Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-12 00:00:00

У липні 2021 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 03 травня 2018 року між ним та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до умов якого останній отримав від нього 40 000,00 доларів США, які зобов`язався повернути до 31 грудня 2020 року. Позивач зауважує, що [INFO] боржник помер, однак за життя повернув лише частину боргу в розмірі 15 000,00 доларів США. Посилаючись на те, що [PERSON] , як дружина померлого, та [PERSON] - син померлого, є спадкоємцями І першої черги та прийняли спадщину після смерті [PERSON] , та інші спадкоємці відмовились від спадщини, в добровільному порядку на його вимогу відмовляються виплатити суму боргу, просить стягнути з відповідачів решту неповернутої суми боргу за договором позики від 03 травня 2018 року в розмірі 25 000,00 доларів США (еквівалент 676 200,00 грн за курсом НБУ станом на 26 липня 2021 року), в розмірах, що відповідають їх часткам у спадщині. Ухвалою судді від 25 листопада 2021 року, після усунення недоліків позовної заяви, відкрито провадження в указаній цивільній справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження. 13 грудня 2022 року до суду надійшов відзив представника відповідача [PERSON] - [PERSON] на вказану позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що не надано доказів того, підписання розписки від 03 травня 2018 року саме померлим [PERSON] . Ухвалою суду від 13 грудня 2022 року в справі закінчено підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. В судове засідання позивач не з`явився. 17 жовтня 2022 року направив заяву про розгляд справи за його відсутності. Позов підтримує та просить задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON] проти позову заперечив, просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Відповідач [PERSON] ,будучи в установленому законом порядку повідомленою про день, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, причин неявки суду не повідомила. Від відповідача [PERSON] відзив на позов до суду не надходив, однак 15 листопада 2022 року суду подано заяву, з якої вбачається, що остання позов [PERSON] визнає в повному обсязі та справу просить слухати за її відсутності. Суд, вислухавши заперечення представника відповідача [PERSON] - [PERSON] , дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 03 травня 2018 року [PERSON] написав розписку, відповідно до якої отримав від позивача в борг 40 000,00 доларів США, які зобов`язався повернути до 31 грудня 2020 року. [PERSON] в повній мірі не виконав взятих на себе зобов`язань, та повернув борг частково на суму 15 000,00 доларів (трьома платежами по 5 000,00 доларів США кожен 16 вересня 2018 року, 11 жовтня 2019 року та 07 серпня 2020 року). [INFO] [PERSON] помер. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 серпня 2021 року зареєстрованого в реєстрі № 2953, посвідченого державним нотаріусом Двадцять першої київської державної нотаріальної контори Зубченко Л.С. у спадковій справі № 156/2021, спадкоємцями [PERSON] , який помер [INFO] є: 4/5 часток - його дружина [PERSON] , з урахуванням 3/5 часток спадкового майна від якого відмовилися батько спадкодавця - [PERSON] , син спадкодавця - [PERSON] та донька спадкодавця - [PERSON] ; 1/5 частки - його син [PERSON] . Спадщина, на яку в указаних частках видано це свідоцтво, складається з 1/4 частки квартири [ADDRESS] . Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/5 частку квартири видано [PERSON] . Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/20 частку квартири ще не видано. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 серпня 2021 року зареєстрованого в реєстрі № 2954, посвідченого державним нотаріусом Двадцять першої київської державної нотаріальної контори Зубченко Л.С. у спадковій справі № 156/2021, спадкоємцями [PERSON] , який помер [INFO] є: 4/5 часток - його дружина [PERSON] , з урахуванням 3/5 часток спадкового майна від якого відмовилися батько спадкодавця - [PERSON] , син спадкодавця - [PERSON] та донька спадкодавця - [PERSON] ; 1/5 частки - його син [PERSON] . Спадщина, на яку в указаних частках видано це свідоцтво, складається з: 1/2 частки автомобіля марки Toyota моделі Pradо, 2007 року випуску, номерний знак [NUMBER] та 1/2 частки причепа марки UMS моделі ВОАТ 8904, 2009 року випуску, номерний знак [NUMBER] . Свідоцтво про право на спадщину за законом на 2/5 частки транспортних засобів видано [PERSON] . Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/10 частку транспортних засобів ще не видано. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадкоємцем спадщини, визначені у ч. ч. 3,4 ст. 1268, ст. 1269 ЦК України. Так, згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Таким чином, правовідносини, що виникли між позикодавцем та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень ст. 1282 ЦК України. Отже, при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: - чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені ч. ч. 2,3 ст. 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі ч. 4 ст. 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; - коло спадкоємців, які прийняли спадщину; - при дотриманні кредитором строків, визначених ст. 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); - при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України. Разом з тим, за змістом положень ст. 1282 ЦК України задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто, до спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених ст. 1282 ЦК України, саме в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Позивачем будь-яких доказів щодо вартості спадкового майна (їх часток), яке отримав кожен із спадкоємців суду не надано. Виходячи із засад цивільного процесуального закону, зокрема ст. 12 ЦПК України передбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Клопотань від позивача щодо витребування відповідних документів спадкової справи № 156/2021, заведеної після померлого [INFO] [PERSON] , щодо майна, отриманого в спадщину відповідача та його вартості до суду надходило, так само, як і відсутні докази в справі про неможливість [PERSON] самостійно провести оцінку вартості цього спадкового майна, опис і перелік якого міститься в наданих відповідачем [PERSON] свідоцтвах про право на спадщину за законом від 25 серпня 2021 року, зареєстрованих в реєстрі № 2953, № 2954, при цьому, за змістом ч. ч. 2,3 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду та учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Крім того, оскільки, зі смертю позичальника [PERSON] відносини між позикодавцем [PERSON] і позичальником договору припинилися, а його спадкоємці сторонами договору позики не були, тому ці відносини не можуть регулюватися нормами закону, які передбачають загальні наслідки невиконання стороною договірних зобов`язань, зокрема такі, як стягнення боргу за договором позики. Зобов`язання по поверненню отриманих за розпискою в позику коштів у цьому випадку включається до складу спадщини, тому застосовуються не умови договору позики щодо обов`язків повернення позики чи її сплати в обумовлені розпискою строки, а підлягають застосуванню норми ст. 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною 2 цієї статті, а саме: суд за позовом позикодавця накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі, якщо вони відмовилися від одностороннього платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року в справі № 6-2962цс16. Виходячи з наведених норм матеріального права, оскільки у цьому випадку позичальник помер і у нього є спадкоємці, то належним способом захисту порушеного права є звернення [PERSON] , як кредитора спадкодавця до суду з позовом до спадкоємців, які прийняли спадщину, про накладення стягнення на спадкове майно, й лише за умови, що спадкоємець відмовився від задоволення вимог позикодавця шляхом сплати одноразового платежу, а не з позовом про стягнення заборгованості за договором позики в розмірах, що відповідають часткам спадкоємців у спадщині. Таким чином, заявлений позов про стягнення боргу відповідно до ст. 16 ЦК України не може вважатися належним способом захисту порушеного права. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed