Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-12 00:00:00

У липні 2022 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК», третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, в якому просить суд стягнути із Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» на її користь гарантовану суму відшкодування у розмірі 200 000,00 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що між [PERSON] та ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» було укладено договір банківського рахунку від 12 вересня 2014 року №1768/18911/2014, за умовами якого банк відкрив клієнту поточний рахунок у валюті UАН [NUMBER] та приймає і зараховує на рахунок грошові кошти, що надходять клієнту, а також виконує розпорядження клієнта на здійснення операцій за рахунком. Вказує, що на вищезазначений рахунок були внесені грошові кошти у розмірі - 200 000,00 грн., що належали позивачу. Посилається, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 22 січня 2015 року № 41 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 26 січня 2015 року № 15 «Про початок процедури ліквідації АТ «КБ Експобанк», та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку, згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Експобанк», начальника відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможні банків Волощука І.Г. строком на 1 рік з 26 січня 2015 року по 25 січня 2016 року. У цей же період (з 30 січня 2015 року) Фонд гарантування вкладів фізичних осіб розпочинає виплати коштів вкладникам. Стверджує, що вона звернулась до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із заявою щодо здійснення виплати грошових коштів за договором банківського рахунку, на що отримала відповідь, що її включено до переліку фізичних осіб-вкладників АТ «КБ «Експобанк», яким тимчасово призупинено виплату коштів. Після чого [PERSON] звернулась до адміністративного суду з позовом щодо оскарження дій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та за наслідками розгляду справи, Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2017 було частково задоволену позовну заяву [PERSON] , зобов`язано Уповноважену особу на ліквідацію ПАТ «КБ «Експобанк» надати до Фонду гарантування вкладів інформацію щодо позивача як вкладника, що має право на відшкодування коштів за вкладом у АТ «КБ «Експобанк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Вказує, що отримавши таке рішення, вона звернулась до Уповноваженої особи на ліквідацію ПАТ «КБ «Експобанк» Волощука В.Г. з вимогою виконати рішення суду та в результаті чого було отримано повідомлення, що всі документи передано для виплат ФГВФО. В травні 2018 року на адресу [PERSON] було направлено лист ФГВФО, зі змісту якого вбачається, що їй необхідно додатково надати копію паспорту вкладника, засвідчену особистим підписом та ідентифікаційний код для проведення виплат. Стверджує, що на вказану вимогу, до ФГВФО було направлено відповідні документи, виконані всі рекомендації. При цьому позивач посилається, що після того, як тривалий час жодної відповіді не надходило, а сама [PERSON] не могла отримати належні їй грошові кошти, до ФГВФО були скеровані повторні заяви щодо надання інформації про дату, час та місце отримання грошових коштів. Після чого у квітні 2019 році позивачу надійшла відповідь від заступника директора-розпорядника ФЕВФО Рудухи Н.Є. , зі змісту якої вбачається, що 19.11.2018 року [PERSON] начебто отримала належні їй грошові кошти в банку - агенті «АБ УКРГАЗБАНК», Відділення № 3. Позивач вказує, що звернувшись до банку, виявилося, що невідома особа за підробними документами фактично отримала кошти, які належали [PERSON] , про що одразу було поставлено до відома керівництво Відділення № 3 АБ «УКРГАЗБАНК» в м. Києві, де безпосередньо відбулося заволодіння коштами. До того ж у розпорядженні керівництва відділення була копія паспорту з фотокарткою особи, яка отримала кошти замість [PERSON] . Посилається, що 03.05.2019 року слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва задовольнив скаргу та постановив ухвалу, якою зобов`язав службову особу СВ Солом`янського УП ГУНП у м. Києві внести відомості до ЄРДР та розпочати досудове розслідування. При цьому, листом № 3452-19 від 19.12.2019 року позивача повідомлено Київською місцевою прокуратурою №9, що 08.07.2019 року за зверненням, на підставі ухвали слідчого судді в ЄРДР зареєстровано кримінальне провадження №12019100090006849, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Зазначає, що витяг з ЄРДР [PERSON] не направлявся. Стверджує, що позивачем були також подані численні скарги на протиправні дії працівників банку Голові правління АБ «Укргазбанк», оскільки через бездіяльність останніх під час видачі вкладу особі, яка звернулася за виплатою за підробленими документами [PERSON] не одержала гарантованої державою суми вкладу, жодних дій з боку банку вжито не було. На підстави ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 10.11.2021 року про тимчасовий доступ до документів, представник органу досудового розслідування отримав доступ та витребував ксерокопії документів, на підставі яких було здійснено виплату невідомій особі на ім`я [PERSON] . Позивач посилається, що у зв`язку з розходженням у фотокартках, підписах, а також даті видачі паспорта, даті вклеєння фото по досягненню 25-річного віку, відсутності відмітки про сімейний стан, представник позивача звернувся з адвокатським запитом до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київський області. У відповіді №8010.5-61182/80.3-21 від 21.12.2021 року Центральне міжрегіональне управління ДМС у м. Києві та Київський області повідомило, що паспорт громадянина України видано на ім`я [PERSON] Дніпровським РУ ГУ МВС України в м. Києві від 04.12.2003 року, серії [NUMBER] . Повідомлено, що 25.10.2008 року до паспорта вздійснено вклеювання фотокартки по досягненню 25-річного віку. Натомість, у копії паспорту, на підставі якого невідомій особі було здійснено виплату вказано, що паспорт серії [NUMBER] видано Дніпровським РУ ГУ МВС України в м. Києві 04.12.2003 року, що додатково підтверджує факт підробки даного паспорта. Позивач стверджує, що фактично його було позбавлено права на отримання грошових коштів, що належать йому на законних підставах. Вважає, що при видачі грошових коштів у розмірі 200 000 грн. у Відділення № 3 АБ «УКРГАЗБАНК» невідомій особі, працівниками банку було порушено Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 09 серпня 2012 року № 14. зареєстровано в Міністерстві юстиції України 07 вересня 2012 року за № 1548/21860, при проведенні виплат відшкодувань, оскільки навіть при візуальному огляді наявних документів вбачається, що фотографії, підписи, дати видачі паспорту, а також дати вклеєння фото у паспорті по досягненню 25-річного віку, наданого до уповноваженої особи банку, з якого працівники зробили копію і засвідчили своїм підписом його відповідність, відрізняється від фотографії, підписів та дат паспорту позивача. Відтак позивач стверджує, що працівники банку не могли не помітити різницю, якби діяли добросовісно, згідно з Положенням. Посилається, що банк не вбачає у діях своїх працівників неправомірних дій і не вживає жодних дій щодо відшкодування 200 000 грн. позивачу, які були видані у результаті шахрайських дій невстановленій особі. Позивач вказує, що відповідно до правової позиції Верховного суду, викладеного у постанові №757/36618/17-ц від 11 вересня 2019 року, щодо аналогічної справи зазначене наступне: якщо ПАТ «Ощадбанк» був визначений банком-агентом, який зобов`язаний був здійснювати виплати вкладникам, відповідальність у зв`язку із невиконанням покладених на нього обов`язків або виконання їх у неналежний спосіб, покладається саме на ПАТ «Ощадбанк». Аналогічно позиція викладена у Постанові Верховного суду від 25 квітня 2018 року № 761/13137/16-ц. Позивач просив поновити строк на звернення до суду з позовною заявою, оскільки не мав фізичної можливості звернутись до суду вчасно, зазначав про наявність воєнного стану на території України з 24 лютого 2022 року. У зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У подальшому ці строки були продовжені. З урахуванням викладеного вище позивач просить суд позов задовольнити. 22.07.2022 року згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу передано до провадження головуючому судді Митрофановій А.О. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 27.07.2022 року у справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 07 листопада 2022 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив задовольнити їх. Представник відповідача заперечувала щодо задоволеня позовних вимог, оскільки вони є необґрунтованими та безпідставними. 16.09.2022 року представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, у якому остання проти позовних вимог заперечила. У поданому відзиві представник відповідача вказує, що відповідно до розділу IV Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду 09 серпня 2012 року № 14 (надалі - Положення), Банк-агент здійснює виплати гарантованих сум відшкодування вкладникам відповідно до інформації про вкладника, отриманої від Фонду, на підставі укладеного з Фондом договору. При проведенні виплат відшкодувань уповноважений працівник банку-агента повинен здійснити: ідентифікацію та верифікацію особи, яка звернулась за отриманням відшкодування; звірку реквізитів документів особи, яка звернулася за отриманням відшкодування, з інформацією, наданою Фондом; за умови позитивного результату звірки здійснити виплату коштів, вказавши реквізити отримувача та підставу для виплати відшкодування іншій особі (за потреби), або переказати їх на рахунок, вказаний такою особою, у порядку, встановленому Національним банком України. Зазначає, що розділом VI Положення деталізовано порядок перевірки даних вкладників або інших осіб, які мають право на отримання відшкодування за вкладами. Так, Вкладник або його представник, який звертається за отриманням гарантованої суми відшкодування, пред`являє відповідальному працівнику банку-агента свій паспорт або інший документ, що посвідчує особу. Фізичні особи - резиденти додатково пред`являють документ, виданий відповідним контролюючим органом, що засвідчує їх реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків . Результат перевірки даних особи, яка звернулася за отриманням відшкодування до Фонду (банку-агента), встановлюється після перевірки кожного окремого елемента інформації про особу. Такими елементами є: прізвище, ім`я, по батькові; реєстраційний номер облікової картки платника податків (за наявності); серія (за наявності) та номер паспорта або іншого документа, що посвідчує особу; дата видачі паспорта або іншого документа, що посвідчує особу; найменування або код органу, яким виданий паспорт або інший документ, що посвідчує особу. Результат вважається позитивним: за умови повної відповідності документів, наданих заявником, Переліку або інформації про вкладників, яким здійснюється виплата відшкодування, наданої Фондом банку-агенту; за умови підтвердження факту зміни прізвища, імені, по батькові та даних паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, відповідними документами, засвідченими у встановленому законодавством порядку, виданими уповноваженими органами державної влади; якщо в Переліку або інформації про вкладників, яким здійснюється виплата відшкодування, наданої Фондом банку-агенту, значення поля "Реєстраційний номер платника податків" становить "0000000000", а вкладник надає документ з інформацією про реєстраційний номер облікової картки платника податків. Посилається, що 13.11.2018 року у відділення №3 АБ «УКРГАЗБАНК» звернулась громадянка [PERSON] (як вкладник ліквідованого ПАТ «Комерційний банк «Експобанк»), з метою отримання грошового відшкодування/переказу від Фонду. Працівником Банку було здійснено ідентифікацію та верифікацію особи, перевірено відповідно до інформації про отримувача коштів Фонду в Міжнародній системі грошових переказів Weisend та наданих [PERSON] паспорту та довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру: прізвище, ім`я, по батькові; реєстраційний номер облікової картки платника податків; серія та номер паспорта; дата видачі паспорта; найменування органу, яким виданий паспорт. Після пред`явлення паспорту, довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру та заповнення опитувальника, готівкою через касу відділення виплачено 200 000,00 грн. Стверджує, що документи, які надавались до Банку, не викликали сумнівів в їх справжності. До моменту звернення [PERSON] за отриманням переказу від ФГВФО, остання не була клієнтом Банку, будь-які документи, які б містили копії паспорта та зразок підпису [PERSON] до АБ «УКРГАЗБАНК» не передавались, порівнювати надані документи працівнику Банку не було з чим, реквізити документів повністю співпадали з даними Фонду в системі Weisend. Вказує, що зазначене свідчіть, також, і про те, що Банк жодним чином не може бути причетним до витоку інформації про персональні дані [PERSON] . Як випливає з позовної заяви, копія паспорту та довідки про присвоєння ідентифікаційного коду надавалась позивачем до ПАТ «Комерційний банк «Експобанк», ФГВФО, адміністративного суду. Таким чином, виплата грошового переказу/відшкодування ФГВФО на ім`я [PERSON] була проведена працівниками Банку з повним дотриманням вимог чинного законодавства. Звертає увагу суду, що між Банком і [PERSON] були відсутні будь-які договірні відносити, в тому числі відносини, що виникають між вкладником та банком. Вказує, що за загальним правилом відповідальність за порушення зобов`язання настає за наявності вини особи, яка порушила зобов`язання, якщо інше не передбачено законом чи договором ( ст. 614 ЦК України). Проте, у цивільному праві є ціла низка інститутів як договірного так і недоговірного права, коли відповідальність настає і без вини (прикладом договірної відповідальності є відповідальність професійного зберігана, перевізника та ін). Мова йде про виникнення зобов`язань по відшкодуванню шкоди, підстави та умови виникнення яких випливають безпосередньо із закону. Таке розуміння правової природи відповідальності без вини відповідає ч. 3 ст. 11 ЦК України, згідно якої цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. При цьому, жодним нормативним актом не встановлено обов`язку Банку відшкодувати отримувачу коштів збитки, завдані злочинними діями третіх осіб. Стверджує, що в діях працівників Банку відсутня вина в заподіянні збитків позивачу. Встановлення особи, винної в порушенні прав позивача та зобов`язані відшкодувати збитки, є компетенцією правоохоронних органів. Зазначає, що позивачем не надано жодного доказу вини Банку в здійсненні операції, в результаті якої відбулася виплата коштів ФГВФО в розмірі 200 000,00 грн. на ім`я [PERSON] , не наведено законодавчі підстави покладання на Банк відповідальності «без вини». Представником відповідача наголошено на застосуванні судом наслідків пропуску строку позовної давності позивачем. З урахуванням викладеного вище, просить суд відмовити у задоволені позову. Представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, шляхом направленням судових повісток та розміщенням інформації на сайті Солом`янського районного суду м. Києва. 18.10.2022 року представником третьої особи було подано пояснення на позовну заяву. В поданий поясненнях представник вказує, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 24.09.2014 №597 «Про віднесення ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією 25.09.2014 було прийнято рішення № 97 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування на тимчасову адміністрацію ПАТ «Комерційний банк «Експобанк. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в АТ «КБ «ЕКСПОБАНК» призначено Бондаря Юрія Миколайовича. Зазначає, що відповідно до постанови Правління Національного банку України від 22.01.2015 № 41 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ЕКСПОБАНК» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 26.01.2015 № 15 «Про початок процедури ліквідації АТ «КБ «ЕКСПОБАНК» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМЕРЦІЙНИМ БАНК «ЕКСПОБАНК» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію АТ «КБ «ЕКСПОБАНК» з 26.01.2015. Посилається, що за результатами проведеної перевірки, позивача було повідомлено про те, що Договір банківського рахунку, укладений між Банком та позивачем, є нікчемним на підставі пунктів 2, 7 частини 3 статті 38 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Зважаючи на виявлені ознаки нікчемності правочину за участі позивача Уповноваженою особою було застосовано наслідки нікчемності правочину, операції по рахунку позивача було тимчасово обмежено. У зв`язку із чим, позивач [PERSON] звернулась до адміністративного суду з позовом та постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.10.2015 у справі № 826/11866/15 було зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» Волощука Ігоря Григоровича подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інформацію щодо [PERSON] як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом у Публічному акціонерному банку «Комерційний банк «Експобанк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Враховуючи викладене, Уповноваженою особою листом від 10.01.2018 року вих. №15 було надано зміни до Переліку вкладників АТ «КБ «ЕКСПОБАНК» стосовно позивача та належної до відшкодування суми, вказані зміни були затверджені рішенням виконавчої дирекції від 29.01.2018 № 253 та включено позивача до Загального реєстру вкладників АТ «КБ «ЕКСПОБАНК». Зазначає, що в подальшому [PERSON] звернулась до Фонду гарантування вкладів зі зверненням, вх. №Л-13622/17 від 26.12.2017 з приводу виплати гарантованої суми вкладу. Листом Фонду гарантування від 26.02.2018 року № 02-036-4188/18 вкладника було повідомлено про необхідність надсилання заяви про виплату гарантованої суми вкладу та про перелік документів, який має бути доданим до заяви. Вкладником було направлено заяви до Фонду гарантування від 10.04.2018 року №Л-3128/18 про виплату гарантованої суми, які містили в додатках копії паспорту та ідентифікаційного коду. Вказує, що листом Фонду гарантування від 23.05.2018 року №02-036-10789/18 вкладника було повідомлено, що при розгляді звернення було здійснено ідентифікацію вкладника та виявлено, що зазначена вкладником інформація у надісланій [PERSON] копії паспортного документа різниться від інформації, що зазначена у Переліку вкладників, наданого Уповноваженою особою на ліквідацію ПАТ «КБ «ЕКСПОБАНК». Та рекомендовано для вирішення питання по суті звернутися до Уповноваженої особи на ліквідацію ПАТ «КБ «ЕКСПОБАНК». Інформація щодо того чи зверталася [PERSON] до Уповноважної особи ПАТ «КБ «ЕКСПОБАНК» з метою усунення розбіжностей у Фонді гарантування відсутня. З 01 листопада 2018 року розпочато виплати гарантованої суми відшкодування вкладникам ПАТ «КБ «ЕКСПОБАНК» засобами Автоматизованої системи виплат Фонду, що надавало можливість вкладникам отримати виплату гарантованого відшкодування вкладу, у будь-якій установі будь-якого банку-агента, що підключений до процесингову центру Фонду. Стверджує, що за звітом банку-агенту АТ «УКРГАЗБАНК» наданого Фонду гарантування гарантована сума 200000,00 грн. була отримана [PERSON] 19.11.2018 року. Просила врахувати дані пояснення під час прийняття рішення у справі. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, дійшов до наступних висновків. Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2017 у справі №826/11866/15, яка була залишена без змін постановою Верховного Суду від 26.03.2020 року, встановлено, що між [PERSON] (клієнт) та ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» (банк) укладено договір банківського рахунку від 12 вересня 2014 року №1768/18911/2014, за умовами якого банк відкриває клієнту поточний рахунок у валюті [NUMBER] та приймає і зараховує на рахунок грошові кошти, що надходять клієнту, а також виконує розпорядження клієнта на здійснення операцій за рахунком. Згідно з випискою по особовому рахунку позивача залишок коштів на рахунку станом на 22 липня 2015 року складає 200 000,00 грн. Дані обставини встановленні в постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2017 у справі № 826/11866/15, а тому не підлягають доказуванню під час розгляду даної справи. Відповідно до статті 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником, є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 ЦК України). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесено вклад, застосовується положення про договір банківського рахунка (глава 72 ЦК України), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Положеннями частин першої, другої статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Частиною третьою статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням, умов, визначених змістом, зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі статтею 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом, на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 грн. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Відповідно до статті 28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх представникам та спадкоємцям у національній валюті України в готівковій або безготівковій формі не пізніше семи днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Фонд здійснює виплату гарантованих сум відшкодування через банки-агенти, що здійснюють такі виплати в готівковій або безготівковій формі (за виробом вкладника). Фонд не пізніше наступного дня після закінчення визначеного цим Законом строку ліквідації банку розміщує на офіційному веб-сайті Фонду оголошення про завершення Фондом виплат гарантованої суми відшкодування. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Як було встановлено судом та не заперечувалося сторонами, згідно з випискою по особовому рахунку позивача залишок коштів на рахунку позивача станом на 22 липня 2015 року складає 200 000,00 грн. На підставі постанови Правління Національного Банку України від 11 вересня 2014 року № 567/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Експобанк». У подальшому, 22 січня 2015 року постановою Правління Національного Банку України № 41 відкликано в Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» ліцензію та розпочато процедуру ліквідації. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 26 січня 2015 року №15 призначено Волощука І.Г . Уповноваженою особою на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк». Як встановлено Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2017 року в справі № 826/11866/15, не отримавши гарантованої суми відшкодування за договором банківського рахунку, [PERSON] звернулась до Уповноваженої особи із завою про вирішення питання виплати коштів. Уповноважена особа у листі від 20 лютого 2015 року №1401/1064 повідомила про блокування рахунку [PERSON] та тимчасове призупинення виплати коштів. Згідно з повідомленням Уповноваженої особи від 16 липня 2015 року, адресованого вкладникам, у тому числі [PERSON] , повідомлено, що правочини, укладені 12 вересня 2014 року, за якими відповідно до платіжних доручень з поточного рахунку [PERSON] перераховано грошові кошти у рівних сумах по 200 000,00 грн. на поточні рахунки фізичних осіб, зокрема [PERSON] , є нікчемними з підстав, передбачених пунктами 2, 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Листом заступника директора-розпорядника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Рудухи Н.Є. № 02-036-10789/18 від 28.05.2018 року повідомлено, що при розгляді Фондом звернення [PERSON] було здійснено ідентифікацію вкладника та виявлено, що зазначена інформація у надісланій копії паспортного документа різниця від інформації, що зазначена у Переліку вкладників, наданого уповноваженою особою на ліквідацію ПАТ КБ «Експобанк», для вирішення даного питання по суті рекомендували зврнутися до уповноваженої особи на ліквідацію ПАТ КБ «Експобанк» (а.с. 25-26). 26.03.2019 року було надіслано на адресу позивача Лист заступника директора-розпорядника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Рудухи Н.Є. № 34-036-5480/19 від 26.03.2019 року про те, що за звітом банка-агента АБ «Укргазбанк» гарантована сума відшкодування за вкладами [PERSON] , що зазначена у Переліку уповноваженою особою на ліквідацію банку ПАТ КБ «Експобанк», була отримана 19.11.2018 року (а.с. 27). Відповідно до витягу з Журналу обліку виплачених відшкодувань станом на 19.11.2018 року, [PERSON] було виплачено грошові кошти у розмірі 200 000,00 Акціонерним банком «Укргазбанк» 19.11.2018 року (а.с. 46). Відповідно до листа за підписом заступника керівника Київської місцевої прокуратури №9 Романюка С.І., 08.07.2019 року на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 30.05.2019 року, в ЄРДР зареєстровано кримінальне провадження №12019100090006849, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України (а.с. 30-32). 12.04.2019 року [PERSON] засобами поштового зв`язку зверталась до Голови правління АБ «Укргазбанк» із скаргами на дії працівників банку щодо видачі належних їй грошових коштів іншій невстановленій особі (а.с. 33-34). У відповідь на дану скаргу позивачу була надана відповідь № 124/14506/2019 від 11.05.2019 за підписом начальника управління розвитку дистрибуції та контролю сервісу мережі банку Кіщенко Г.В., відповідно до якої банком не виявлено будь-яких порушень з дії працівників банку та рекомендовано позивачу звернутися із даним питанням до правоохоронних органів (а.с. 37). Як вбачається із наданих відповідачем документів, грошові кошти у розмірі 200 000,00 грн. були виплачені банком 19.11.2018 року на підставі заяви на виплату переказу [PERSON] від 19.11.2018 року, опитувальника клієнта - фізичної особи [PERSON] від 19.11.2018, копії паспорту [PERSON] серії [NUMBER] , виданого Дніпровським РУ ГУ МВС України в місті Києві 04.12.2000 року та копії картки фізичної особи - платника податків [PERSON] № [NUMBER] (а.с. 40-46). При цьому вбачається, що копія паспорту [PERSON] надана нею до позовної заяви, а також Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, відрізняється від копії паспорту [PERSON] , наданої відповідачу при отриманні коштів, а саме: фотокартки [PERSON] на першій та третій сторінках копії паспорту наданої позивачем відрізняються від фотокарток на першій та третій сторінках копії паспорту наданого відповідачем; візуально підписи [PERSON] на першій та третій сторінках копії паспорту наданої позивачем відрізняються від підписів на першій та третій сторінках копії паспорту наданого відповідачем; у копії паспорту наданої позивачем паспорт видано Дніпровським РУ ГУМВС України в м. Києві від 04.12.2003 року, при цьому у копії паспорту наданої відповідачем паспорт видано Дніпровським РУ ГУМВС України в м. Києві від 04.12.2000 року. Крім того у наданих копіях паспортів не співпадають дати вклеєння фотокартки по досягненню 25-річного віку. При цьому, відповідно до відповіді Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, паспорт [PERSON] , [INFO] , документований 04.12.2003 року Дніпровським РУ ГУМВС України в м. Києві паспортом громадянина України серії [NUMBER] (а.с. 48). Також із даної відповіді вбачається, що 25.10.2008 року до поспорту громадянина України виданого на ім`я [PERSON] Дніпровським РУ ГУМВС України в м. Києві вклеєно фотокартку по досягнення 25-річного віку, що відповідає даті вказаній у копії паспорту наданої позивачем. Ураховуючи наведене суд вважає встановленим, що невстановлена особа у відділенні ПАТ АБ «Укргазбанк» у м. Києві отримала гарантовану суму відшкодування у розмірі 200 000 грн., яка належала [PERSON] . Таким чином, суд вважає, що у зв`язку із неналежним виконанням працівником банку-відповідача посадових обов`язків, порушені його право на отримання гарантованої суми відшкодування, що стало приводом для звернення до суду з вимогою про стягнення зазначеної суми, з огляду на також на наступні вимоги закону. Статтею 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено гарантії на відшкодування коштів вкладникам банку та зазначено, що сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Відповідно до частини другої статті 28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» фонд здійснює виплату гарантованих сум відшкодування через банки-агенти, що здійснюють такі виплати в готівковій або безготівковій формі (за вибором вкладника). Ураховуючи те, що ПАТ АБ «Укргазбанк» був визначений банком-агентом, який зобов`язаний був здійснювати виплати вкладникам, відповідальність у зв`язку із невиконанням покладених на нього обов`язків або виконання їх у неналежний спосіб, покладається саме на ПАТ АБ «Укргазбанк». Оскільки станом на дату прийняття даного судового рішення відповідачем не було виплачено суму грошового відшкодування [PERSON] , що не заперечується представником ПАТ АБ «Укргазбанк», відомості про виплату вказаних коштів невстановленій особі внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактами вчинення кримінальних правопорушень, суд дійшов висновку, що між сторонами виникли цивільно-правові відносини, порушення яких встановлено під час судового розгляду справи, та яке підлягає захисту у спосіб, визначений статтею 16 ЦК України. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України. Так, відповідачем було заявлено клопотання про застосування наслідків пропущення строків позовної давності. Відповідно до положень ст. 256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 3 та 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які відбулися у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. UNITED KINGDOM, N 22083/93, N 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No.2), N 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість господарських відносин. За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Вказаний висновок щодо строку позовної давності наведено в постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі N 457/462/16-ц, провадження N 61-21807св19. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони право на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, позовна давність починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся до суду з пропуском встановленого ст. 257 ЦК України строку позовної давності. Згідно з приписами статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Таким чином, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи. Закон не наводить переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском строку позовної давності. Тому, дане питання віднесено до компетенції суду, який розглядає судову справу по суті заявлених вимог. До висновку про поважність причин пропуску строку позовної давності можна дійти лише після дослідження усіх фактичних обставин та оцінки доказів у кожній конкретній справі. При цьому, поважними причинами при пропущенні позовної давності є такі обставини, які роблять своєчасне пред`явлення позову неможливим або утрудненим. Враховуючи тривалість загальної позовної давності три роки, позивач мав би звернутись до суду з позовом про стягнення гарантованої суми відшкодування не пізніше 26.03.2022 року, однак позивач звернувся з позовом до суду 19.07.2022 року. У зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року No 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року No 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У подальшому ці строки були продовжені. Відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-IX Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану, розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., № 40-44, ст. 356) доповнено пунктом 19, за змістом якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Крім того, позивач зазначив, що правомірно очікував на досудове врегулювання спору, звертаючись зі скаргами та листами до голови правління АБ «Укргазбанк» та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Таким чином, суд приходить до висновку про поважність причин пропуску позивачем строку позовної давності, оскільки дослідженням усіх фактичних обставин справи та оцінки доказів встановлено, що з урахуванням цих обставин пред`явлення позову у визначені строки було утрудненим. При цьому, варто зазначити, що рішення суду повинне бути не просто формально законним і обгрунтованим, а й справедливим за своєю суттю. З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням того, що суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 000,00 грн.

Outcome: approved