Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-15 00:00:00

У лютому 2022 року позивач [PERSON] звернувся до відповідачів [PERSON] , Боярському міської ради, третя особа: Києво-Святошинська державна нотаріальна контора з позовом про визнання права власності на будинок в порядку спадкування за законом, в якому просить суд: визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що 24 грудня 2019 р. за заявою [PERSON] державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області Панікар В.М. була заведена спадкова справа № 510/2019 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] . На випадок своєї смерті [PERSON] залишив заповіт, посвідчений 30.07.2014р. державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області за реєстровим номером 2-2178, за умовами якого все своє майно він заповів [PERSON] . До спадкової маси спадкодавця [PERSON] ввійшли: житловий будинок [ADDRESS] ; земельна ділянка площею 0.0670 га. з кадастровим номером 3222410300:01:049:0073 розташована по [ADDRESS] ; автомобіль марки ВАЗ 2108 (випуску 1989 року, двигун № [NUMBER] , кузов № [NUMBER] , зеленого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] ; грошові вклади з відповідними відсотками та компенсаційними витратами, що знаходяться у Боярському відділені (м. Боярка) Акціонерного Товариства «Райфайзен Банк Аваль». 15 липня 2020 року державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області Панікар В.М. видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0.0670 га. з кадастровим номером 3222410300:01:049:0073 розташовану по [ADDRESS] ; автомобіль марки ВАЗ 2108 (випуску 1989 року, двигун № [NUMBER] , кузов № [NUMBER] , зеленого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] ; грошові вклади з відповідними відсотками та компенсаційними витратами, що знаходяться у Боярському відділені (м. Боярка) Акціонерного Товариства «Райфайзен Банк Аваль». 15 липня 2020 р. державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області Панікар В.М. була видана Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1706/02-31. Даною Постановою [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим 30.07.2014р. державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області за реєстровим номером 2-2178, на житловий будинок [ADDRESS] , що також відносився до спадкової маси спадкодавця [PERSON] . Підставою для відмови у видачі свідоцтва на спадщину на житловий будинок стала відсутність нотаріального посвідчення договору купівлі - продажу житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , від 21 березня 1996 року. 21 березня 1996 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір купівлі - продажу нерухомості, за яким [PERSON] купив житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Договір складено та зареєстровано на Київській універсальній біржі за № В1349/2799, та на підставі ст.15 Закону України від 10 грудня 1991 року «Про товарну біржу» не підлягав нотаріальному посвідченню. Договір був зареєстрований у КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області». На момент укладення договору купівлі-продажу будинку сторонами були виконані усі істотні умови договору, жодна з сторін не мала та не має жодних претензій до даного договору та на теперішній час не можливе нотаріальне посвідчення договору, оскільки одна з сторін померла. Позивач стверджує, що він фактично є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , за заповітом, однак неможливість внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стосовно права власності на житловий будинок і змусило позивача звернутись до суду. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 23.02.2022 року зазначену цивільну справу передано в провадження судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Волчко А.Я. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26.06.2022 було відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Позивач та його представник в судове засідання 16.12.2022 не з`явились, подали клопотання про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання 16.12.2022 не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі, щодо задоволення позовних вимог не заперечував, при цьому в своїй заяві підтвердив, що дійсно після смерті його батька [PERSON] залишився заповіт, за яким він все майно залишив [PERSON] , що було погоджено між ними ще до смерті їх батька. Відповідач Боярська міська рада в судове засідання свого представника не направила, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена, причини неявки та позицію щодо позову суду не повідомляла. Третя особа Києво-Святошинська державна нотаріальна контора в судове засідання свого представника також не направила, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена, причини неявки свого представника та позицію щодо позову суду не повідомила. У зв`язку з неявкою сторін та їх представників у судове засідання в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 21.03.1996 [PERSON] купив у [PERSON] будинок за адресою:[ADDRESS] , зареєстрований на Київській універсальній біржі за реєстровим № В1349/2799 та зареєстрований у Київському міжміському бюро технічної інвентаризації 05.04.1996 за реєстровим № 2499а у книзі 12. Вказане підтверджується листом КП "Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області" від 28.02.2020 за № 392 та копією договору купівлі-продажу нерухомості, зареєстрованого 21.03.1996 на Київській універсальній біржі, реєстраційний № В1349/2799. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 07.12.2019 серія [NUMBER] . 13.07.2014 [PERSON] склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори за реєстровим № 2-2178, яким все своє майно заповів позивачу. 15 липня 2020 року державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області Панікар В.М. видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0.0670 га. з кадастровим номером 3222410300:01:049:0073 розташовану по [ADDRESS] ; автомобіль марки ВАЗ 2108 (випуску 1989 року, двигун № [NUMBER] , кузов № [NUMBER] , зеленого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] ; грошові вклади з відповідними відсотками та компенсаційними витратами, що знаходяться у Боярському відділені (м. Боярка) Акціонерного Товариства «Райфайзен Банк Аваль». У видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] , було відмовлено державним нотаріусом, що підтверджується постановою про відмову у вчинені нотаріальної дії від 15.07.2020 № 1706/02. Мотивами вказаної відмови стало те, що позивач надав державному нотаріусу згаданий вище договір купівлі-продажу, що не посвідчений нотаріально. 09.09.2021 року [PERSON] внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стосовно права власності на житловий будинок. Також в ході вирішення спору, судом було витребувано в Києво-Святошинської державної нотаріальної контори матеріали спадкової справи № 510/2019 до майна померлого [PERSON] .. Суд дослідивши матеріали спадкової справи, приходить до висновку, що викладені позивачем [PERSON] обставини повністю підтверджуються та інших спадкоємців та осіб, які претендують на спірний будинок як на майно, набуте в шлюбі немає, встановлено також чинність поданого до суду заповіту та встановлено всі обставини, пов`язані з правовідносинами спадкування. Зважаючи на встановлені обставини, суд вважає за необхідне проаналізувати наступні правові норми. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як передбачено ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу. Згідно з ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). В силу вимог ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Пунктом 2 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 р. регламентовано, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 р., п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом МЮУ від 03.03.2004 р. за № 20/5, підставою для державної реєстрації, що посвідчує виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, та підтвердженням такого права (правовстановлюючим документом), є в тому числі договір купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований на біржі в установленому порядку, за наявності відмітки на ньому про реєстрацію відповідних прав тощо. Договір укладений 21 березня 1996 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований у КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» та в подальшому 08.10.2021 року внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу»: біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; якщо її учасниками є члени біржі; якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладенню з моменту її реєстрації на біржі. Згідно ст. 47 ЦК України від 18.07.1963 року № 1540-VI (який був чинний на момент виникнення правовідносин) нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках зазначених в законі. Ст. 128 ЦК України від 18.07.1963 року № 1540-VI (який був чинний на момент виникнення правовідносин) передбачала, що право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. На даний час [PERSON] помер, а житловий будинок відноситься до спадкової маси спадкодавця, до смерті [PERSON] склав заповіт за умовами якого все своє майно він заповів Позивачу нотаріальна контора видали позивачу свідоцтво на спадщину на частину майна в тому числі і на земельну ділянку на якій знаходиться будинок. Відповідно дост.209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. В силу ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Судом встановлено, що на момент укладення договору купівлі-продажу будинку сторонами були виконані усі істотні умови договору, жодна з сторін не мала та не має жодних претензій до даного договору. Подібна норма права і діяла на момент укладення цього договору, а саме частиною 2 ст.47 ЦК УРСР (1963 р.) передбачено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до статті 224 ЦК УРСР (1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 650 ЦК України визначено, що особливості укладення договорів на біржах встановлюються відповідними актами цивільного законодавства. Угоди зареєстровані на біржі не потребують нотаріального засвідчення. На підставі ч.4 ст.15 Закону України „ Про товарну біржу" угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Відповідно з ч.1 ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст.1 Закону України "Про товарну біржу", товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій. Крім того, ст.2 Закону України "Про товарну біржу" встановлено, що основними принципами діяльності товарної біржі є рівноправність учасників біржових торгів, застосування вільних (ринкових) цін, публічність проведення біржових торгів. Відповідно до ст.5 ЦК України до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у березні 1996 року, для їх врегулювання слід застосовувати ЦК УРСР в редакції 1963 року. Реєстрація КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» за [PERSON] права власності на спірний будинок на підставі договору купівлі-продажу від 21 березня 1996 року, посвідченого 21.03.1996 Київською універсальною біржою, а не нотаріусом, станом на березень 1996 року не суперечило чинному законодавству. Правилами державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджених наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.95 N 56, було передбачено підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих на біржі. Суд прийшов до висновку, що сторони договору купівлі-продажу нерухомості від 21 березня 1996 року досягли згоди щодо всіх умов договору, що підтверджується підписами сторін, всі зобов`язання за договором сторонами виконанні в повному обсязі, договір зареєстрований в КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області», тому [PERSON] на підставі статей 128, 153 ЦК УРСР і статті 49 Закону України «Про власність», який діяв на той час, набув право власності на житловий будинок [ADDRESS] , правомірно володів ним та мав право передати у спадок на випадок своєї смерті. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. З огляду на ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved