Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-18 00:00:00

Представник Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) звернувся до суду із даним позовом, посилаючись в обґрунтування заявлених вимог на те, що 22.01.20\~р.\~об 22-20\~хв.\~трапилася дорожньо-транспортна\~пригода за\~участі [PERSON] ,\~який керуючи\~транспортним засобом\~«Хюндай» н/з\~ [NUMBER] \~та рухаючись\~в напрямку\~м.\~Умань допустив\~наїзд на\~пішохода,\~внаслідок чого\~пішохід [PERSON] \~загинув на\~місці події.\~Відповідно до\~постанови про\~закриття кримінального\~провадження від\~28\~липня 2020\~року кримінальне\~провадження за\~фактом такого\~ДТП було\~закрито через\~відсутність складу\~кримінального правопорушення,\~передбаченого ч.\~2\~ст.\~286\~КК.\~Оскільки відповідач\~несе відповідальність\~за завдану\~шкоду джерелом\~підвищеної небезпеки,\~то повинен\~відповідати за\~шкоду безвідносно\~до встановлення\~його провини\~у скоєнні\~такої пригоди.\~Додавав,\~що на\~виконання вимог\~закону на\~момент настання\~дорожньо-транспортної\~пригоди цивільна-правова\~відповідальність відповідача\~не була\~застрахована.\~Враховуючи перелічене,\~саме МТСБУ\~здійснило страхове\~відшкодування витрат\~на поховання\~в сумі\~6635\~грн.\~та регламентної\~виплати утриманцям\~померлого в\~сумі 170028\~грн.\~Внаслідок цього,\~будучи особою,\~яка відшкодувала\~шкоду,\~завдану відповідачем,\~позивач має\~право зворотної\~вимоги (регресу)\~до [PERSON] \~у розмірі\~виплаченого страхового\~відшкодування.\~На підставі\~викладеного просив\~суд з\~відповідача стягнути\~на користь\~позивача загалом\~176663\~грн. та судові витрати у сумі 2481 грн. Не погоджуючись із позовом від представника відповідача, адвоката Ляшко Л. В., до суду надійшов відзив, в якому остання вказувала, що водій [PERSON] не мав технічної можливості уникнути вказаної ДТП та в його діях будь-яких невідповідностей Правил дорожнього руху, які б з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної пригодо, не було, що підтверджується висновком судової авто-технічної експертизи № 4/490 від 22.07.2020 року, на підставі чого за відсутністю складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, провадження у справі № 1202050000000028 на досудовому розслідуванні було закрито постановою СУ ГУ Національної поліції в Черкаській області від 28 липня 2020 року. З вказаної постанови вбачається, що під час руху пішохід [PERSON] , перебуваючи у стані сильного алкогольного сп`яніння раптово почав перетинати проїзну частину з ліва на право відносно напрямку руху керованого відповідачем транспортного засобу під кутом, таким чином, що фактично біг назустріч, після чого відбувся наїзд на потерпілу особу, яка від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці події. Отже, вважала, що потерпілий [PERSON] умисно через свою грубу необережність здійснив вихід на проїзну частину, тому шкода, завдана йому за ст. 1193 ЦК не відшкодовується, оскільки його порушення ПДР знаходились у прямому причинному зв`язку з настанням ДТП, під час якої йому заподіяно шкоду, тобто встановлено вину [PERSON] . Також вказувала, що відсутність у [PERSON] технічної можливості уникнути ДТП є непереборною силою. Вказувала, що відсутнє рішення суду про наявність провини [PERSON] у настанні ДТП, внаслідок чого цивільно-правова відповідальність останнього не настала, тому він не має відшкодовувати заявлені позивачем збитки. Додавала, що представник позивача не довів, що [PERSON] перебувала на утриманні свого сина [PERSON] , оскільки не надано довідки про розмір її пенсії чи доходів. Отже, [PERSON] не мала права на отримання відшкодування шкоди. У справі відсутні й розрахунки страхової виплати від МТСБУ. Таким чином просила суд відмовити у задоволенні позову МТСБУ в повному обсязі. Представник позивача, [PERSON] , у судове засідання не з`явилась, надавши заяву з проханням вирішити справу за відсутності представника МТСБУ, наполягаючи при цьому на задоволенні позову та не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення. Відповідач, [PERSON] , та його представник, адвокат Ляшко Л. В., у судове засідання не з`явились за невідомих суду причин повторно, будучи повідомленими про час та місце слухання справи належним чином, не надавши суду заяв з проханням вирішити спір у їх відсутність. За ч. 1 ст. 223 ЦПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому суд вказує, що підстави для відкладення розгляду справи за ст. 223 ЦПК у даному випадку відсутні, тому суд вирішив справу за відсутності сторін та їх представників. Таким чином суд, дослідивши матеріали справи, вважає поданий позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Суд встановив, що постановою про закриття кримінального провадження від 28 липня 2020 року було закрите кримінальне провадження, внесене до ЄРДР № 12020250000000028 від 31 січня 2020 року через відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Вказаною постановою встановлено, що 22.01.2020 р. біля 22-20 хв. на 544 км. + 530 м. автодороги «Стрий-Тернопіль-Кіровоград-Знам`янка» поблизу с. Паланка Уманського району Черкаської області водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Хюндай» н/з [NUMBER] та рухаючись в напрямку м. Умань, допустив наїзд на пішохода [PERSON] , який перебігав проїзну частину по діагоналі зліва направо відносно напрямку руху автомобіля, внаслідок чого трапилася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої пішохід [PERSON] загинув на місці події, що також підтверджується довідкою про причину смерті останнього. Відсутність полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на транспортний засіб «Хюндай» н/з [NUMBER] підтверджується відомостями від 16 серпня 2022 року, а також повідомленням про ДТП від 8 квітня 2020 року, направленим на адресу МТСБУ представником Щербатюк В. Ф., [PERSON] , [PERSON] . За свідоцтвом про смерть [PERSON] , актовий запис № 10 від 21 червня 2017 року, виданий виконкомом Паланської сільської ради Уманського району Черкаської області, підтверджується загибель батька [PERSON] . На підставі довідки про склад родини виконкому Паланської сільської ради Уманського району Черкаської області від 23 квітня 2020 року вбачається, що до складу родини померлого [PERSON] на момент його загибелі входила лише матір останнього, [PERSON] , які мешкали по [ADDRESS] . Витрати [PERSON] на поховання сина, [PERSON] , на суму 6635 грн. підтверджується товарним чеком від 23 січня 2020 року ФОП [PERSON] , договором № 18/1 від 23 січня 2020 року організації та проведення поховання, виписками з Єдиного державного реєстру юридичних осіб на ФОП [PERSON] й свідоцтвом платника єдиного податку на ФОП [PERSON] . Так згідно із заявою від 8 квітня 2020 року на адресу МТСБУ від представника [PERSON] щодо ДТП від 22.01.2020 р., внаслідок якої настала смерть [PERSON] , із долученням документів було запропоновано позивачу здійснити виплату страхового відшкодування, пов`язаного із витратами на поховання [PERSON] . За заявою від 8 квітня 2020 року на адресу МТСБУ від представника [PERSON] щодо ДТП від 22.01.2020 р., внаслідок якої настала смерть [PERSON] , із долученням документів було запропоновано позивачу здійснити виплату страхового відшкодування через втрату годувальника матір`ю загиблого, [PERSON] , як пенсіонерці, що підтверджується пенсійним посвідченням серія [NUMBER] . Також за заявою від 8 квітня 2020 року на адресу МТСБУ від представника [PERSON] , законним представником якого є мати, [PERSON] , щодо ДТП від 22.01.2020 р., внаслідок якої настала смерть [PERSON] , із долученням документів було запропоновано позивачу здійснити виплату страхового відшкодування через втрату годувальника неповнолітнім сином загиблого, [PERSON] , що підтверджується його свідоцтвом про народження, актовий запис № 2 від 3 лютого 2006 року. Судом встановлено, що на підставі довідки щодо розміру страхового відшкодування від 18 листопада 2020 року МТСБУ на суму 85014 грн., наказу позивача від 20 листопада 2020 року внаслідок ДТП, що сталась 22 січня 2020 року за участі автомобіля «Хюндай» н/з [NUMBER] , МТСБУ було проведено виплату страхового відшкодування [PERSON] в розмірі 85014 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 2544860 від 20.11.2020 р. Також відповідно до довідки про розмір страхового відшкодування від 18 листопада 2020 року МТСБУ на суму 85014 грн., наказу позивача від 20 листопада 2020 року внаслідок ДТП, що сталась 22 січня 2020 року за участі автомобіля «Хюндай» н/з [NUMBER] , МТСБУ було проведено виплату страхового відшкодування на користь [PERSON] в розмірі 85014 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 2544868 від 20.11.2020 р. Крім цього згідно із довідки щодо розміру страхового відшкодування від 5 травня 2021 року МТСБУ на суму 6635 грн., наказу позивача від 11 травня 2021 року внаслідок ДТП, що сталась 22 січня 2020 року за участі автомобіля «Хюндай» н/з [NUMBER] , МТСБУ було проведено виплату страхового відшкодування [PERSON] в розмірі 6635 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 1030253 від 12.05.2021 р. Отже, суд відкидає посилання представника відповідача на відсутність у справі розрахунків страхової виплати МТСБУ. На підставі п. 1.7 ст. 1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон) забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Відповідно до ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно до п. 22.1 ст. 22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до п. 21.1 ст. 21 Закону при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). За п. 21.3 ст. 21 Закону з урахуванням положень п. 21.3 ст. 21 Закону на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. Відповідно до пп. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п. 1.7 ст. 1 Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Так на підставі п. 27.2 ст. 27 Закону страховик (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених ст. 1200 ЦК, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відповідно до ч. 1 ст. 1200 ЦК у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, батькам, які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно. Також згідно із п. 27.4 ст. 27 Закону страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Суд зазначає, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик заподіювача шкоди, який хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 4 липня 2018 року по справі № 755/18006/15-ц. За ч. 1 ст. 1191 ЦК особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до пп. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у п. 13.1 ст. 13 Закону. Згідно із ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За ч. 5 ст. 1187 ЦК особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Так за ч. 1 ст. 1193 ЦК шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. На підставі ч. 2 ст. 1193 ЦК якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. При цьому за ч. 3 ст. 1193 ЦК вина потерпілого не враховується у разі відшкодування, зокрема, шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. Суд звертає увагу на те, що відсутність провини водія забезпеченого транспортного засобу не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, страховиком особи, яка завдала шкоду смертю фізичної особи. При цьому відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Особливість ж правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія завдавача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина завдавача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили, тому її називають підвищеною. Отже, відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 26 квітня 2022 року по справі № 184/1461/20-ц. Отже, суд зазначає, що наявність встановлення судовим рішенням провини водія [PERSON] у спричиненні смерті пішохода [PERSON] у даній справі не вимагається. Таким чином відсутність у діях [PERSON] невідповідностей ПДР України, які б з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням ДТП, внаслідок якої загинув [PERSON] , так само як й складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК, не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану керованим ним автомобілем внаслідок загибелі [PERSON] . Також суд вказує, що вина потерпілого [PERSON] не враховується у даному випадку за ч. 3 ст. 1193 ЦК, оскільки у справі йдеться про відшкодування шкоди, завданої саме смертю годувальника та з витрат на поховання. Крім того умисел [PERSON] в отриманні ним тілесних ушкоджень, від яких він загинув, у суді не була доведена, тому підстав для застосування положень ч. 1 ст. 1193 ЦК в суду також немає. Суд відхиляє й посилання адвоката Ляшко Л. В. на те, що відсутність у [PERSON] технічної можливості уникнути ДТП є непереборною силою, оскільки така обставина не є непереборною силою в розумінні закону. Суд звертає\~увагу також\~на те,\~що груба\~необережність потерпілого\~ [PERSON] \~не може\~бути підставою\~для зменшення\~розміру відшкодування\~відповідачем у\~дані справі\~за ч.\~2\~ст.\~1193\~ЦК,\~оскільки інше\~встановлено спеціальним Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", п. 27.2 ст. 27 якого визначено, що загальний розмір страхового відшкодування утриманцям померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку, заподіяної смертю потерпілого. При цьому суд звертає увагу на те, що за змістом п. 27.2 ст. 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" загальний розмір страхового відшкодування утриманцям померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку, заподіяної смертю потерпілого, тобто незалежно від кількості таких утриманців за положеннями ст. 1200 ЦК. Отже, доведення за ст. 1200 ЦК по даній справі факту перебування непрацездатної матері померлого [PERSON] на його утриманні не впливає на розмір страхового відшкодування утриманцям такого померлого, оскільки до них за законом віднесено дитину потерпілого [PERSON] , яка в будь-якому випадку отримала б страхове відшкодування за шкоду, заподіяну внаслідок смерті батька, в розмірі 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі на день настання такого страхового випадку, тобто у сумі 170028 грн. З огляду на встановлені обставини справи суд дійшов переконання, що відповідач повинен відшкодувати позивачу страхове відшкодування, виплачене потерпілим внаслідок ДТП за участі відповідача, що було заподіяно при експлуатації ним незабезпеченого транспортного засобу, оскільки в судовому засіданні встановлено виникнення у [PERSON] цивільно-правової відповідальності в порядку регресу перед МТСБУ, бо судом було встановлено протиправність наїзду водія [PERSON] на пішохода [PERSON] та причинний зв`язок між протиправною дією та завданою шкодою в розмірі виплаченого позивачем страхового відшкодування на користь потерпілих в загальній сумі 176663 грн. Згідно із ст. 141 ЦПК, враховуючи, що суд повністю задовольнив заявлені позовні вимоги, то понесені судові витрати позивача у розмірі 2481 грн. підлягають також стягненню з відповідача на користь МТСБУ.

Outcome: approved