Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-11 00:00:00

В серпні 2022 року [PERSON] звернулась до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в обґрунтування якого вказала, що їй на\~праві власності\~належить житлове\~приміщення №\~ [NUMBER] ,\~що знаходиться\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~загальною площею\~118,5\~кв.м. На момент\~подачі позову,\~за вказаною\~адресою окрім\~позивачки та\~її матері\~ [PERSON] ,\~зареєстрований і\~її батько\~-\~ [PERSON] . 28.01.2021 рішенням Хмельницького міськрайонного суду від шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. 06.04.2021 [PERSON] ,\~повернув ключі\~від будинку,\~самовільно покинув\~своє місце\~реєстрації,\~та з\~того часу\~у вказаному\~приміщенні не\~проживає.\~Будь-яке\~спілкування між\~позивачкою та\~відповідачем відсутнє,\~його фактичне\~місце проживання\~їй не\~відоме,\~добровільно зніматись\~з реєстрації\~він не\~бажає.\~Домовленості про\~збереження за\~ним місця\~немає.\~Відповідач не\~сплачує жодних\~комунальних платежів\~за житлове\~приміщення.\~в утриманні\~житла участі\~не приймає,\~квартирою не\~цікавиться.\~Будь -\~які особисті\~речі [PERSON] \~у будинку\~відсутні.\~При цьому,\~жодних перешкод\~у користуванні\~житловим приміщенням\~відповідачу ніхто\~не чинив,\~а тому позивач просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою [ADDRESS] . Ухвалою суду від 26.08.2022 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 21.10.2022 підготовче провадження закрито ат призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач не з`явилась, подала клопотання про розгляд справи за її відсутності, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлений про час та місце судового розгляду у встановленому законом порядку, відзив на позов не подав. Суд, дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини. Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і порядку, встановлених законом. Згідно зі статтями 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання та проживання членів його сім"ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст.64 ЖУ України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім"ї власника житла, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, передбачено втрату права на користування житлом члена сім"ї власника житла у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Відповідно до умов договору дарування частки у праві власності на жиле приміщення від 14 квітня 2021 р. [PERSON] подарувала [PERSON] Ѕ частки у праві власності на жиле приміщення [ADDRESS] , яке складається із двох житлових кімнат площею 26.8 кв.м. загальною площею 26.8 кв.м. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 306088194 від 28.07.2022 [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] . Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні № Б-03-18787 від 18.07.2022 в квартирі [ADDRESS] зареєстрований батько позивачки - [PERSON] . 28.01.2021 рішенням Хмельницького міськрайонного суду від шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно акту, складеного заступником голови Об`єднання співвласників гуртожитку «Оберіг -11» Мачульською Н.І. від 03.08.2022, відповідач [PERSON] не проживає в квартирі [ADDRESS] , з 06.04.2021. Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і порядку, встановлених законом. Згідно зі статтями 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання та проживання членів його сім"ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст.64 ЖУ України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім"ї власника житла, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, передбачено втрату права на користування житлом члена сім"ї власника житла у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. У постановах Верховного Суду України: від 15 травня 2017 року у справі № 6-2931цс16, від 29 листопада 2017 року у справі № 753/481/15-ц (провадження № 6-13113цс16), від 09 жовтня 2019 року у справі № 695/2427/16-ц, (провадження № 61-29520св18), від 09 жовтня 2019 року у справі № 523/12186/13-ц (провадження № 61-17372св18) зазначено, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач [PERSON] не проживає у спірній квартирі понад один рік, позов про визнання його таким, що втратив право користування квартирою підлягає до задоволення.

Outcome: approved