Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-15 00:00:00

До Фрунзівського районного суду Одеської області з Красноокнянського районного суду Одеської області надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до Окнянської селищної ради Одеської області, треті особи: [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту належності житлового будинку та визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування. Позовна заява мотивована тим, що [INFO] в смт Окни Одеської області помер батько позивачки [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку присадибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою [ADDRESS] . За життя батько заповіту не залишив, вона є спадкоємицею першої черги спадкування за законом. Інші спадкоємці першої черги - мати [PERSON] та сестра [PERSON] не претендують на вказану спадщину та відмовились від неї шляхом подання до нотаріальної контори відповідних заяв. Для оформлення спадщини у вигляді зазначеного будинку позивачка звернулась до приватного нотаріуса Подільського нотаріального округу Одеської області Бушуєвої І.І. Проте нотаріусом своєю постановою їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтво про право на спадщину за законом з підстав відсутності документів, що посвідчують право власності спадкодавця на будинок. Зазначає, що будинок на який вона претендує за життя побудував її батько [PERSON] , отримавши у 1973 році земельну ділянку під забудову з земель колгоспу « Шлях Ілліча », що підтверджується відповідним свідоцтвом на забудову. У свідоцтві допущена помилка а саме у графі місце будівника зазначена адреса - [ADDRESS] , тоді як дана вулиця, яка після перейменування має назву Сонячна, такого номеру будинку не містить. Позивачка в інший спосіб не має можливості захистити своє спадкове право, а саме не може надати нотаріусу правовстановлюючі документи на будинок, а тому звертається до суду з позовом встановлення факту належності її батькові житлового будинку та визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування. Ухвалою Фрунзівського районного суду від 18 жовтня 2022 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання (а.с. 40). Ухвалою Фрунзівського районного суду від 18 жовтня 2022 року вирішено питання про витребування доказів по справі (а.с. 41). Позивачка [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилася, проте попередньо до суду надала заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, наполягає на їх задоволенніта просить розглянути справу за її відсутності (а.с. 57). Представник відповідача - Окнянської селищної ради Подільського району Одеської області в судове засідання не з`явився, проте звернувся до суду із клопотаннями, в якому просить розглянути справу за його відсутності, з позовними вимогами ознайомлений, визнає та не заперечує проти їх задоволення (а.с. 66-67, 108). Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, попередньо надали суду письмові заяви в яких вказали, що проти задоволення позову не заперечують. Просять справу розглядати за їх відсутності (а.с. 54, 59). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Частинами 3 та 4 ст. 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, враховуючи те, що визнання відповідачем пред`явленого до нього позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а у підготовчому судовому засіданні, у відповідності до вимог ст. 189 ЦПК України, виконано завдання підготовчого провадження, суд вважає за можливе прийняти рішення за результатами проведення підготовчого провадження на підставі наявних у справі матеріалів. Згідно статей 293, 315 ЦПК України, встановлення фактів, що мають юридичне значення віднесено до компетенції суду. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 07 квітня 2021 року, в селищі міського типу Окни Окнянського району Одеської області [INFO] помер [PERSON] (а.с. 6). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 13 жовтня 1973 року вбачається, що позивачка є рідною донькою покійного [PERSON] (а.с. 7). В подальшому позивачка, у зв`язку з реєстрацією шлюбу, змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджено копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 18 березня 2001 року (а.с. 8). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно, в тому числі на житловий будинок присадибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою [ADDRESS] . 01 жовтня 2021 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Подільського районного нотаріального округу Одеської області Бушуєвої І.І. з метою оформлення своїх прав на спадкове майно. Спадкова справа № 41/2021 була зареєстрована у спадковому реєстрі за № 68406091, що підтверджується наданою суду її завіреною копією (а.с. 69-100). Того ж дня інші спадкоємці майна померлого [PERSON] - дружина [PERSON] та дочка [PERSON] подали до приватного нотаріуса Подільського районного нотаріального округу Одеської області Бушуєвої І.І. заяви про відмову від спадщини на користь [PERSON] (зв. а.с. 83, ас. 88). 13 травня 2022 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Подільського районного нотаріального округу Одеської області Бушуєвої І.І. з метою оформлення своїх спадкових прав на вище вказаний будинок (а.с 98). Постановою приватного нотаріуса Подільського районного нотаріального округу Одеської області Бушуєвої І.І. від 13 травня 2022 року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності спадкодавця на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами (зв. а.с. 99 - а.с. 100). Судом встановлено, що за життя на підставі рішення правління колгоспу «Шлях Ілліча» за № 119 із земель зазначеного колгоспу [PERSON] під забудову було виділено земельну ділянку площею 0,02 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та рішенням Красноокнянської районної Ради депутатів трудящих від 8 серпня 1973 року № 222 за типовим проектом будівлі № 406-А дозволено забудову вищевказаної ділянки. Строки забудови садиби з 1973 року по 1976 року. Зазначені обставини підтверджуються копією свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР виданого на ім`я забудовника [PERSON] (а.с. 12,13). У вищезазначеному свідоцтві допущена помилка, а саме у графі місце будівника зазначена адреса - [ADDRESS] , тоді як відповідно до довідки Окнянської селищної ради Подільського району Одеської області № 02-15/1691 від 20 липня 2022 року, складеної за записами домових книг № 4 за 1968-1988 роки, № 4 за 1989-2005 роки, № 7 за 2005 і по теперішній час, дана вулиця, яка після перейменування має назву Сонячна, такого номеру будинку не містить, встановлена нумерація будинків по вказаній вулиці з 1 по 18 номери (а.с. 22). Згідно із довідкою Окнянської селищної ради Подільського району Одеської області № 02-22/1949 від 05 липня 2022 року, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] та користувався присадибною земельною ділянкою, площею 0,17 га. Дана земельна ділянка є неприватизованою, кадастровий номер їй не присвоювався (а.с. 23). Відповідно до витягу із домових книг Окнянської (Красноокнянської) селищної ради з 1968 року і по теперішній час за адресою: [ADDRESS] № 02-22/2358 від 02 серпня 2022 року, вбачається, що [PERSON] з 20 травня 1977 року та до моменту своєї смерті, а саме [INFO] постійно був зареєстрований за вищезазначеною адресою. Крім нього також за даною адресою були зареєстровані його дружина [PERSON] , 1952 року народження, дочка [PERSON] , 1973 року народження, [PERSON] , 1983 року народження (а.с. 24). В подальшому на ім`я [PERSON] було виготовлено технічний паспорт на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15). Оцінюючи досліджені докази та визначаючи існуючі між сторонами правовідносини, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 3акону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до роз`яснення Міністерства юстиції України № 19-32/31 від 21.02.2005 р., у випадку смерті власника нерухомого майна, реєстрацію якого належним чином проведено не було і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення цього майна померлому та спадкоємцю повинно вирішуватись в судовому порядку. Таким чином, з огляду на зазначене, оцінюючи встановлені обставини та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку про доведеність вимог позивачки в частині встановлення факту належності померлому [PERSON] житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується наведеними вище та дослідженими судом доказами. Щодо визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування за законом суд зазначає наступне. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; інші юридичні факти. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом положень ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, особи мають право на спадкування за законом. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, так як існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Враховуючи, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , в даному випадку остання не має іншої можливості, а ніж у судовому порядку, встановити своє право на спадщину, яке у неї виникло у зв`язку із смертю батька, а відтак позов в цій частині також є законним і обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України та позицію позивачки судові витрати по сплаті судового збору залишаються за позивачкою.

Outcome: approved