Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-19 00:00:00

28.09.2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить збільшити розмір аліментів та стягувати з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , що проживає за адресою: [ADDRESS] , на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частки всіх видів його доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 25.11.2022 року було прийнято заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у справі. Розгляд справи відбувся 20.12.2022 року без учасників справи. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що згідно виконавчого листа Сколівського районного суду Львівської області від 24.11.2016 року, виданого на підставі рішення Сколівського районного суду Львівської області від 10.11.2016 року, з [PERSON] стягуються на її користь аліменти на утримання доньки - [PERSON] , у розмірі 600 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Позивачка зазначає, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших судових справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Підставою для зміни розміру аліментів є зміни у законодавстві щодо мінімального розміру аліментів на дитину, а визначений розмір аліментів на даний час є значно меншим, ніж необхідно для утримання дитини. Крім того, з часу присудження аліментів на утримання дитини, дитина стала дорослішою і потребує значно більше коштів на свій розвиток та утримання. У зв`язку з інфляційними процесами, здорожчанням рівня життя, аліменти у розмірі 600 грн., які стягуються з відповідача, є значно менші від рівня 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не дають можливості належно утримувати дитину. Вважає, що на даний час сума стягуваних аліментів є недостатньою для матеріального утримання дитини-школяра, що має істотне значення при збільшенні розміру аліментів. Весь тягар обов`язку по утриманні дочки покладений виключно на неї, у зв`язку з чим позивачка змушена звернутися до суду з позовом про зміну розміру стягуваних аліментів в сторону збільшення. Угоди про добровільну сплату аліментів в сторону збільшення між нею та відповідачем не досягнуто, дочка проживає разом з нею і знаходиться на її утриманні. Відповідач, в свою чергу, є працездатний, має достатньо коштів, а відтак і можливість надавати більшу грошову допомогу на утримання дитини, однак добровільно цього не робить. 09.12.2022 року за вх. № 5955 на адресу суду надійшла заява від відповідача [PERSON] , в якій він просить суд звернути увагу на недостовірність даних, вказаних в заяві позивачки з приводу зміни способу стягнення аліментів та збільшення розміру аліментів, а саме він зазначає, що згідно рішення Сколівського районного суду Львівської області від 10.11.2016 року, він сплачував аліменти на утримання доньки у розмірі 600 грн. до 27.02.2017 року. Згідно виконавчого листа № 453/223/17 від 23.06.2017 року, виданого Сколівським районним судом Львівської області, він сплачував аліменти з 27.02.2017 року у сумі 800 грн., доплачував різницю між стягуваним розміром аліментів та встановленим прожитковим мінімумом для дитини відповідного віку, відтак не мав заборгованості зі сплати аліментів на утримання доньки у виконавчій службі, про що свідчить долучений ним розрахунок заборгованості по аліментах. На даний час аліменти на утримання доньки утримуються із заробітної плати. Відтак, враховуючи наведене, просить суд вимоги позивачки про збільшення розміру аліментів залишити без задоволення. На підставі ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України справа слухається у відсутність сторін без фіксування судового процесу технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи із наведених вище процесуальних норм суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 18.02.2015 року виконавчим комітетом Труханівської сільської ради Сколівського району Львівської області відповідно до актового запису № 4. Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 27.01.2018 року Сколівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, 27.01.2018 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , внаслідок чого змінила прізвище на « [PERSON] ». Згідно виконавчого листа Сколівського районного суду Львівської області від 10.11.2016 року, виданого на підставі рішення Сколівського районного суду Львівської області у справі № 453/1088/16-ц, було присуджено до стягнення з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 600 (шістсот) гривень щомісячно, починаючи з 15.08.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно довідок старости сіл Труханів та Побук [PERSON] № № 98, 99 від 23.09.2022 року, неповнолітня [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та проживає разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , та перебуває на її утриманні. Згідно з ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2)доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів,у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів недоведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст.ст. 183, 184 СК України суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі. Таким чином, підстави визначення розміру аліментів у частках від заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України. У ч.1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й інші норми закону щодо обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13. Таким чином, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів. Як вбачається з позову, саме зміну (збільшення) розміру раніше стягнутих аліментів через зміну способу їх стягнення мала на увазі позивачка, пред`являючи даний позов. Підставами позову слугували обставини, які, на її думку, спричиняють через зміну способу стягнення аліментів з відповідача (з твердої грошової суми на частку від доходу) збільшення розміру аліментів, відповідна мета позову обумовлювалася цими підставами. Відтак, право стягувача аліментів на пред`явлення вимоги про зміну способу стягнення аліментів і збільшення розміру аліментів внаслідок такої зміни, не заперечується. Однак зазначене не звільняє позивачки від обов`язку діяти у межах, наданих йому актами цивільного законодавства, від обов`язку належного обґрунтування та доказування позову, зокрема, підстав і умов, необхідних як для зміни способу стягнення аліментів, так і для збільшення їх розміру, яке не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд приходить до висновку, що позивачка не виконала вимог закону щодо належного обґрунтування та доказування позову, ґрунтувалася на недопустимих у доказуванні припущеннях. Стягувач аліментів, за наявності для того підстав, не позбавлений права і в подальшому ставити питання про зміну розміру стягуваних аліментів зі зміною способу їх стягнення чи без такої зміни, а також вирішувати питання про стягнення заборгованості за аліментами чи діяти в інший передбачений законом спосіб на захист прав дітей. Окрім цього, суд звертає увагу позивача, що згідно ч. 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, визначеного законодавством. Таким чином, державний виконавець при стягненні аліментів визначає мінімальний розмір аліментів з урахуванням внесених змін у статтю 182 СК України. Отже, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення рішення про зміну способу стягнення аліментів на утримання дітей, оскільки цей розмір встановлено законом. При цьому, питання визначення мінімального розміру аліментів, що мають стягуватись з боржника, віднесені до повноважень державного виконавця, у провадженні якого перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа про стягнення аліментів. На підставі вищенаведеного у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed