Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-08 00:00:00

До Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області 08 серпня 2022 року до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна [PERSON] до [PERSON] , Комунального некомерційного підприємства «Барвінківська центральна міська лікарня» Барвінківської міської територіальної громади Ізюмського району Харківської області про відшкодування моральної та матеріальної шкоди. Позовні вимоги не змінювалися, не доповнювалися і не уточнювалися Позивач в своїх позовних вимогах посилається на те, що 29 березня 2018 року вона знаходилась під диспансерним наглядом КНП «Барвінківська центральна міська лікарня» Барвінківської міської територіальної громади Ізюмського району Харківської області (далі «Барвінківська ЦРЛ») з діагнозом «ідіоматична тромбоцитопенічна пурпура», у термін вагітності 10 тижнів, звернулась до завідуючої акушерсько-гінекологічного відділення [PERSON] , жіночої консультації вищевказаної лікарні з приводу постановки її на облік, де була оглянута нею та їй встановлено діагноз: III- вагітність, 10 тижнів, II- пологи. Зазначає, що за період вагітності вона, здійснила 9 відвідувань лікаря акушера-гінеколога, двічі оглянута сімейним лікарем, окулістом, отоларингологом, стоматологом, фтизіатром, здавала клінічні аналізи. Проте, лікар акушер гінеколог [PERSON] знаючи про те, що [PERSON] , відноситься до групи ризику не забезпечила мені госпіталізацію до перинотального центру III рівня для уточнення діагнозу і плану ведення її, [PERSON] , а також з 10 тижні і до моменту надходження до пологового стаціонару їй не було проведено жодних додаткових об`єктивних досліджень, які б дозволили оцінити наявність ступеня тяжкості внутрішньоутробної гіпоксії плоду для об`єктивної оцінки стану плоду, чим порушила вимоги наказу МОЗ України від 15.07.2011 №417 «Про організацію амбулаторної акушерсько-гінекологічної допомоги в Україні». Після чого 09 жовтня 2018 року [PERSON] була госпіталізована у вищевказане пологове відділення. 10 жовтня 2018 року у неї почався тягучий біль у нижньому відділі черева у попереку, що свідчило про початок пологової діяльності. Однак не зважаючи на існуючі патології та високий ризик виникнення ускладнень перинатального періоду, оцінка цих ризиків відсутня в історії пологів, питання госпіталізації до перинатального центру лікарем не розглядалась. Стан внутрішньоутробного плоду на момент надходження до пологового стаціонару і оперативного родорозрішення, не мав об`єктивної оцінки: серцебиття плоду вислуховувалось лише аускультативно, відсутні данні кардіотокографії і ультразвукового дослідження, жодного об`єктивного дослідження стану внутрішньоутробного плоду не проведено. 11 жовтня 2018 року у плановому порядку, як вирішено консиліумом та на що була отримана згода вагітної, в приміщенні акушерсько-гінекологічного відділення проведено операцію «кесарев розтин», під час якої вилучено мертвонародженого хлопчика, вагою 3050 гр, зростом 53 см, із трикратним обвиттям пуповини, а також виявлено тугий вузол. Таким чином, недообстеження [PERSON] та її плоду, несвоєчасне проведення кесаревого розтину, зумовили розвиток внутрішньоутробної загибелі плоду внаслідок внутрішньоутробної асфіксії через формування істинного тугого вузла пуповини. Отже, наслідком дій завідуючої акушерсько-гінекологічного відділення лікаря КНП «Барвінківська ЦРЛ» [PERSON] , що виразились в неналежному виконанні своїх професійних обов`язків, що зумовили розвиток внутрішньоутробної асфіксії та загибелі плода. Ухвалою Барвінківського районного суду Харківської області від 23 жовтня 2021 року на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України, закрито, у зв`язку із звільненням від кримінальної відповідальності, підставою для якого є закінчення строків давності, передбачених ст. 49 КК України. Позивач вважає, що підстави для звільнення від кримінальної відповідальності [PERSON] є нереабілітуючими. Внаслідок протиправних дій лікаря [PERSON] , які призвели до смерті сина позивача, їй заподіяна моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, які вона зазнала у зв`язку із втратою своєї дитини, розмір моральної шкоди позивач оцінює в 800 000 (вісімсот тисяч) гривень, також, позивач понесла матеріальні витрати (збитки) на поховання дитини в розмірі 4 155,00 (чотири тисячі сто п`ятдесят п`ять) гривень, які просить солідарно стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Барвінківська центральна міська лікарня» Барвінківської міської територіальної громади Ізюмського району Харківської області та [PERSON] . Позивач надала до суду заяву в якій просила позовну заяву задовольнити, справу розглянути без її участі. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Віцюк О.В. надавала до суду відзив в якому зазначила, що дану позовну заяву відповідач [PERSON] не визнає та заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Представник відповідача КНП «Барвінківська ЦМЛ» до суду не з`явився, по час та дату повідомлявся належним чином, неодноразова надавали заяви про відкладення розгляду справи, проте суд не визнає причину для відкладення поважною. Перевіривши матеріали справи, докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими частковому задоволенню. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. В судовому засіданні встановлено, що 29.03.2018 [PERSON] , 1985 року народження, знаходилась під диспансерним наглядом у Комунального некомерційного підприємства «Барвінківська центральна міська лікарня» Барвінківської міської територіальної громади Ізюмського району Харківської області з діагнозом «ідіоматична тромбоцитопенічна пурпура», у термін вагітності 10 тижнів, звернулась до завідуючої акушерсько-гінекологічного відділення [PERSON] , жіночої консультації вищевказаної лікарні розташованої за адресою: [ADDRESS] , з приводу постановки її на облік, де була оглянута нею та їй встановлено діагноз: III- вагітність, 10 тижнів, II- пологи. За період вагітності, як зазначає [PERSON] , здійснила 9 відвідувань лікаря акушера-гінеколога, двічі оглянута сімейним лікарем, окулістом, отоларингологом, стоматологом, фтизіатром, здала клінічні аналізи (крові, сечі, коагулограми, серологічні дослідження групи і Rh приналежності, серологічні тестування на сифіліс, тестування на ВІЛ, гепатити, обстеження на інфекції, на толерантність до вуглеводів ультразвуковий скринінг). Однак, лікар акушер гінеколог [PERSON] , яка має медичну освіту та кваліфікаційний досвід у роботі достовірно знаючи про те, що [PERSON] , відноситься до групи ризику, при отриманні даних з УЗД лікаря [PERSON] від 06.09.2018 при терміні 34-35 тижнів вагітності, встановлено, що плід знаходився у поперековому положенні (ехо-ознаки материнсько-плодової інфекції, субкомпенсована внутрішньоутробна гіпоксія плоду, УЗ-маркери хромосомних аберацій, фетопланцентарна недостатність та субкомпенсований полігідрамніон), не забезпечила їй госпіталізацію до перинотального центру III рівня для утвердження діагнозу і плану ведення [PERSON] , а також з 10 тижні і до моменту надходження до пологового стаціонару їй не було проведено жодних додаткових об`єктивних досліджень функції фетоплацентарного комплексу і стану внутрішньоутробного плоду, а саме -доплерометрію кровотоку у різних судинах матері і плоду та кардіотокографію, яка дозволяє оцінити наявність ступеня тяжкості внутрішньоутробної гіпоксії плоду для об`єктивної оцінки стану плоду, чим порушила вимоги наказу МОЗ України від 15.07.2011 № 417 «Про організацію амбулаторної акушерсько-гінекологічної допомоги в Україні». 04.10.2018 [PERSON] , звернулась на плановий огляд до лікаря акушера гінеколога акушерсько-гінекологічного відділення КЗОЗ «Барвінківська центральна районна лікарня», [PERSON] , була оглянута та мені було підтверджено попередній діагноз. За результатами огляду вагітної [PERSON] , [PERSON] не запросила інших спеціалістів в області гінекології з метою додаткового обстеження останьої, та не направила її до пологового відділення вказаної лікарні чи до перинатального центру вищого рівня, а виписала направлення на госпіталізацію на 09.10.2018 року у пологове відділення КЗОЗ «Барвінківська центральна районна лікарня». 09 жовтня 2018 року [PERSON] , була госпіталізована у вищевказане пологове відділення, а вже 10 жовтня 2018 року об 08:30, 10.10.2018 о 08.30, вона відмітила тягучий біль у нижньому відділі черева у попереку, що свідчило про початок пологової діяльності, надійшла до пологового стаціонару КЗОЗ «Барвінківська центральна районна лікарня» у термін вагітності 39 тижнів, з патологією фетоплацентарного комплексу і поєднаною екстрагенітальною патологією. Тобто, вагітна [PERSON] , відносилась до групи високого ризику виникнення ускладнень перинатального періоду. Однак, оцінка ризиків виникнення ускладнень відсутня в історії пологів, питання госпіталізації до перинатального центру лікарем не розглядалося, чим були порушені вимоги Наказу МОЗ України від 15.07.2011 №417 «Про організацію амбулаторної акушерсько-гінекологічної допомоги в Україні», а також Наказ Головного управління охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації від 03.05.2012 №291 «Про затвердження Концепції регіоналізації перинатальної допомоги у Харківському регіоні та маршрутів пацієнтів між закладами перинатальної допомоги ІІІ рівня», зі змінами, затвердженими відповідним наказом від 24.04.2013 №323. Стан внутрішньоутробного плоду на момент находження [PERSON] , до пологового стаціонару і оперативного родорозрішення, не мав об`єктивної оцінки: серцебиття плоду вислуховувалось лише аускультативно, відсутні дані кардіотокографії і ультразвукового дослідження. Жодного об`єктивного дослідження стану внутрішньоутробного огляду; не проведено. Після проведеного консиліуму у складі: головного лікаря [PERSON] , завідуючої акушерсько-гінекологічного відділення [PERSON] , лікаря анестезіолога [PERSON] , прийнято рішення про проведення операції шляхом кесаревого розтину у плановому порядку, у зв`язку із косим положенням плоду, аномалією розвитку статевих органів (дворога матка) на що була отримана згода вагітної [PERSON] 11 жовтня 2018 о 08:45 у плановому порядку в приміщенні акушерсько-гінекологічного відділення вказаної лікарні мені, [PERSON] , проведено операцію «кесарев розтин», яку проводили лікар акушер-гінеколог [PERSON] та завідуюча пологовим відділенням [PERSON] , під час якої о 08:50 вилучено мертвонародженого хлопчика, вагою 3050 гр, зростом 53 см, із трикратним. обвиттям пуповини, а також виявлено тугий істинний вузол. Згідно з висновком комісійної судово-медичної експертизи від 18.01.2019№ 08- 461/18 встановлено, що згідно з історією вагітності та пологів №132 КЗОЗ пологового відділення Барвінківської ЦРЛ, при госпіталізації у лікарняну установу 09.10.2018, [PERSON] , встановлено діагноз «III Вагітність 39 тижнів», пологи II, косе положення плоду, аномалія розвитку статевих органів (двурога матка) «39-40 тижнів». Під час проведення консиліуму - діагноз встановлено такий же самий. При оцінці встановленого діагнозу шляхом вивчення медичної карти амбулаторного хворої [PERSON] встановлено, що пацієнтка [PERSON] , знаходилась на лікуванні та під диспансерним наглядом відповідно до діагнозу «ідіоматична тромбоцитопенічна пурпура (ІТП)». Таким чином, окрім вагітності у [PERSON] , мала місце ІТП з хронічним перебігом в стадії тривалої стійкої клініко-гематологічної ремісії. Наявність цього захворювання є ознакою невеликого (першого ступеня) ризику пологів та вагітності й відповідно до цього захворювання та його клінічного перебігу у вагітної [PERSON] , шлях майбутніх пологів мав бути визначатися тільки акушерськими, а не гематологічними показниками. Однак будь-яких гематологічних даних відповідно до сторожкості щодо течії вагітності та обирання термінів й способу майбутніх пологів у зв`язку з наявністю ІТП, в медичній документації не має. Належне спостереження вагітної у жіночій консультації та у пологовому відділенні відсутнє. Крім того, їй не було проведено жодного лабораторного дослідження для визначення кількісного складу тромбоцитів крові, відповідно до наявного у неї хронічного захворювання. Враховуючи викладене, недообстеження [PERSON] , в період вагітності, відповідно до її хронічного захворювання крові й відсутності жодного спомину про наявність у неї ІТП, не дає змоги визначитися із можливим ступенем впливу ІТП на течію вагітності та стану плоду. Результати ультразвукового дослідження від 06 вересня 2018 року містять дані щодо субкомпенсованої гіпоксії плоду та наявність обвитої пуповини, «многоводдя». Ці дані разом із інформацією, яка була отримана в ході судово - медичної експертизи №10-12/2798, про загальну довжину пуповини (107 см), мали викликати насторогу у [PERSON] з приводу високого ризику й потребували ретельного нагляду за станом плоду, що включало в себе проведення після 35 тижнів вагітності додаткових досліджень у динаміці: кардіотокографія, УЗД, доплерометрія. Окрім того, така патологія, навіть при відсутності динамічного амбулаторного дослідження, зумовлювала необхідність передпологової госпіталізації в термін 37-38 тижнів вагітності із метою визначення оптимального часу та методу пологів. Виявлення патології пуповини також потребувало проведення кардіотографії та доплерометрії із навантажувальними тестами. При своєчасному проведенні вказаних навантажувальних тестів та виявленні гіпоксії (про яку йшлося вже у вересні), стан вагітної потребував екстреного проведення «кесаревого розтину». Антрометричні дані мертвонародженого та дані з медичної документації, яка надана, свідчать що тривалість внутрішньоутробного життя плоду складала не менш 40-42 тижнів. Згідно з висновком додаткової комісійної судово-медичної експертизи від 10 грудня 2019 №08-219/19 встановлено, що причиною смерті мертвонародженої дитини від матері [PERSON] , стала внутрішньоутробна асфіксія внаслідок істинного вузла пуповини, патологічно довга пуповина (107см). Гестаційний вік плоду (тривалість внутрішньоутробного життя), розрахований за методикою Гаазе складає 10,6 лунних місяців, що відповідає 42 тижням. Мертвонароджена дитина була зрілою, життєздатною та доношеною. Таким чином, недообстеження [PERSON] , в період вагітності, відповідно до її хронічного захворювання крові й відсутності жодного спомину про наявність в неї ІТП, не дає змоги визначитися із можливим ступенем впливу ІТП на течію вагітності, стан плоду, а також несвоєчасним (із затримкою) проведенням кесаревого розтину зумовили розвиток внутрішньоутробної загибелі плода внаслідок внутрішньоутробної асфіксії через формування істинного тугого вузла пуповини. Виявлені патологічні зміни в стані дитини, потребували необхідністю передпологової госпіталізації з метою визначення часу пологів. Відомості про зміни на УЗД від 06 вересня 2018 року у редакції «копії оригіналу, якого надала у ході досудового розслідування потерпіла [PERSON] » також свідчать про необхідність передпологової госпіталізації останньої в термін 37-38 тижнів із метою визначення оптимального часу та методів пологів (плановий кесарів розтин). При її госпіталізації за наявних анамнестичних даних щодо гіпоксії плоду, змін плаценти, велику довжину пуповини ніщо не перешкоджало провести родорозрішення шляхом планового або екстреного кесаревого розтину до 11 жовтня 2018 року. Отже, при своєчасному проведенні родорозрішення [PERSON] , вагітність мала закінчитися народженням живої дитини. Таким чином, наслідком дій завідуючої акушерсько-гінекологічного відділення, лікаря КНП «Барвінківська ЦРЛ» (КНП «Барвінківська ЦМЛ») [PERSON] , що виразилось у неналежному виконанні своїх професійних обов`язків, які призвели до недообстеження [PERSON] , в період вагітності, відповідно до її хронічного захворювання крові й відсутності жодного спомину про наявність у неї ІТП, а також несвоєчасного проведення кесаревого розтину, зумовили розвиток внутрішньоутробної загибелі плода внаслідок внутрішньоутробної асфіксії через формування істинного тугого вузла пуповини. Старший слідчий СУ ГУНП в Харківській області Кльонова В.Б., розглянувши матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018220200000313 від 11 лютого 2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України та встановивши наявність достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення, відповідно до ст. ст. 42, 276, 277, 278, 279 КПК України, - повідомив [PERSON] , [INFO] , уродженку м. Краматорськ Донецької області, громадянку України, яка має вищу медичну освіту, розлучену, працюючу у КНП «Барвінківська ЦРЛ» завідувачем акушерсько-гінекологічного відділення, зареєстровану та проживаючу за адресою: [ADDRESS] , раніше не судиму, про те, що вона підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України. Тобто, згідно зазначеного Повідомлення про підозру (Повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри) встановлено, що своїми діями [PERSON] , вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 140 КК України - неналежне виконання медичним працівником своїх професійних обов`язків внаслідок несумлінного до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки, в виді загибелі плоду. Проте, ухвалою Барвінківського районного суду Харківської області від 23.10.2021 р. на підставі п.1 ч.2 ст.284 УПК України кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018220200000313 від 11.10.2018 р. за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України, закрито, у зв`язку із звільненням від кримінальної відповідальності, підставою для якого є закінчення строків давності, передбачених ст.49 КК України. Тобто, підстави для звільненням від кримінальної відповідальності [PERSON] є нереабілітуючими. Позивач, зазначає в своєму позові, що відповідачі, а саме: [PERSON] та керівництво КНП «Барвінківська ЦМЛ» не принесли їй своїх вибачень, не виказали ніякого співчуття та покаяння, не запропонували позивачу по справі ніякої допомоги. Зазначені протиправні дії лікаря [PERSON] , які привели до смерті сина позивача, заподіяли останній моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, які вона зазнала у зв`язку із втратою своєї дитини, перенесла великий стрес, знаходиться в стані глибокої душевної депресії, порушений звичайний образ її життя, вона багато плаче та проводить часу на кладовищі. Неможливість виростити сина, бачити, як він дорослішає, радіти його успіхам, обіймати його, чути, як він називає мене мамою та взагалі не почути його голосу, приносить тяжкі душевні страждання позивачу. За результатами розгляду справи, дослідженням матеріалів цивільної справи в тому числі ухвали Барвінківського районного суду Харківської області від 23 жовтня 2021 року за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України, на суд дійшов до наступного, а саме, що протиправні дії лікаря [PERSON] та керівництва КНП «Барвінківська ЦМЛ» знаходились у прямому причинно-слідчому зв`язку із наслідками у вигляді мертвонародженої дитини [PERSON] (позивача по справі), якій заподіяно моральну та матеріальну шкоду, що полягає в тому числі в сильних душевних стражданнях, стресі та стані глибокої душевної депресії. Згідно ст. 82 ЦПК України «Підстави звільнення від доказування» 1. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. 2. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку. 3. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. 4. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 5. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. 6. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 7. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. Таким чином, ухвалою Барвінківського районного суду Харківської області від 23 жовтня 2021 року встановлено факт вчинення відповідачем кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України, вказаною ухвалою суду встановлено факт неналежного виконання медичним працівником своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого та несумлінного до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки в виді загибелі плоду, а також наявність причинно-слідчого зв`язку між винними діями відповідача та зазначеними наслідками у вигляді немайнової та моральної шкоди позивачу і відповідно винність цього відповідача в завданні шкоди, ця вина встановлена і доведена. В тому числі, у зв`язку з тим, що ухвалу від 23 жовтня 2021 року постановлену Барвінківського районного суду Харківської області належними доказами не спростовано, а тому є достатньо підстав для звільнення позивача від доказування даного позову в частині питань чи мали місце винні дії відповідача Тобто смертю сина позивача [PERSON] завдана значна моральна шкода, чим спричинені душевні страждання, розмір моральної шкоди вона оцінює в 800 000 грн. Оскільки відповідачі завданням моральної шкоди цьому позивачу не погодилися. У добровільному порядку питання не вирішене, виник спір і позивач вимушена була звертатися з позовом до суду. З урахуванням вище наведеного суд вважає позовні вимоги задовольнити частково, виходячи з наступного. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом з`ясовано, що дійсно згідно з висновком додаткової комісійної судово-медичної експертизи від 10 грудня 2019 №08-219/19 встановлено, що причиною смерті мертвонародженої дитини від матері [PERSON] , стала внутрішньоутробна асфіксія внаслідок істинного вузла пуповини, патологічно довга пуповина (107см). Гестаційний вік плоду (тривалість внутрішньоутробного життя), розрахований за методикою Гаазе складає 10,6 лунних місяців, що відповідає 42 тижням. Мертвонароджена дитина була зрілою, життєздатною та доношеною. Таким чином, недообстеження [PERSON] , в період вагітності, відповідно до її хронічного захворювання крові й відсутності жодного спомину про наявність в неї ІТП, не дає змоги визначитися із можливим ступенем впливу ІТП на течію вагітності, стан плоду, а також несвоєчасним (із затримкою) проведенням кесаревого розтину зумовили розвиток внутрішньоутробної загибелі плода внаслідок внутрішньоутробної асфіксії через формування істинного тугого вузла пуповини. Невиконання [PERSON] своїх професійних обов`язків, недбалого та несумлінного до них ставлення, спричини тяжкі наслідки в виді загибелі плоду. Відносно винної - відповідача [PERSON] - було зареєстроване кримінальне провадження, проведене досудове розслідування і справа скерована до суду. Ухвалою Барвінківського районного суду Харківської області від 23 жовтня 2021 року обвинувачену [PERSON] від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України звільнено на підставі ст. 49 КК України. На підставі п.1 с. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12018220200000313 від 11 жовтня 2018 року за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України - закрито, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Цією ж ухвалою позов потерпілої [PERSON] до КНП «Барвінківська ЦРЛ», [PERSON] про стягнення солідарно матеріальних збитків у розмірі 4 155,00 грн та 800 000 грн моральної шкоди залишено без розгляду. Вище вказана ухвала суду не оскаржена і набрала законної сили. Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Приймаючи до уваги вказане, суд вважає доведеними ті обставини, що позивач відносить до категорії осіб, які відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України мають право на відшкодування моральної шкоди. Ст. 1167 ЦК України містить підстави відповідальності за завдану моральну шкоду: моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті; моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. В позовній заяві та під час судового розгляду позивачем було надано належні докази наявності моральної шкоди та підтвердження факту заподіяння позивачу відповідачем моральних страждань, він (позивач) довів вину відповідача, надав докази причинно-наслідкового зв`язку між діями (винними, а не будь-якими) відповідача та завданою моральною шкодою. Для відшкодування моральної шкоди за правилами ст. 1166 та 1167 ЦК України необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи, наявність шкоди, наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, наявність вини завдавача шкоди. Таким чином лише наявність всіх вищезазначених умов є підставою для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди. Суд приймає до уваги ті обставини, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Відповідно до ч. 3, 6 ст. 13 ЦК України «Межі здійснення цивільних прав»: не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Таким чином неправомірними діями лікаря [PERSON] та керівництва КНП «Барвінківська ЦРЛ», пов`язаними з невиконанням свої професійних обов`язків відносно [PERSON] що призвели до настання загибелі плоду, чим позивачу була завдана моральна шкода. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. З викладеного видно, що позивачу неправомірними діями відповідача завдано моральної шкоди за кожною з підстав встановлених законодавцем. Суд вважає можливим задоволення вимог позивача про стягнення моральної шкоди частково - в розмірі 200 000 грн., в задоволенні решти вимог про стягнення моральної шкоди слід відмовити. Згiдно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на пiдставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статтi передбачено, що доказуванню пiдлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рiшення у справi i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi беруть участь у справi, виникає спiр. Тобто, відповідач повинен довести, що його дiями не було порушено їх права або права позивача. Однак, жодних доказiв відповідачем до суду не надано. Вiдповiдно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню частково. Не може суд прийняти до уваги незгоду представника відповідача [PERSON] - адвоката Віцюк О.В. з позовними вимогами, яка викладена у відзиві на позовну заяву, оскільки вони спростовується вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджені. При таких обставинах суд вважає можливим позовну заяву задовольнити частково і стягнути солідарно з [PERSON] , Комунального некомерційного підприємства «Барвінківська центральна міська лікарня» Барвінківської міської територіальної громади Ізюмського району Харківської області на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 200 000 грн., в задоволенні решти позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , Комунального некомерційного підприємства «Барвінківська центральна міська лікарня» Барвінківської міської територіальної громади Ізюмського району Харківської області про стягнення моральної шкоди слід відмовити, а також солідарно стягнути відповідачів на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 4 155 грн. Вирішуючи питання в частині розподілу між сторонами судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, відповідно до Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI зі змінами позивач при подачі позову сплачує відповідний до своїх вимог судовий збір, а саме: 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму на одну працездатну особу. Тобто, 1% від суми позову 804 155 грн. дорівнює 8 041,55 грн., виходячи з чого, судовий збір, який повинен бути стягнутий з відповідачів - 2041,55 грн. (8041,55 грн. (судовий збір за подання позовної заяви до суду) х 204 155 000 грн. (розмір задоволених позовних вимог) / 804 155 грн. (розмір позовних вимог) = 2041,55грн), що пропорційно дорівнює по 1020,78грн з кожного з відповідачів, так як суд частково задовольняє позовні вимоги. То, відповідно до положень ст.ст. 133, 141 ЦПК України та з урахуванням частково задоволення позовних вимог, стягнути з КНП «Барвінківська центральна міська лікарня» Барвінківської міської територіальної громади Ізюмського району Харківської області судовий збір на користь держави у розмірі 1020,78 грн., стягнути з [PERSON] судовий збір на користь держави у розмірі у розмірі 1020,78 грн., всього стягнути з відповідачів судовий збір у розмірі 2041,55 грн., а судовий збір у розмірі 6000,00 грн. залишити за рахунок держави. Таким чином, викладені позивачем обставини знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, переконливих доказів на спростування позиції позивача представник відповідача суду не надав, позовна заява ґрунтується на законі та підлягає задоволенню частково. На підставі викладеного,

Outcome: partial