Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-11 00:00:00

В жовтні 2022 року представник позивача - адвокат Приступа С.А. звернувся до суду в інтересах [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання чотирьох неповнолітніх дітей, в якому зазначив, що з 25 липня 2010 року позивач [PERSON] перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, який згідно рішення Володимир-Волинського міського суду від 27.12.2019 року було розірвано. За час спільного подружнього життя у сторін народилось четверо дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу, тобто з 2019 року діти залишилися проживати разом із позивачем та перебувають на повному його утриманні. Відповідачка не приймає участі у матеріальному утриманні дітей та не бере участі у їх вихованні, що ставить його у скрутне матеріальне становище, оскільки він самотужки не в змозі забезпечити дітям належного матеріального забезпечення. Відповідачка є здоровою та працездатною особою, інших утриманців немає, проте свідомо ухиляється від сплати аліментів. У зв`язку з зазначеним просив стягнути з відповідачки на користь позивача аліменти на утримання чотирьох неповнолітніх дітей у розмірі 1/2 частки від усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення з позовом до суду і до досягнення дітьми повноліття, а також просив стягнути з відповідачки на користь позивача понесені ним судові витрати в розмір 5000 грн. Позивач [PERSON] та його представник в судове засідання не з`явились, представником позивача подано письмову заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити та просив суд слухати справу у їх відсутності. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась, подала суду письмову заяву, згідно якої заявлені позовні вимоги визнала частково, просила суд слухати справу у її відсутності. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ст.180 СК України батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей. Згідно ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у Постанові №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Як вбачається з матеріалів справи, з 25 липня 2010 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який згідно рішення Володимир-Волинського міського суду від 27.12.2019 року було розірвано. Дана обставина стверджується копією рішення суду. За час спільного подружнього життя у сторін народилось четверо дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , батьками яких являються сторони по справі, що стверджується копіями свідоцтв про народження дітей. Згідно зі ст. 182 СК України при визначеннірозміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3.1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3.2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із положенням ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7, 8 ст.7 СК України, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. З матеріалів справи вбачається, що діти проживають з позивачем та перебувають на повному його утриманні. Відповідачка належної матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, що ставить позивача у скрутне матеріальне становище. При визначенні розміру аліментів суд враховує відсутність у платника аліментів на утриманні інших дітей, непрацездатного чоловіка, батьків, задовільний стан здоров`я відповідачки, при таких обставинах, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження наданими суду письмовими доказами та підлягають задоволенню. З приводу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За положеннями ч.ч.1,2 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2)у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із частиною 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Підставою для відшкодування відповідних судових витрат, в даному випадку витрат на професійну правничу допомогу, є довіреність або ордер, виданий згідно Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», детальний опис робіт (наданих послуг), а також відповідні докази на підтвердження таких витрат. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем заявлено клопотання про стягнення судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді. В матеріалах справи міститься Ордер на надання правничої правової допомоги позивачу № 028257 від 04.10.2022 року та копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю. Згідно цих документів адвокат уповноважений представляти інтереси позивача в суді. В прохальній частині позовної заяви позивач просить стягнути з відповідачки 5000 грн. витрат на правову допомогу. З квитанції до прибуткового касового ордера № 1 від 26.09.2022 року вбачається, що позивачем [PERSON] оплачено адвокату Приступі С.А. вартість послуг в розмірі 5000,00 грн. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Вирішуючи питання розподілу судових витрат за надання правничої допомоги позивачу адвокатом Приступою С.А. суд враховує відсутність обґрунтованого належним чином заперечення учасників справи та обґрунтованого клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, а відтак не спростованість на співмірності витрат, які підлягають розподілу між сторонами; загальні засади цивільного законодавства та критерії такого відшкодування, складність справи та виконаних адвокатом робіт; час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та значення справи для учасника справи. Водночас, суд не має права виходити за межі позовних вимог, а позивачем зазначеного щодо стягнення з відповідачки 5000 грн. витрат на правову допомогу. Будь яких заяв, щодо збільшення позовних вимог не надходило. За вимогами ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави. У зв`язку з тим, що при зверненні до суду з позовною заявою позивачка була звільнена від сплати судового збору та її вимоги задоволені, а відповідач не звільнений від оплати судових витрат, то ці витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved