Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-07 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] (надалі по тексту - Позивачі) звернулися до суду з позовом до Генеральної прокуратури України (надалі по тексту - Відповідач), в якому просили стягнути з відповідача майнову шкоду в сумі 6142,00 грн., матеріальну шкоду в сумі 8670, 00 грн. та моральну шкоду в сумі 50 000, 00 грн. та зобов`язати вчинити дії, а саме прийняти рішення по заяві від 14.05.2017 року в порядку ст. 214 КПК України. Свої позовні вимоги мотивують тим, за окремою ухвалою Монастирищенського районного суду від 10.10.2007 року прокуратурою району неодноразово проводилась перевірка в порядку ст. 97 КПК України 1960 року та протягом 2007-2012 років винесено сім постанов про відмову в порушенні кримінальної справи, які в подальшому скасовувались. Вони оскаржували до суду постанови про відмову в порушенні кримінальної справи, дії прокурора району в порядку кримінального та адміністративного судочинства, а також подавали скарги до прокуратур різних рівнів. Окрім того, позивачі оскаржували до суду постанову про закриття кримінального провадження №12013250260000498 і таким чином, вони понесли судові витрати (кошти, витрачені на проїзд до суду, виготовлення копій документів, оплату відправлення рекомендованих листів із заявами та скаргами), їм заподіяна матеріальна та моральна шкода у вказаному вище розмірі. При цьому вони зазначили, що до суми матеріальної шкоди вони відносять витрати на проїзд до суду, виготовлення копій документів, поштові витрати. Підставами для відшкодування моральної шкоди вони вказували неправомірність рішень, дій та бездіяльності прокуратури району, області, Генеральної прокуратури України, що призвело до порушення їх конституційних прав. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23.06.2017 року позовну заяву залишено без руху (а.с. 4). 09.08.2017 року ухвалою Печерського районного суду м. Києва позовну заяву повернуто позивачу, у зв`язку із не усуненням недоліків та визнано неподаною (а.с. 10). Постановою Апеляційного суду м. Києва від 05.02.2018 року ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 09.08.2017 року скасовано, справу за позовною заявою [PERSON] , [PERSON] направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с. 24-25). Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09.02.2018 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) осіб у судове засідання (а.с. 33-34). 11.07.2018 року на адресу суду надійшов відзив від представника відповідача Генеральної прокуратури України Хорольського С., відповідно до якого сторона відповідача повністю заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на наступне. Зокрема, представником відповідача було вказано, що позивачами не вказано які саме рішення, дії або бездіяльність працівників Генеральної прокуратури України завдали їм матеріальної та моральної шкоди. Крім того, позивачі посилаються на окрему ухвалу Монастирищенського районного суду Черкаської області від 10.10.2007 року, де зазначено про надання службовими особами СВК «Розсішське» завідомо неправдивих відомостей, викладених у довідках про загальний заробіток [PERSON] та [PERSON] . З мотивів невжиття правоохоронними органами заходів реагування саме за цим судовим рішенням [PERSON] та [PERSON] систематично звертаються із заявами до органів прокуратури та з позовами до суду. Представник відповідача вказує, що прокуратурою Христинівського району за результатами перевірки обставин, наведених в окремій ухвалі Монастирищенського районного суду Черкаської області 19.11.2012 року винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи. Постановою Христинівського районного суду Черкаської області від 05.08.2013 року у справі № 706/870/13-к залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 10.09.2013 року, на які посилаються позивачі у задоволенні їх скарги про визнання дій посадової особи прокуратури Христинівського району незаконними та скасування зазначеної постанови відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.12.2013 року касаційну скаргу [PERSON] та [PERSON] залишено без задоволення, зазначені судові рішення - без змін. Разом з тим, прокурором Христинівського району 15.07.2013 року направлено до СВ Христинівського РВ УМВС матеріали перевірки щодо надання службовими особами СВК «Розсішське» завідомо неправдивих відомостей, викладених у довідках про загальний заробіток позивачів, яким 16.07.2013 року відкрито кримінальне провадження №12013250260000498 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України. Представник вказав, що досудовим розслідуванням встановлено, що у 2007 році службові особи СВК «Розсішське» невірно провели обрахунок за книгами обліку робочого часу і нарахування пенсій [PERSON] та [PERSON] чим спричинили останнім матеріальну шкоду. За результатами досудового розслідування постановою СВ Христинівського РВ УМВС України від 21.09.2013 року кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю в діях службових осіб СВК «Розсішки» складу кримінального правопорушення. Ухвалою слідчого судді Христинівського районного суду Черкаської області від 08.01.2014 року у справі № 706/1555/13-к, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 31.01.2014 року, у задоволенні скарги [PERSON] та [PERSON] про скасування зазначеної постанови відмовлено. Також представник відповідача зазначив, що безпідставними є також твердження позивача про бездіяльність прокуратури Черкаської області з приводу невнесення відомостей до ЄРДР за його заявами. Зокрема, за заявами [PERSON] на бездіяльність прокурора щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР прийняті рішення про відмову у їх задоволенні ухвалами слідчих суддів: Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31.07.2015 року у справі № 711/6209/15-к за заявою, зареєстрованою 06.07.2015 року; Христинівського районного суду Черкаської області від 08.02.2016 року у справі № 706/147/16-к за заявою, зареєстрованою 16.01.2016 року; Христинівського районного Черкаської області від 10.02.2016 року у справі № 706/148/16-к за заявою, зареєстрованою 16.01.2016 року; Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21.11.2016 року у справі № 711/10367/16-к за заявою від 12.10.2016 року. Крім того, предметом судового розгляду були питання щодо бездіяльності правоохоронних органів, невиконання окремої ухвали Монастирщенського районного суду Черкаської області від 10.10.2007 року, неодноразового проведення протягом 2007-2012 років перевірок в порядку ст. 97 КПК України, законності закриття кримінального провадження № 12013250260000498, оскарження до суду дій прокурора. Зокрема, рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 11.06.2015 року у справі № 706/219/15-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 15.09.2015 року, у задоволенні позову [PERSON] , [PERSON] до прокуратури Черкаської області відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.10.2015 року за скаргою [PERSON] та [PERSON] відмовлено у відкритті касаційного провадження в справі. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. За окремою ухвалою Монастирищенського районного суду від 10.10.2007 року прокуратурою Христинівського району проводилась перевірка в порядку ст. 97 КПК України 1960 р. та неодноразово виносились постанови про відмову в порушенні кримінальної справи, які в подальшому скасовувались. Остання постанова про відмову в порушенні кримінальної справи була винесена стажистом на посаді слідчого прокуратури Христинівського району 19.11.2012 р. Постанова є чинною на даний час. Вказаною постановою відмовлено в порушенні кримінальної справи щодо службових осіб СВК Розсішки за ст.ст. 364, 366, 367 КК України, також відмовлено в порушенні кримінальної справи щодо бухгалтера по оплаті праці СВК Розсішки за ст. 358 КК України. Постановою Христинівського районного суду від 05.08.2013 року було залишено без задоволення скаргу [PERSON] та [PERSON] про скасування постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 19.11.2012 р. Постанова суду від 05.08.2013 року ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 10.09.2013 року залишена без змін. Кримінальне провадження №12013250260000498 постановою від 11.11.2013 року закрито. Позивачі дану постанову оскаржували до Христинівського районного суду Черкаської області. Постанова про закриття кримінального провадження від 11.11.2013 року залишена в силі Христинівським районним судом Черкаської області та апеляційним судом Черкаської області. Вказані обставини встановлені рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 11.06.2015 року у справі № 706/219/15-ц, яким було відмовлено [PERSON] та [PERSON] у задоволенні позовної вимоги до прокуратури Черкаської області про визнання незаконною бездіяльності, зобовязання забезпечити ефективний захист порушених прав та відшкодування завданої майнової, матеріальної, моральної шкоди в частині невиконання окремої ухвали суду від 10.10.2007 року, та не підлягають доказуванню. Зокрема, повертаючись до вищезазначеного, звертаючись із даним позовом до Печерського районного суду м. Києва, позивачі зазначили, що ними неодноразово до Генеральної прокуратури України були подані заяви про вчинення кримінальних правопорушень окремими працівниками прокуратури Черкаської області, однак Генеральна прокуратура України належним чином не відреагували на їх звернення, не внесла відомості в ЄРДР, в чому позивачі вбачають бездіяльність відповідача, якою їм завдано матеріальну, майнову та моральну шкоду. Проте, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог позивачів, з огляду на наступне. Щодо позовної вимоги [PERSON] та [PERSON] про зобов`язання Генеральної прокуратури України розглянути заяву від 14.05.2017 року про можливе вчинення окремими працівниками прокуратури Черкаської області кримінального правопорушення. Як зазначив, представник відповідача, у заяві від 14.05.2017 року, яку і Генеральній прокуратурі України зареєстровано 18.05.2017 року за № 108394-17, повідомлено про можливе вчинення кримінального правопорушення окремими працівниками правоохоронних органів Черкаської області та інші питання. Так, відповідно до ст. 218 КПК України, досудове розслідування здійснюється слідчим того органу досудового розслідування, під юрисдикцією якого знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення. За положеннями п. 3.6 Інструкції про порядок приймання, реєстрації та розгляду в органах прокуратури України заяв, повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення, затвердженої наказом Генерального прокурора України від 03.12.2012 року № 125, заяви, повідомлення про вчинені кримінальні правопорушення, що надійшли на розгляд Генеральної прокуратури України, направляються для організації досудового розслідування з дотриманням територіального принципу до прокуратури відповідного рівня. Відповідно до ч. 2 ст. 305 КПК України, слідчий, дізнавач чи прокурор можуть самостійно скасувати рішення, припинити дію чи бездіяльність, які оскаржуються, що тягне за собою закриття провадження за скаргою. Оскільки заявниками порушені питання про можливе кримінальне правопорушення, вчинене на території Черкаської області, Генеральною прокуратурою України вказані заяви скеровано для розгляду до прокуратури Черкаської області. Крім того, відповідно до ст. 45 Закону України «Про прокуратуру», рішення, дії чи бездіяльність в межах кримінального процесу можуть бути оскаржені виключно в порядку, встановленому КПК України. За положеннями ст.ст. 303, 304, 306 КПК України, рішення щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та направлення скарги до прокуратури області, заявники можуть оскаржити до слідчого судді. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Рішенням Конституційного Суду України від 23.05.2001 року № 6-рп/2001 визначено, що захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості при розслідуванні кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватися у порядку, встановленому Кримінально-процесуальним кодексом України, оскільки діяльність цих посадових осіб має свої особливості, не належить до сфери управлінської і не може бути предметом оскарження в порядку, визначеному главою 31-А ЦПК України. Відтак, спір щодо вирішення Генеральною прокуратурою України заяв позивачів щодо вчинення можливих кримінальних правопорушень прокуратурою Черкаської області, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Щодо позовних вимог позивачів про стягнення майнової шкоди в сумі 6142,00 грн., матеріальної шкоди в сумі 8670, 00 грн. та моральної шкоду в сумі 50 000, 00 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої, ніж передбаченої ч.ч. 1-5 цієї статті, незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, дією чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Проте позивачами жодних доказів на підтвердження факту протиправності дій чи бездіяльності Генеральної прокуратури України, що призвело б до порушення його прав та завдання у зв`язку з цим матеріальної та моральної шкоди, не надано, а також не доведено причинно-наслідковий зв`язок з предметом позову. Також не надано жодних доказів, що прямо чи опосередковано підтверджували б обсяг та характер заподіяної моральної шкоди, завдання втрат немайнового характеру, понесені матеріальні витрати. Крім того, відсутні рішення, якими були б встановлені незаконна бездіяльність чи неправомірність дій посадових осіб Генеральної прокуратури України з приводу розгляду заяв позивачів. За таких обставин, відсутні фактичні обставини і правові підстави для задоволення заявлених позовних вимог про стягнення майнової, матеріальної та моральної шкоди. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed