Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-22 00:00:00

Представник позивачки\~адвокат Сумцов\~Є.С.\~у листопаді\~2022\~року звернувся\~до суду\~з указаним\~позовом в\~інтересах [PERSON] ,який мотивував тим, що позивачці на підставі ордеру на жиле приміщення № [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Тростянецької міської ради 28.07.1989 та рішення виконавчого комітету Тростянецької міської ради від 30.08.2019 за № 457, надано у постійне користування квартиру, яка розташована по [ADDRESS] . Свідоцтво про право власності на житло позивачка не отримувала. На даний час за вказаною адресою зареєстровані: позивачка, її донька [PERSON] , 1982 року народження, онуки - [PERSON] , 2008 року народження, [PERSON] , 2019 року народження, а також син позивачки [PERSON] . Відповідач не проживає за зареєстрованим місцем проживання з 2010 року. Також у квартирі немає його майна чи особистих речей. Фактично відповідач проживає у Російській Федерації. У зв`язку із тим, що відповідач, як квартиронаймач, фізично не може припинити реєстрацію свого місця проживання у вказаній квартирі, позивачка була вимушена звернутися до суду із даним позовом. Посилаючись на зазначені обставини представник позивачки просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право на користування квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 21.11.2022 було відкрито провадження, вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У судовому засіданні позивачка та її представник заявлений позов підтримали у повному обсязі, обґрунтувавши обставинами викладеними у позові та не заперечили проти заочного розгляду справи. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, але у судове засідання повторно не з`явився із невідомих причин і не подав відзив. Згідно вимог\~ч.\~1\~ст.\~280\~ЦПК України\~суд може\~ухвалити заочне\~рішення на\~підставі наявних\~у справі\~доказів за\~одночасного існування\~таких умов: 1)\~відповідач належним\~чином повідомлений\~про дату,\~час і\~місце судового\~засідання; 2)\~відповідач не\~з`явився в\~судове засідання\~без поважних\~причин або\~без повідомлення\~причин; 3)\~відповідач не\~подав відзив; 4)\~позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, суд вважає можливим провести по справі заочний розгляд. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, покази свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з таких мотивів. Судом установлено, що [PERSON] на підставі ордеру на жиле приміщення № [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Тростянецької міської ради Сумської області 28.07.1989 було надано у постійне користування квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . 21.08.2019 виконавчим комітетом Тростянецької міської ради Сумської області, на підставі заяви [PERSON] , було прийнято рішення за № 437 «Про приватизацію квартири державного житлового фонду», яким за побажанням квартиронаймача передано квартиру у спільну часткову власність позивачки та членам її родини (а.с. 5). Як вбачається з повідомлення Виконавчого комітету Тростянецької міської ради від 02.11.2022 за №0211/22 свідоцтво про право власності на квартиру по [ADDRESS] Абросімовій [PERSON] та членам її родини Тростянецькою міською радою не видавалося (а.с. 4). 20.06.2019 на ім`я [PERSON] було виготовлено технічний паспорт на квартиру по [ADDRESS] (а.с. 6-7). Згідно довідки виданої Тростянецькою міською радою Сумської області від 24.10.2022 за № 2336 у квартирі по [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , 1955 року народження, її син [PERSON] , 1992 року народження, донька [PERSON] , 1982 року народження, онуки [PERSON] , 2008 року народження, та [PERSON] , 2019 року народження (а.с. 9). З довідки голови вуличного комітету Коробейник В.О. від 13.10.2022 та акту обстеження по розгляду заяви щодо встановлення місця проживання від 28.10.2022, [PERSON] з 2010 року не проживає по [ADDRESS] (а.с. 10,11). Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , кожен окремо повідомили, що вони є сусідами позивачки. Їм відомо, що відповідач [PERSON] є сином позивачки та починаючи з 2010 року не проживає по [ADDRESS] . Вирішуючи заявлену\~представником позивачки\~вимогу про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, суд виходить із такого. Судом установлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] у визначеному законом порядку свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] не отримували і право власності на квартиру за ними не зареєстровано, а тому вони квартиронаймачами. Відповідно до частини четвертої статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Як встановлено судом, відповідач більше 10 років не проживає за зареєстрованим місцем проживання без поважних причин. Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Вичерпного переліку поважності причин не проживання у житловому приміщенні, житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує у кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи. Відповідно до статті 107 ЖК Української РСР наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім`ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Відповідно до цієї норми закону відповідач зобов`язаний був зареєструватись за новим постійним місцем проживання протягом 10 днів з дня переїзду до цього постійного місця проживання. Тому суд вважає, що реєстрація постійного місця проживання відповідача за адресою квартири [ADDRESS] , є формальною, без наміру його фактичного проживання в даній квартирі. Відповідно він втратив право на користування цією квартирою, оскільки не проживає у ній понад десять років без поважних причин. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Зважаючи на принцип диспозитивності цивільного судочинства, а також те, що сторона позивача просить не стягувати з відповідача понесені судові витрати, тому суд не вирішує питання про розподіл судових витрат.

Outcome: approved