Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-05 00:00:00

У лютому 2022 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення пені за прострочення оплати аліментів. Обгрунтовуючи позов позивач посилається на те, що розпорядженням Печерської РДА від 06 серпня 2019 року № 528 було ухвалено відібрати у батьків малолітню доньку [PERSON] , у зв`язку із тим, що батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Наказом від 07 серпня 2019 року № 39 Печерської РДА «Про тимчасове влаштування малолітньої [PERSON] », влаштовано малолітню [PERSON] , яка залишилася без батьківського піклування, до родини баби дитини - [PERSON] тимчасово. 16 грудня 2020 року згідно рішення Печерського районного суду м. Києва відібрано малолітню [PERSON] , [INFO] від батьків: [PERSON] та [PERSON] , без позбавлення батьківських прав, встановлено опіку над малолітньою [PERSON] , [INFO] , призначено [PERSON] , [INFO] опікуном малолітньої [PERSON] . Стягнуто аліменти з відповідачів на користь позивачки на утримання малолітньої дитини [PERSON] у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, починаючи з 14 серпня 2019 року і до досягнення нею повноліття. Згідно довідок розрахунку Шевченківського ВДВС у м. Києві та Голосіївського ВДВС у м. Києві сума заборгованості по аліментам відповідачів становить 309592,23 грн., а саме - заборгованість [PERSON] станом на 27 вересня 2021 року становить 147571,23 грн, а заборгованість [PERSON] станом на 01 листопада 2021 року становить 162021,00 грн., відповідно. Станом на день подання позову малолітня [PERSON] проживає разом з опікуном [PERSON] , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 31.05.2021 та Наказом від 07 серпня 2019 року № 39 Печерської РДА «Про тимчасове влаштування малолітньої [PERSON] », влаштовано малолітню [PERSON] , яка залишилася без батьківського піклування, до родини баби дитини - [PERSON] тимчасово.» Посилаючись на те, що заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини відповідачів, позивач звернулася до суду з вимогами про стягнення пені за прострочення сплати аліментів. Ухвалою суду від 29.06.2022 року по справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. 11.08.2022 року до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог. 19.08.2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідачів заперечила проти задоволення вимог, вказавши, що аліменти нараховувалися з моменту звернення до суду з позовом, а не з дати набрання рішенням законної сили, а тому станом на березень 2021р. відповідачам вже була нарахована велика для них сума заборгованість за аліментами, більш нід 100 000 грн. кожному, починаючи з серпня 2019р. Відповідачі з 2019 по 2021 рік працювали неофіційно та змогли знайти офіційне працевлаштування відповідач 1 у серпні 2021 р., відповідач 2 у квітні 2021 р., тому до моменту офіційного працевлаштування аліменти розраховувалися із середньомісячного по м.Києву. Виконавчі провадження були відкритті у березні 2021р., а відповідачі офіційно влаштувалися на роботу пізніше, постанова про звернення стягнення заробітної плати з відповідача 1 була складена 27.01.2022р., а щодо відповідача 2 11.01.2022р. Наразі відповідачі продовжують працювати та виплачувати свою заборгованість за аліментами. Із розрахунку заборгованості, наданого відповідачем 1, а також чеків про оплату алментів відповідача 2 вбачається, що вони самостійно, як тільки дізналися про відкрите виконавче провадження, почали сплачувати аліменти. Відтак, в діях відповідачів відсутня вина у виникненні значного розміру заборгованості за аліментами, оскільки це відбулося не через те, що останні ухилялися від їх сплати, а у зв`язку із одночасним нарахуванням аліментів за період, який існував у минулому - з серпня 2019 року, та несвоєчасним прийняттям державним виконавцем постанови про звернення стягнення на заробітну плату. Визначений розмір неустойки з огляду на майновий стан відповідачів є непомірним тягарем для них, оскільки збережень на банківських рахунках у відповідачів немає, рухоме та нерухоме майно, на яке може бути звернене стягнення відсутнє. 25.08.2022 до суду надійшла відповідь на вказаний відзив, в якій позивач вказує, що викладенні твердження відповідачів, як підстава відсутності їх вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів є безпідставними, наголошує, що відповідачі не навели жодних доказів щодо відсутності вини у простроченні сплати аліментів, оскільки останні достеменно знали і не могли не знати про існування судового рішення про стягнення з них аліментів на утримання дитини, так і виконавчого провадження. Відповідачам було відомо про судовий процес у суді першої інстанції, та відповідачами подавалася апеляційна скарга, як вказано у відзиві, тому посилання відповідачів, що значна сума боргу накопичилась через те, що суд прийняв рішення про стягнення аліментів з дати подання позову, а не з дати набрання рішенням законної сили, не свідчить про відсутність вини відповідачів у несплаті аліментів та виникнення заборгованості. В період коли відповідачі працювали неофіційно, в період з 2019-2021 рік, жодних платежів ними не здійснювалося, крім того, посилання на те, що у відповідачів відсутнє рухоме та нерухоме майно не може слугувати підставою для зменшення розміру заборгованості по аліментам. Позивач наголошує, що жодних поважних причин, які завадили б відповідачам сплачувати аліменти на утримання дитини відповідачами не наведено. 08.09.2022 до суду надійшло клопотання від представника відповідачів про долучення до матеріалів справи доказів. 08.09.2022 до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог. Остаточнимим вимогами позивача є стягнення з [PERSON] на користь позивача пені за прострочення сплати аліментів в розмірі 215 269 грн. 19 коп., стягнення із [PERSON] на користь позивача пені за прострочення сплати аліментів в сумі 167 671 грн. 31 коп. 26.09.2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву. Вказану заяву по суті представник відповідачів подав як заперечення стосовно останньої заяви позивача про збільшення позовних вимог. До викладеного раніше у відзиві від 25.08.2022 року, представник вказує, що представником позивача не враховано суму заборгованості за аліментами [PERSON] , яка відповідно до останього розрахунку від 16.08.2022 року, складає не 215 269 грн., як зазначає позивач, а 185 602, 79 грн. У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали та просили задовольнити з підстав викладених у заявах по суті та наданих доказах. Представник відповідача та відповідач 2 проти задоволення позову заперечили, з підстав відсутності ухилення відповідачів від сплати аліментів та відсутності вини. Відповідач 1 в судове засідання не з`явилася, була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників судового засідання, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги, підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Судом встановлено, що [INFO] у відповідачів народилася донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві серії [NUMBER] . 16 грудня 2020 року згідно рішення Печерського районного суду м. Києва по справі №757/43244/19-ц, відібрано малолітню [PERSON] , [INFO] від батьків: [PERSON] та [PERSON] , без позбавлення батьківських прав; встановлено опіку над малолітньою [PERSON] , [INFO] ; призначено [PERSON] , [INFO] опікуном малолітньої [PERSON] ; стягнуто аліменти з відповідачів на користь позивачки на утримання малолітньої дитини [PERSON] у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, починаючи з 14 серпня 2019 року і до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що на виконанні у Голосіївському районному відділі державної виконавчої служби у місті Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) ВП 64846708, починаючи з 17.03.2021 року перебуває виконавчий лист по справі №757/43244/19-ц про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON] у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, починаючи з 14.08.2019 і до досягненню дитиною повноліття, боржник [PERSON] . На виконанні у Шевченківського районному відділу державної виконавчої служби у місті Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) ВП 64922894 починаючи з 23.03.2021 року перебуває виконавчий лист по справі №757/43244/19-ц про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON] у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, починаючи з 14.08.2019 і до досягненню дитиною повноліття, боржник [PERSON] . Згідно наданого Шевченківським районним відділом державної виконавчої служби у місті Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) розрахунку заборгованості зі сплати аліментів [PERSON] станом на червень 2022 року розмір заборгованості складає 178 487,12 грн. Згідно наданого Голосіївським районним відділом державної виконавчої служби у місті Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) розрахунку заборгованості зі сплати аліментів [PERSON] станом на 01.08.2022 року розмір заборгованості складає 167 671, 31 грн. Позивач, представник відповідачів та відповідач 2 у судовому засіданні проти вказаних розрахунків заборгованості не заперечували, та