та в інтересах позивача, звернувся до Сихівського районного суду м.Львова з позовною заявою, в якій просить звільнити позивача від сплати заборгованості по аліментах в сумі 145 877,70 гривень, яка виникла на підставі виконавчого листа від 30 червня 2010 року по справі № 2-921/10, покликаючись, що він 24 січня 2013 року вдруге одружився та у новому шлюбі у нього народилось троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та одна з дітей [PERSON] є дитиною-інвалідом. Також, зазначає, що близько 1/3 заборгованості це аліменти пораховані за період з 2010 року по червень 2015 року, адже відповідач звернулася до органів ВДВС лише в 2015 році. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справу передано судді Шашуріній Г.О. Ухвалою судді від 27 липня 2022 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою судді від 11 серпня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено строк 15 днів з дня вручення ухвали подати до суду у відповідності до вимог ст.178 ЦПК України відзив на позовну заяву. Відповідачем, 31 серпня 2022 року подано відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі за безпідставністю. 28 вересня 2022 року представником позивача подано письмові пояснення, які суд не бере до уваги, оскільки такі не направлені відповідачці, що позбавляє останню з такими ознайомитись та надати заперечення. Жодних заяв/клопотань сторонами не заявлено. Розгляд справи проводиться без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, як це передбачено ч.13 ст.7 ЦПК України. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно з ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст.ст.12,81 ЦПК України). Позивач та відповідач є батьками неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] та повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що стверджується копіями свідоцтв про народження, наявних в матеріалах справи. Сторонами не заперечено. Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 30 червня 2010 року у справі № 2-921/2010 ухвалено стягувати з позивача на користь відповідачки аліменти на утримання дітей: сина [PERSON] , [INFO] та дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі Ѕ частини з усіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04 лютого 2010 року і до досягнення дітьми повноліття. Указане рішення не оскаржувалось та набрало законної сили 12 липня 2010 року. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Конвенцією про права дитини закріплено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Згідно з частиною другою статті 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Верховний Суд у постановах від 18 січня 2018 року по справі № 706/136/16-ц, від 25 червня 2018 року у справі № 753/23672/16-ц та від 27 лютого 2019 року у справі № 307/1186/17 дійшов висновку про те, що платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами, у разі якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Законом не визначено конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. При цьому, звільнення від сплати заборгованості по аліментам на неповнолітню дитину повинно мати місце лише у виключних випадках, а при вирішенні таких спорів необхідно виходити, в першу чергу, з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя. В розумінні наведених вище положень закону, підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами можуть бути лише ті істотні обставини, які вплинули та пов`язані із самим фактом виникнення такої заборгованості. Інших підстав для звільнення від сплати заборгованості за аліментами діюче законодавство не передбачає. Як вбачається із розрахунку заборгованості, у позивача наявна заборгованість по аліментах 145 877,70 грн, за період з лютого 2010 року по 01 липня 2022 року. Указаний розрахунок сторонами не заперечується. Судом установлено, що рішення про стягнення аліментів на дітей набрало законної сили 12 липня 2010 року, водночас відповідач - стягувач тільки у травні 2015 року, отримала та подала виконавчий документ до органів виконавчої служби для його примусового виконання, тобто по спливу 5 років. Саме за цей період утворилася заборгованість за аліментами у розмірі 47 927,80 гривень. Суд зазначає, що виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі. Жодних належних і допустимих доказів, що позивач упродовж усього цього періоду забезпечував належне матеріальне утримання дитини в добровільному порядку, суду не представлено. Суд зазначає, що обов`язок батька дитини по сплаті аліментів ним не виконувався тривалий час, при цьому позивач не навів поважних причин невиконання цього обов`язку. Тому суд дійшов висновку, що звернення виконавчого листа до виконання в травні 2015 року не може бути істотною обставиною, яка унеможливила сплату аліментів за період з 2010 року по травень 2015 року. Інші обставини позивача (наявність іншої сім`ї та перебування в іншій сім`ї на утриманні трьох неповнолітніх дітей, одна з яких є дитиною-інвалідом, без надання доказів на лікування та їх утримання), а також невисока заробітна плата позивача, суд вважає, що такі є повсякденними і істотного значення не мають та не є підставою для звільнення його від заборгованості по аліментах у повному обсязі. Наведене у своїй сукупності на переконання суду в розумінні ч.1 ст.273 СК України не є підставою для звільнення позивача від заборгованості за аліментами, відтак суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. У порядку ст.141 ЦПК України судові витрати слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed