Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-13 00:00:00

[PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] ) звернувся до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області із позовною заявою до [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Нижньовербізька сільська рада в особі Сектору у справах дітей, про позбавлення [PERSON] ( [INFO] ) батьківський прав щодо [PERSON] ( [INFO] ). Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 31 жовтня 2022 року, провадження у справі було відкрито та призначено підготовче судове засідання на 29 листопада 2022 року, яке було проведено і закрито, а розгляд справи по суті призначено на 14 грудня 2022 року. Позивач просив позов задовольнити. Третя особа подала висновок про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав. А відповідачка своєї позиції щодо суті позовних вимог не висловила. В судове засідання для розгляду справи по суті, сторони не з`явились, причини неявки суду не повідомили. І представник позивача, і третя особи просила суд розглянути справу без їх участі. За таких обставин, а також в силу положень частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідач правом на подачу відзиву на позов не скористалася, будь-які докази суду не надала; була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, але не з`явились без повідомлення причин; позивач не заперечує проти розгляду справи та вирішення справи у заочному порядку. Тому суд, на підставі частини 1 статті 280 ЦПК України, здійснював розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати. Аргументи учасників справи. Позиція позивача полягала в тому, що 12 січня 2002 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою, яка народила йому сина: [PERSON] , [INFO] .09 серпня 2013 року рішенням Коломийського міськрайонного суду шлюб між сторонами було розірвано, анеповнолітнього сина було залишено проживати з відповідачкою. Проте, у цьому ж році після розлучення, відповідачка поїхала на заробітки в Республіку Польща та залишила їхнього сина проживати з позивачем. Відтоді і по сьогоднішній день перебуває закордоном, приїжджала декілька разів на територію України, однак жодного разу вона не проявила бажання зустрітись з сином. Тобто відповідачка 9 років не бачила сина та не цікавилася його життям, відповідно позивач жодної допомоги від неї на отримання їхнього сина не отримував. Всі ці роки позивач піклується про сина самостійно, бере участь у його шкільному житті, син росте у достатку та у добробуті. І тому, вважає, що відповідачка ухиляється від виконання свої батьківських обов`язків, бо не бере участі у вихованні сина, не піклується про стан здоров`я та його духовний розвиток, не проявляє до нього щонайменшої материнської турботи. Наведене свідчить, що вона повністю нехтує своїми обов`язки щодо сина, хоча має для цього реальну можливість і юридичну, і фактичну, але не вчиняє відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов`язку. Позиція відповідачки суду не відома. Правом на подачу відзиву на позов не скористалася, і будь-які докази суду не надала. Позиція третьої особи. Орган опіки та піклування вважає, що відповідачку слід позбавити батьківських прав, тобто позов задовольнити, оскільки це буде відповідати інтересам дитини позивача і відповідача, з яким вони спілкувались. І саме дитина бажає позбавити відповідачку батьківських прав, бо вона дійсно не бере участі у фізичному, духовному розвитку, не допомагає фінансово, навіть не вітає його на день народження, не телефонує, не цікавиться його здоров`ям. Оцінка суду щодо фактів. [PERSON] та [PERSON] дійсно є [PERSON] (а.с.7 - свідоцтво про його народження). Згідно рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09.08.2013 року, шлюб між сторонами розірвано, а неповнолітнього сина: [PERSON] було залишено проживати із матір`ю (а.с. 11). Відповідно до характеристики на [PERSON] та довідки Нижньовербізької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області від 06.12.2021 року: [PERSON] проживає з батьком за місцем реєстрації, а саме в [ADDRESS] , батько дуже переживає сином, цікавиться навчально-виховним станом у школі. [PERSON] завжди чистий та охайний, гарно та сучасно одягнутий, має при собі кишенькові гроші, обідає в шкільній їдальні щоденно (а.с. 8,10) Актом обстеження матеріально-побутових умов стану сім`ї від 09 грудня 2021 року встановлено, що для цієї дитини саме батьком створено умови для навчання та розвитку дитини, санітарно гігієнічні умови проживання задовільні, батько старається забезпечити дитину всім необхідним (а.с. 9). Згідно висновку Нижньовербізької сільської радиКоломийського району Івано-Франківської області про доцільність позбавлення батьківських [PERSON] ,вона взагалі не виконує батьківські обов`язки відносно сина [PERSON] : вона не бере участі у фізичному, духовному розвитку дитини; не допомагає фінансово; навіть не вітає його на день народження; не телефонує йому і не цікавиться станом його здоров`я (а.с.38). При цьому орган опіки та піклування заслухав думку неповнолітнього [PERSON] , який вважає доцільним позбавити маму батьківських прав (а.с.38). Оцінка судом правовідносин сторін спору. Отже, із встановлених обставин вбачається, що між [PERSON] та [PERSON] , виник цивільно-правовий спір з приводу права її дитини на отримання належного піклування про неї обома батьками, якому кореспондує обов`язок обох батьків забезпечувати таке піклування. Оцінка суду щодо права дитини. Відповідно до положень частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. При цьому, виходячи з положень частини першої статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року), батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з положеннями пункту шостого частини першої статті 92 Конституції України основи охорони дитинства, виховання визначаються виключно законами України. Так, статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ передбачено, що кожна дитина має право на піклування батьків. Предметом основної турботи і основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. При цьому, статтею 12 цього ж закону встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини; батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток і навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Таким чином, праву дитини на належне батьківське піклування та виховання кореспондує певне коло обов`язків, невиконання яких свідчить про порушення вказаного права дитини, за що батьки можуть нести відповідальність встановлену законом. В силу положень частини першої статті 164 Сімейного кодексу України, мірою відповідальності для батьків може бути позбавлення їх батьківських прав, на підставі рішення суду, за наявності будь-якої підстави, що передбачена пунктами 1-6 частини першої статті 164 цього кодексу. Виходячи з положень пункту другого частини першої статті 164 Сімейного кодексу України, підставою для позбавлення батьківських прав, є ухилення матері та/або батька від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Основні обов`язки, що беззаперечно входять до кола обов`язків з виховання дитини як складової частини батьківського піклування, передбачені статтею 150 Сімейного кодексу України та статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ. Зокрема, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей. Батьки зобов`язані поважати дитину. Проте із встановлених судом обставин вбачається, що [PERSON] жодного з цих обов`язків щодо своєїдитини не виконує, оскільки всі ці обов`язки виконуєбатько дитини: [PERSON] , позивач. Саме він забезпечує отримання дитиною загальної середньої освіти, дбає про здоров`я дитини та отримання ним належної медичної допомоги, створює усі умови для його проживання та фінансово забезпечує реалізацію потреб дитини. Більш того, мати дитини взагалі не цікавиться його життям, залишилайого, втратила контакт із сином та не вчиняє жодних дій, спрямованих на його відновлення. Тому суд вважає, що [PERSON] , як мати, дійсноухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки жодних батьківських обов`язків не виконує, при відсутності об`єктивних причин, які б перешкоджали їй їх виконувати. Зважаючи на це, суд вважає, що право [PERSON] , на належне батьківське піклування та виховання матір`ю, дійсно порушується і порушується саме відповідачкою. І тому, вважаючи встановлене достатньою підставою для застосування до відповідачки такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав відносно їїдитини, позов слід задовольнити у повному обсязі.При цьому приймаючи таке рішення суд виходить із того, що невиконання батьківських обов`язків відповідачкою має системний, триваючий і безперервний у часі характер. Таким чином,

Outcome: approved