Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Прикарпатзахідтранс» про стягнення заборгованості по заробітній сплаті у розмірі 59 113, 58 грн та середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення. Позовні вимоги мотивує тим, що у період з 01 вересня 1977 року по 05 жовтня 2021 року вона знаходилася в трудових відносинах з відповідачем - ТОВ «Прикарпатзахідтранс», що підтверджується відповідними записами в її трудовій книжці. Під час перебування позивачки в трудових відносинах з відповідачем останнім їй була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 59 113, 58 грн. Підтвердженням існування заборгованості з боку відповідача є роздруківка по зарплаті, яка видана їй відповідачем під час вручення трудової книжки. 05 жовтня 2021 року вона звільнена у зв`язку із скороченням штату працівників, згідно з наказом відповідача № 481-ЗВ від 05 жовтня 2021 року. Вказаним наказом також була передбачена виплата вихідної допомоги відповідно до ст. 44 КзпП України та виплата компенсації за невикористану щорічну відпустку тривалістю 70 календарних днів. Крім того вважає, що з вини відповідача вона не отримала свою заробітну плату, а також має право на виплату середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, тобто за дванадцять місяців. На підставі наведеного просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 15 вересня 2022 року було відкрито провадження в справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 14 листопада 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання позивачка не з`явилася, однак подала заяву, в якій просила розгляд справи провести в її відсутності, в якій також зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить такі задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відзиву на позов не подав, про причини неявки суду не повідомив, а тому суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів у справі, які є належними, допустимими та достатніми у своїй сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на таке. Судом встановлено, що у період з 01 вересня 1977 року по 05 жовтня 2021 року позивачка [PERSON] знаходилася у трудових відносинах з відповідачем ТОВ «Прикарпатзахідтранс» (код ЄДРПОУ 13990932), що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці позивачки серії [NUMBER] від 10 квітня 1978 року. Також встановлено, що наказом від 05 жовтня 2021 № 481-ЗВ [PERSON] звільнена з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України за скороченням штату працівників. З оглянутої судом копії наказу від 05 жовтня 2021 року № 481-ЗВ про припинення трудового договору (контракту) встановлено, що [PERSON] належить: виплата грошової компенсації за невикористані дні щорічних основних відпусток (за періоди роботи з 01 вересня 2018 року по 31 серпня 2019 року за 10 календарних днів; з 01 вересня 2019 року по 31 серпня 2020 року за 24 календарних днів; з 01 вересня 2020 року по 31 серпня 2021 року за 24 календарних днів); з 01 вересня 2021 року по 05 жовтня 2021 року за 2 календарних днів); виплата грошової компенсації за невикористані дні щорічних додаткових відпусток за особливий характер праці (за період роботи з 01 вересня 2019 по 31 серпня 2020 за 2 календарних днів); виплата грошової компенсації за невикористані дні щорічних додаткових відпусток за особливий характер праці (за періоди роботи з 01 вересня 2018 року по 31 серпня 2019 року за 4 календарних днів; з 01 вересня 2019 року по 31 серпня 2020 року за 4 календарних днів; з 01 вересня 2020 року по 31 серпня 2021 року за 2 календарних днів). Всього грошова компенсація за невикористані відпустки 70 днів, компенсаційні витрати за 10 понаднормово відпрацьованих годин та компенсаційна виплата у розмірі одного середньомісячного окладу. З оглянутого судом письмового повідомлення вбачається, що [PERSON] нарахована сума, належна до виплати у розмірі 64 597, 28 грн, яка складається з: оплата надурочних годин - 836, 77 грн; індексації зарплати - 5, 13 грн; вихідної допомоги - 17 286, 36 грн; виплата погодинного простою (не з вини працівника) - 1 310, 94 грн; компенсація відпустки з резерва - 39 611, 60 грн, всього нараховано - 59 080, 80 грн (з яких проведено утримання на суму 11 514, 91 грн); борг організації на початок місяця - 17 061, 39 грн. З позовної заяви вбачається, що позивачка [PERSON] з вище зазначеної суми отримала 5 483, 70 грн, тобто заборгованість складає 59 113, 58 грн. Так, частиною першою ст. 47 КЗпП України встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. За приписами ст. 116 КЗПП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Таким чином, відповідач визнав ту обставину, що з його вини на день звільнення позивачки з роботи остаточний розрахунок з нею не проведений, заборгованість перед позивачкою складає 59 113, 58 грн, що підтверджується оглянутою довідкою, виданою відповідачем. Відтак суд вважає, що вимога в частині стягнення 59 113, 58 грн є обґрунтованою, доведеною та такою, що підлягає до задоволення. Щодо вимоги позивачки про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд зазначає таке. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Отже, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у терміни, зазначені у ст. 116 К3ПП України, весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховують у розмірі середнього заробітку і який спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом термін винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій). Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) в розумінні ст. 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати. Окрім того, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні має разовий характер. Відтак, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з роботи повинен здійснюватись відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, де в п. 8 зазначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Ухвалою від 15 вересня 2022 року судом витребувано від відповідача довідку про заборгованість заробітної плати [PERSON] та довідку про середньомісячну заробітну плату такої за останні два календарні місяці перед звільненням, яка направлялася судом на зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та громадських формувань адресу відповідача, однак така поверталася з поштовою відміткою «за закінченням терміну зберігання». У постанові від 26 червня 2019 року Велика Палата Верховного Суду у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18), відступаючи від висновків, наведених у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16 щодо права суду на зменшення розміру середнього заробітку, зазначила критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України: - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; - інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Отже, з урахуванням того, що сторонами до суду не подані відповідні документи, на підставі яких суд повинен відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, визначити суми середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості з виплати заробітної плати, суд вважає справедливим та пропорційним стягнути з відповідача суму середнього заробітку в розмірі 59 113, 58 гривень. Судові витрати в справі про стягнення заробітної плати при подачі до суду позову позивачем відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» не сплачуються. Згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір. На підставі наведеного,

Outcome: approved