Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-07 00:00:00

18 лютого 2022 року [PERSON] (надалі за текстом - позивач, [PERSON] ) звернулась до суду з позовом до Державного підприємства «Поліграфічний комбінат «Україна» (надалі за текстом - відповідач, ДП ««Поліграфічний комбінат «Україна») про визнання незаконним та скасування наказу №1534-к від 19 листопада 2021 року про дисциплінарне стягнення. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначила, що 19 листопада 2021 року вона була ознайомлена з наказом №1534-к «Про дисциплінарне стягнення», яким їй було оголошено догану. Підставою для винесення наказу №1534-к від 19.11.2021 року стала доповідна записка голови комісії з розслідування, уповноваженого з антикорупційної діяльності [PERSON] , пояснювальна записка позивача від 26.10.2021 року, висновок від 09.11.2021 року за результатами службового розслідування, проведеного відповідно до наказу від 25.10.2021 року №180 (із змінами). Вважаючи, що вона не допускала порушень трудової дисципліни, посадові обов`язки виконувала сумлінно, перелічені порушення у зазначеному наказі не вчиняла, відтак дисциплінарне стягнення накладено на неї безпідставно, а тому просить суд визнати його незаконним та скасувати. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 18 квітня 2022 року відкрито провадження у даній справі та призначено її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 27 червня 2022 року позивачем подано клопотання про витребування доказів, внаслідок чого ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 28 червня 2022 року здійснено перехід до розгляду даної цивільної справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання. В червні 2022 року відповідачем подано відзив з додатками на позовну заяву, у якому представник останнього просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог з підстав у ньому викладених. Представник відповідача вказав, що позивачу була винесена догана правомірно, оскільки остання, йдучи у відпустку не забезпечила безперебійну роботу секретно-режимної групи та не подала керівнику кандидатуру особи, яка б мала її заміщати на час її відпустки в період з 11.10.2021 по 13.10.2021 року. Також наполягав на підробці документів, а саме запису в Журналі обліку виїздів за кордон працівників, оскільки позивач поставила там дату 13.10.2021 року, в час коли була у відпустці. В цьому відповідач вбачає порушення трудового законодавства та просить відмовити в задоволенні позовної заяви. В судовому засіданні представник позивача заперечувала проти викладених у відзиві тверджень, посилаючись на те, що позивач не зобов`язана ініціювати заміщення на свою посаду будь-кого йдучи у відпустку. Наполягала на тому, що під час перебування позивача у відпустці її обов`язки має виконувати особа, яка призначена на цю посаду керівником підприємства, а у разі не призначення такої особи, її функціональні обов`язки покладаються безпосередньо на керівника підприємства. Представник позивача зазначила, що порушення законодавства на яке посилається відповідач в оскаржуваному наказі, а саме: абз. 10, 11 ст. 39 ЗУ «Про державну таємницю», пп. 4.9. розділу 4 Положення про режимно-секретну групу, затвердженого директором від 05.05.2021 року, пп.2.14 п. 2 Посадової інструкції начальника режимно-секретної групи, затвердженої директором від 25.09.2020 року та інших, стосується безпосередньо виконання функціональних обов`язків позивача саме в робочий час. Представник позивача вказала, що в оскаржуваному наказі зазначено, що позивачем порушено норми абзаців 10-11 статті 39 Закону України «Про державну таємницю», а саме порушення встановленого законодавством режиму секретності та невиконання обов`язків щодо збереження державної таємниці, а також невжиття заходів щодо забезпечення охорони державної таємниці та незабезпеченні контролю за охороною державної таємниці, при цьому не визначено в чому саме полягало таке порушення, які дії позивача призвели до такого порушення, вину позивача та причинний зв`язок. При цьому, не можуть бути підставами для оголошення догани: - невиконання трудових обов`язків та недотримання трудової дисципліни у неробочий час; - відмова працівника виконувати роботу, не передбачену трудових договором, внутрішніми трудовими документами. Представник позивача також звернула увагу на те, що ані в Положенні про режимно-секретну групу, затвердженого директором від 05.05.2021 року, ані в Посадовій інструкції начальника режимно-секретної групи, затвердженої директором від 25.09.2020 року, не покладено обов`язку на позивача подавати керівнику підприємства кандидатуру особи, яка мала б заміщати її у разі її відсутності на робочому місці. Більше того, вона зазначила, що навіть знаходячись у відпустці позивач намагалась забезпечити проведення інструктажу особи, яка виїжджала на кордон, попросивши свого колегу [PERSON] , який був на робочому місці провести інструктаж особи, яка виїжджала за кордон, про що зазначила в своїх пояснення та що підтвердив сам [PERSON] в своїх поясненнях від 26.10.2021 року, що містяться в матеріалах справи. Представник позивача також наполягала на тому, що оскільки керівник підприємства, підписуючи заяву на відпустку позивачу знала про її відсутність на робочому місці в період з 11.10.2021 року по 13.10.2021 року і не ініціювала покладання обов`язків на когось іншого, тим самим вона усвідомлювала, що ці обов`язки покладаються на неї, як на керівника підприємства. Щодо можливої підробки документів позивачем, а саме дати проведення інструктажу проставленої в Журналі обліку виїздів за кордон саме 13.10.2021 року, представник позивача звернула увагу на те, що в колонці «Працівник, який провів інструктаж» зазначено « [PERSON] », тобто особу, що фактично і провела даний інструктаж 13.10.2021 року, про що і зазначено у висновку від 09.11.2021 року, за результатами службового розслідування, проведеного відповідно до наказу від 25.10.2021 №180, який міститься в матеріалах справи. Окрім того, представник позивача зазначила, що доповідної записки на позивача з фактом встановлення порушення трудового законодавства не було подано відповідачу, а доповідна записка голови комісії з розслідування, уповноваженого з антикорупційної діяльності [PERSON] , без дати та номеру, яка була зазначена в оскаржуваному наказі, як підстава винесення догани позивачу була складена після проведення службового розслідування, а саме 17.11.2021 року та містить пропозиції з урахуванням проведення службового розслідування та складеним висновком від 09.11.2021 року. Враховуючи вищевикладене, представник позивача вказала на відсутність порушень трудового законодавства з боку позивача та просила суд задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти викладених представником позивача обставини та просив відмовити позивачу у задоволенні її позовних вимог з підстав викладених у відзиві. Суд у порядку спрощеного позовного провадження, заслухавши представників позивача та відповідача, дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України - далі по тексту ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами пп. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що відповідно до наказу директора ДП «Поліграфічний комбінат «Україна» від 13.10.2005 року за №1168-к «Про особовий склад» [PERSON] прийнято на роботу фахівцем з режиму секретності у режимно-секретну групу з 13.10.2005 року. В подальшому, наказом ДП «Поліграфічний комбінат «Україна» від 28.06.2006 року за №1003-к позивача переведено на посаду начальника режимно-секретної групи, на якій вона працює по даний час. Наказом директора ДП «Поліграфічний комбінат «Україна» від 19.11.2021 року за №1534-к-к «Про дисциплінарне стягнення» [PERSON] - начальнику режимно-секретної групи оголошено догану. Підставою для винесення оспорюваного наказу доповідна записка голови комісії з розслідування, уповноваженого з антикорупційної діяльності [PERSON] , пояснювальна записка [PERSON] , висновок від 09.11.2021 року за результатами службового розслідування, проведеного відповідно до наказу від 25.10.2021 року за №180. У відповідності до висновку від 09.11.2021 року, за результатами службового розслідування, [PERSON] , йдучи у відпустку не забезпечила безперебійну роботу секретно-режимної групи та не подала керівнику кандидатуру особи, яка б мала її заміщати на час її відпустки в період з 11.10.2021 по 13.10.2021 року, а також не дотрималась чинного законодавства та порушила вимоги абз. 10, 11 ст. 39 Закону України «Про державну таємницю» (не виконала обов`язків щодо збереження державної таємниці; не вжила заходів щодо забезпечення охорони державної таємниці та не забезпечила контроль за охороною державної таємниці); пунктів 696-698 Порядку №939 (внесла відомості в Журнал обліку виїздів за кордон заступника директора [PERSON] датою, коли перебувала у відпустці); п. 4.9 пункту 4 Положення про режимно-секретну групу (не ініціювала проведення службового розслідування за фактами порушень вимог законодавства у сфері охорони державної таємниці); підпункту 2.14 пункту 2 Посадової інструкції (не вжила невідкладних заходів для запобігання порушень режиму секретності); підпунктів 3.1.1, 3.1.2, 3.1.7, 7.