Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу) але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем, від якого мають неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . 19 липня 2021 року заочним рішенням Краматорського міського суду Донецької області шлюб між ними розірвано. Відповідач не приймає жодної участі в утриманні та вихованні дитини. Оскільки з відповідачем не досягнуто угоди про утримання дитини, наявні підстави для стягнення аліментів у судовому порядку. Згідно протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 04 жовтня 2021 року справу розподілено головуючому судді Аксьоновій Н.М. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 15 лютого 2022 року позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. 14 листопада 2022 року представник позивача [PERSON] - адвокат Коваленко А.В. подала до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою від 08 грудня 2022 року у прийнятті заяви [PERSON] про уточнення позовних вимог відмовлено та повернуто її заявнику. Позивач в судове засідання не з`явилась, про час, дату і місце проведення судового засідання повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила. Однак, 08 грудня 2022 року представник позивача [PERSON] - адвокат Коваленко А.В. подала до суду заяву, в якій вказала, що просить позов задовольнити, а розгляд справи проводити без її участі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час, дату і місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, а також те, що представник позивача не заперечує проти винесення заочного рішення в справі, суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. З`ясувавши доводи та аргументи позивача, обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку, що позов необхідно задовольнити з огляду на таке. Як встановлено судом, 17 серпня 2013 року між сторонами укладено шлюб, який було зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Калінінського районного управління юстиції у м. Донецьк, актовий запис №417. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05.11.2015 року. 19 липня 2021 року заочним рішенням Краматорського міського суду Донецької області шлюб між сторонами, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Калінінського районного управління юстиції у м. Донецьк, актовий запис №417, розірвано. Рішення набрало законної сили 19 серпня 2021 року. Неповнолітній син [PERSON] проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про фактичне місце проживання особи без реєстрації №901/К-244/09 від 30 вересня 2021 року та актом про проживання особи без реєстрації від 29 вересня 2021 року. Як вбачається з позовної заяви, відповідач не приймає жодної участі в утриманні та вихованні дитини, також з ним не досягнуто угоди про утримання дитини, тому вона звернулася до суду з указаним позовом про стягнення аліментів. Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України Згідно з ч.1, ч.2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Частиною 2 ст.150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, тобто, вони обидва повинні нести обов`язок належного забезпечення своїй дитині належних умов для життя та гармонійного розвитку. Так, згідно з ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України, визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч.3 ст.181 СК України). Статтею 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 5 статті 183 СК України, передбачено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. За змістом ч.1 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Виходячи з норм чинного законодавства, відповідач зобов`язаний утримувати свого сина до досягнення ним повноліття, створювати необхідні умови для його розвитку та життя нарівні з позивачем. Так, судом встановлено, що [PERSON] є чоловіком працездатного віку, відомості про його незадовільний стан здоров`я, а також про наявність інших дітей, непрацездатних батьків у справі відсутні. Відповідно до частин 1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, суд вважає, що заявлений розмір аліментів, які просить стягнути позивач, є обґрунтованим та жодним чином стороною відповідача не спростований. Заявлений розмір є необхідним та співмірним для задоволення потреб неповнолітньої дитини одним з батьків. Приписами ст.191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів у розмірі частки заробітку (доходів) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, від дня пред`явлення позову - 04 жовтня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Саме такий розмір аліментів буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та відповідатиме принципам розумності та справедливості. Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі в справах про стягнення аліментів, звільнені від сплати судового збору. З урахуванням викладеного з відповідача на користь держави підлягає стягненню 908 грн судового збору.

Outcome: approved