не вказували про їх необгрунтованість. Так, згідно із ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини 1989 року встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до частин 1, 2 ст.179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. За змістом статей 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частинами першою та другою статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові витрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконане або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Як роз`яснено в абзаці 1 п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 р., передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Згідно з прецендентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченогостаттею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»). Відсутність гарантії виконання судового рішення у розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачені гарантії надані сторонам - справедливий, відкритий і швидкий розгляд. Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Отже, відповідачі зобов`язані сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідачів відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Крім того, обов`язок надавати дитині допомогу (аліменти) батьки несуть не лише на підставі рішення суду, а й з факту народження дитини згідно з вимогами СК України. Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження». Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду у справі №754/4461/21 від 09.11.2022 р. Відповідачами до суду не було надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вони не мали змоги сплачувати аліменти в належному розмірі. Факт того, що аліменти згідно рішення суду було присуджено з дати звернення [PERSON] до суду, як це визначено чинним законодавством, не скасовує обов`язків батьків на постійній основі утримувати дитину для забезпечення належних умов для існування, та виявляти стурбованість стосовно забезпечення дитини всіма належними умовами для існування та її розвитку. Зі змісту рішення Печерського районного суду м.Києва від 16 грудня 2020 року справа №757/43244/19-ц вбачається, що представник відповідача [PERSON] був учасником судового засідання, а відповідач [PERSON] надавала письмові пояснення суду, тобто відповідачі були обізнанні про судовий процес, в якому вирішувалося питання стосовно стягнення аліментів на утримання дитини. Крім того, у відзиві на позов представник відповідачів вказує, що судове рішенння, яким було вирішено питання про стягнення аліментів відповідачі намагалися оскаржити, що додатково свідчить про їх обізнаність з судовим рішенням. Суд також враховує, що у відзиві на позовну заяву представник відповідачів підтвердила, що з 2019 по 2021 року відповідачі працювали неофіційно, тобто повинні були мати виплати з неофіційних робіт, однак добровільної сплати аліментів на виконання рішення суду не здійснювали. Крім того, відповідачі у період відсутності офіційного працевлаштування, мали право подати заяву на отримання статусу безробітних, відповідно до статті 43 Закону України "Про зайнятість населення", та у разі наявності підстав для надання такого статусу отримувати відповідні виплати. У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 711/679/21 (провадження № 61-18434св21) вказано, що при здійсненні часткових платежів аліментів грошові кошти спочатку зараховуються на погашення заборгованості за аліментами, яка виникла в попередньому місяці (місяцях), починаючи з першого місяця її виникнення, а тільки згодом, у разі відсутності заборгованості на погашення платежу за поточний місяць. Згідно з указаним вище правовим висновком Великої Палати Верховного Суду (провадження № 14-616цс18) щодо порядку обчислення неустойки (пені) розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 %. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а у разі спору судом. Відповідно до частини восьмої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» спір щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Із наведеного слідує, що за відсутності такого спору про розмір заборгованості вона стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», а не на підставі рішення суду про стягнення такої заборгованості. За рішенням суду заборгованість може бути стягнута тільки у випадку, якщо аліменти відраховуються із заробітної плати на підставі заяви платника аліментів, а не за виконавчим листом. Відповідно до ч.1 ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожний день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У судовому засіданні представник відповідачів та представники позивача не висловлювали своїх заперечень з розрахунком заборгованості по аліментам, складеним державним виконавцям станом на 01.08.2022 року для [PERSON] , та станом на 16.08.2022 року для [PERSON] в розмірі 185 602,79 грн. Суд, враховує те, що вказаний вище розрахунок заборгованості по аліментам для [PERSON] різниться з розрахунком, котрий був здійсненний державним виконавцем станом на 11.07.2022 року, оскільки, як пояснила представник відповідачів, попередній розрахунок був здійснений з врахуванням середньомісячної заробітної плати по м.Києву, в той час як розрахунок станом на 01.08.2022 здійснений з урахуванням наданої [PERSON] довідки від 20.09.2021 року про доходи відповідачки. Правильність та обгрунтованість зазначеного розрахунку представниками позивача не оспорювалось. Відтак, суд приймає до уваги наданий органом державної виконавчої служби розмір заборгованості по сплаті заборгованості по аліментам, та на підставі нього здійснює визначення суми, яка підлягає задоволенню за наступною формулою, а саме: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати та множенням на 1 %. Суд, здійснивши математичні розрахунки встановив, що загальний розмір пені для [PERSON] зі сплати аліментів за період серпень 2019 по серпень 2022 рік складає 1 053 639,88 грн., розмір пені для [PERSON] зі сплати аліментів за серпень 2019 по липень 2022 рік складає 1 007 027,71 грн. Суд враховує те, що при поданні заяви про збільшення позовних позивач вказала останній місяць за який просить розрахувати пеню для [PERSON] - червень 2022 року, а для [PERSON] - липень 2022 року, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог. Також, суд враховує, що під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про відсутність вини відповідачів в несвоєчасній сплаті аліментів, - виникнення заборгованості з незалежних від них причин. При цьому, суд вважає, що присудження до стягнення аліментів з моменту звернення позивача до суду, а не з моменту прийняття рішення по цивільні справі №757/43244/19-ц, є дотриманням вимог ч.1 ст. 191 СК України, та не може свідчити про відсутність вини, враховуючи обізнаність відповідачів про судовий процес, в якому вирішувалося питання стосовно стягнення аліментів на утримання дитини. Матеріали справи не містять доказів намагання відповідачів сплачувати кошти на утримання дитини після відібрання дитини згідно Розпорядження Печерської РДА від 06.08.2019 №528 та до постановлення рішення суду про стягнення аліментів у справі №757/43244/19-ц, а також до відкриття виконавчого провадження, і про такі спроби чи відмову у прийнятті позивачем коштів на утримання дитини відповідачем 2 та представником відповідачів суду не повідомлялися. При цьому обов`язок утримувати дитину встановлюється не судовим рішення, а згідно ст.51 Конституції України, утримання дітей до їх повноліття, є конституційним обов`язком батьків з моменту народження дитини. Суд також зауважує, що в судовому засіданні відповідач 2 також зазначив про те, що крім основної роботи працює неофіційно на трьох роботах, однак, аліменти сплачує тільки з офіційного заробітку, має дві вищих освіти та володіє на високому рівні іноземною мовою, відповідач 1 також працевлаштована, а тому, суд вважає, що стягнення пені не буде непомірним тягарем для відповідачів, а буде додатковим стимулюючим заходом для спонукання відповідачів сплачувати утримання щомісячно та вчасно. Крім того, у відзиві на позов представник відповідачів вказала, що у її клієнтів відсутнє будь-яка нерухомість, в той час як з матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Полінським В.А. було винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника від 22.09.2022 ВП 64846708, земельної ділянки, кадастровий номер 3221882801:28:207:0151, площа (га) 0.25, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Враховуючи обставини, які мають значення при визначенні й присудженні до стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, а також беручи до уваги той факт, що цей розмір у даному конкретному випадку становить більше 100 відсотків, суд вважає, що з урахуванням ч.1 ст. 196 СК України, підлягає стягненню з [PERSON] на користь позивача пеня за прострочення сплати аліментів за період з серпня 2019 року по липень 2022 року в розмірі 178 487,12 грн., та зі [PERSON] на користь позивача пеня за прострочення сплати аліментів за період з серпня 2019 року по серпень 2022 року в розмірі 167 671, 31 грн. Відтак, позов підлягає задоволенню частково.

Outcome: partial