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку Поліграфкомбінату «Україна» (не дотрималась дисципліни, не забезпечила якість виконуваної роботи та не дотрималась вимог Кодексу етики та ділової поведінки працівника, не своєчасно та неналежно виконала розпорядження (накази) керівництва підприємства, а також функцій і завдань, які визначені посадовою інструкцією та локальними актами підприємства); вимоги розділу 11 Кодексу етики та ділової поведінки працівника (не ставилась сумлінно до своїх посадових обов`язків, не дотрималась вимог законодавства, внутрішніх розпорядчих документів підприємства та доручення керівництва підприємства). Водночас, відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Власник або уповноважений ним орган не має права вимагати від працівника виконання роботи, не обумовленої трудовим договором (стаття 31 КЗпП України). За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення (частина перша статті 147 КЗпП України). Відповідно до статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Згідно з статтею 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення до працівника, власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Порушення трудової дисципліни - це невиконання чи неналежне виконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Трудові обов`язки працівника визначаються у посадовій (робочій) інструкції. КЗпП України не містить переліку випадків, в яких може застосовуватися догана чи звільнення. Притягнення до дисциплінарної відповідальності і накладення стягнення - це право роботодавця, а не його обов`язок. При визначенні виду стягнення враховуються попередня робота працівника, його ставлення до праці. До застосування дисциплінарного стягнення власник повинен зажадати від працівника письмові пояснення. Якщо працівник відмовився від цього, власник повинен скласти акт про відмову від дачі пояснень і провести дисциплінарне розслідування порушення трудової дисципліни. Власник підприємства зобов`язаний, застосовуючи певний вид дисциплінарного стягнення, видати наказ (розпорядження), в якому в обов`язковому порядку зазначити мотиви застосування стягнення. Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України у справі від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-2801цс15. При цьому, відповідно до статті 139 КЗпП України працівник зобов`язаний працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків. Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника. Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є: 1.дії (бездіяльність) працівника; 2.порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; 3.вина працівника; 4.наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку. Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. За відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності (постанова ВС від 22.07.2020 у справі № 554/9493/17; провадження № 61-38286св18). Також роботодавець не може ставити у вину працівникові та притягати його до дисциплінарної відповідальності у випадку невиконання обов`язків, які не обумовлені трудовим договором і про які працівник не був поінформований належним чином. Відповідний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 у справі № 452/970/17, провадження № 14-157цс19. У свою чергу, у висновку від 09.11.2021 року, за результатами службового розслідування, який став підставою для винесення оспорюваного наказу про оголошення позивачу догани, зазначені лише загальні формулювання вчинених нею порушень, без зазначення чітких та конкретних її протиправних дій та встановлення вини позивача, не зазначено яких саме обумовлених її трудовим договором (посадовою інструкцією, положеннями по підприємству) обов`язків позивачем не виконано, що є порушенням вказаних вище правових норм, оскільки працівник має прогнозувати, за яке саме невиконання трудових обов`язків він може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Також і у судовому засіданні представником відповідача не наведено фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку та не надано відповідних доказів. Його твердження стосовно того, що позивач, йдучи у відпустку не забезпечила безперебійну роботу секретно-режимної групи та не подала керівнику кандидатуру особи, яка б мала її заміщати на час її відпустки в період з 11.10.2021 по 13.10.2021 року, судом не беруться до уваги, оскільки з наявних у матеріалах справи її посадової інструкції та положення про РСГ позивач не зобов`язана ініціювати заміщення на свою посаду будь-кого йдучи у відпустку, на цей час її обов`язки має виконувати особа, яка призначена на цю посаду керівником підприємства, а у разі не призначення такої особи, її функціональні обов`язки покладаються безпосередньо на керівника підприємства. А відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У статті 79 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За змістом ч. 3 ст. 12, чч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, вирішуючи спір, оцінивши докази у справі з урахуванням встановлених обставин справи та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов висновку, що відповідач не надав належних та допустимих доказів та не спростував твердження позивача про відсутність підстав притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, а відтак наказ директора ДП «Поліграфічний комбінат «Україна» від 19.11.2021 року за №1534-к-к «Про дисциплінарне стягнення», яким [PERSON] оголошено догану, підлягає визнанню незаконним та скасуванню, у зв`язку з чим задовольняє позовні вимоги у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved