Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-13 00:00:00

24.10.2022 позивач звернувся до Семенівського районного суду Полтавської області із позовом до відповідача про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу О.М.Сазонової (Коваленко) від 25.08.2021 № 5079 про стягнення з позивача [PERSON] на користь відповідача АТ "Банк Форвард" 19653,81\~грн (далі спірний виконавчий напис) таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову зазначено, що із постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва А.В.Овсієнко від 17.09.2021 ВП № 66875727 про відкриття виконавчого провадження, позивач дізнався про примусове виконання спірного виконавчого напису. Спірний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом з порушенням законодавства, а тому є таким, що не підлягає виконанню. Заборгованість є спірною та обрахованою поза межами строку позовної давності. Позивач жодних кредитних договорів з відповідачем не укладав. Спірний виконавчий напис вчинено на підставі документів, які відсутні у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Ухвалою суду від 07.11.2022 прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін і третіх осіб за наявними у справі матеріалами; суд\~залучив до участі у справі третю особу. Відповідач і третя особа належно повідомлені про розгляд справи, відповідно 21.11.2022 і 01.12.2022. Судом не отримано відзиву на позов відповідача чи пояснення третьої особи. Згідно з вимогами ст. 264 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Суд зазначає, що за змістом ст.ст. 12, 13 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК). Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 83 ЦПК). Тобто процесуальний обов`язок доведення позовних вимог, у т.ч. надання відповідних письмових доказів, покладено саме на позивача якщо відповідач заперечує проти позову. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, вивчивши письмові заяви учасників справи, вивчивши та оцінивши письмові докази, що наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, встановив такі обставини та робить такі висновки. Спірний виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу О.М.Сазонової від 25.08.2021 № 5079 вчинено з огляду на те, що позивач [PERSON] є боржником за кредитним договором № 92000405 від 26.09.2011, що укладений між [PERSON] і ПАТ "Банк Русский Стандарт", правонаступником якого є АТ "Банк Форвард". Строк платежу по Кредитному договору настав, боржником допущено прострочення платежів. Заборгованість стягнуто за період з 06.08.2019 по 04.11.2019. Сума повної заборгованості складає 18553,81 грн в тому числі: заборгованість за сумою кредиту 12616,59\~грн, заборгованість за процентами 5337,22 грн, плата за пропуск мінімальних платежів 600,00 грн. За вчинення виконавчого напису нотаріусом стягнуто 1100,00 грн. Загальна сума заборгованості за виконавчим написом складає 19653,81 грн. Позивач заперечує існування кредитних відносин позивача із відповідачем; вказує на вчинення виконавчого напису поза межами строку позовної давності; вказує на не доведення факту придбання позивачем кредиту на підставі якого вчинено спірний виконавчий напис; заперечує право вчинення виконавчого напису на підставі документа чи документів, які відсутні у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №\~1172. Із 17.09.2021 спірний виконавчий напис перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва А.В.Овсієнко, ВП № 66875727. Учинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України "Про нотаріат"). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. У частині першій статті 88 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Учинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19). Верховний Суд у постанові від 12.03.2020, справа № 757/24703/18-ц, зазначив, що за загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою статті 39 Закону України "Про нотаріат" (далі Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до статті 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88\~Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства\~юстиції України\~від 22 лютого 2012\~року №\~296/5 (далі - Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Стаття 50 Закону передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Відповідач не надав до суду оригінал чи належно засвічену копії кредитного договору № 92000405 від 26.09.2011, що укладений між позивачем [PERSON] і ПАТ "Банк Русский Стандарт", докази правонаступництва відповідача АТ "Банк Форвард" стосовно (після) ПАТ "Банк Русский Стандарт", на які посилається спірний виконавчий напис. Відтак відповідач не спростував первинний аргумент позивача: відсутність будь-яких договірних (кредитних відносин) між позивачем і відповідачем. Суд нагадує про існуюче правило змагального процесу: кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 80 ЦПК достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. У п. 54 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України", заява № 4241/03 від 28.10.2010, вказано, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення у справі "Ґарсія Руіз проти Іспанії", заява N 30544/96, п. 26, ECHR 1999-I). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Серявін та інші проти України", заява №\~4909/04 від 10.02.2010). Ураховуючи зазначене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, у т.ч. з точки зору їх достатності, суд робить висновок що спірний виконавчий напис приватного нотаріуса не відповідає закону і його вчинено безпідставно оскільки відповідач не заперечив первинного доводу позову про право вчинити виконавчий напис на підставі документів, що підтверджують безспірність права вимоги щонайменше не довів існування кредитних відносин сторін. А, відтак, суд визнає спірний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню і задовольняє позов повністю. З`ясування правомірності вчинення відповідачем чи приватним нотаріусом їх дій, повноти документів, зокрема тих, що надані відповідачем приватному наданих нотаріусу, дотримання строку вчинення виконавчого напису тощо не потребують з`ясуванню судом з огляду на зазначені положення ст. 80 ЦПК. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК покласти на відповідача судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, стягнувши з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору за подання задоволеної судом позовної заяви немайнового характеру 992,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved