Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-04 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін [PERSON] \~(позивачка)\~звернулась до\~суду з\~позовом до\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~та до\~ [PERSON] (відповідачі), у якій просить суд: визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на будинковолодіння [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору позивачка покликається на те, зокрема, що [INFO] помер її батько [PERSON] , 26.07.2020 помирає мама позивачки [PERSON] , яка до дня смерті проживала в будинковолодінні [ADDRESS] , яке відносилося до суспільної групи колгоспний двір. Станом на 01.07.1990 в будинку були зареєстровані: [PERSON] - голова домогосподарства (померла [INFO] ), [PERSON] (позивачка у справі), [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (відповідачі). На випадок своєї смерті мама позивачки заповіту не залишила. На даний час їй належить частка у майні колгоспного двору як члену цього двору та частка у майні колгоспного двору, яку вона успадкувала після смерті матері за законом. Відповідачам по справі належать відповідні частки у майні колгоспного двору як членам цього двору, однак вони подали до суду заяви, в яких відмовилися від цих часток на користь позивачки - [PERSON] . Відповідачі правом на подання відзиву не скористалися. У підготовче засідання сторони участі уповноважених представників не забезпечили. Заяви та клопотання учасників справи Відповідачі подали заяви про: розгляд справи у їх відсутності, визнання позову; непретендування на частку у майні колгоспного двору та відмову від частки у спадковому майні у цьому ж дворі на користь [PERSON] (а.с.99,101,103). Позивачка подала на розгляд суду клопотання про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити (а.с.104). Враховуючи вищевикладене та зважаючи на вимоги частини 1, 3 статті 211, частини 1 статті 223 та частини 2 статті 247 ЦПК України суд доходить висновку про можливість розгляду справи у відсутності представників сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Процесуальні дії суду у справі Ухвалою судді від 03.11.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та призначено до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження. Витребувано у приватного нотаріуса Червоноградського районного нотаріального округу Львівської області - Юрченко О.В. копію спадкової справи №66418063 (номер у нотаріуса № 133/2020) після смерті [PERSON] (а.с.2-3). Суд, з`ясувавши обставини, на які сторона позивача посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає до задоволення повністю виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини [PERSON] перебував у шлюбі із [PERSON] , що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу №00035919703 від 22.06.2022. Після реєстрації шлюбу чоловіку та дружині присвоєно прізвище « [PERSON] »(а.с.20). Батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 24.05.1966 (а.с.11). 04.06.1977 [PERSON] уклав шлюб із [PERSON] . Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.12). [INFO] помер батько позивачки - [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 21 червня 2022 року виконавчим комітетом Вузлівської сільської ради Червоноградського району (а.с.21). Батьками [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с.14,17). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 27 липня 2020 року виконавчим комітетом Вузлівської сільської ради Червоноградського району(а.с.22). Згідно довідки №985 від 09.09.2020, виданої виконкомом Вузлівської сільської ради, вулицю 70 років Жовтня в селі Бабичі Радехівського району Львівського району перейменовано на вулицю Незалежності(а.с.32). На момент смерті мами позивачки - [PERSON] (голови домогосподарства), яка проживала і була зареєстрована по [ADDRESS] та станом на 01.07.1990, у вищевказаному житловому будинку були зареєстровані: [PERSON] (позивачка), [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (відповідачі), дані обставини підтверджуються копіями довідок Радехівської міської ради №459 від 08.07.2022 та №218 від 03.03.2021. Від імені [PERSON] виконком Вузлівської сільської ради заповіт не посвідчував (а.с.24,25). Згідно витягу зі спадкового реєстру від 16.09.2020, після смерті [PERSON] зареєстрована спадкова справа за номером у спадковому реєстрі 66418063, спадкоємцем майна є позивачка - [PERSON] (а.с.26). [PERSON] отримала свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , та успадкувала після смерті останньої право на земельні ділянки загальними площами 1,7518 га та 0,3178 га, що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом зареєстрованими в реєстрі за №854 та №855, витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №66418063 та за №306947085. Що знайшло своє підтвердження також у фотокопії спадкової справи №133/2020 від 26.07.2020 після смерті [PERSON] (а.с.27,28, 29,30,31, 56-98). Технічним паспортом від 05.03.2021 встановлено, що в [ADDRESS] розташований житловий будинок, загальною площею 162 кв.м., разом з господарськими будівлями і спорудами (а.с.35-43). 10.08.2022 приватним нотаріусом Юрченко О.В. [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.44). Зміст спірних правовідносин Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивачки права власності на частку у майні колгоспного двору у порядку спадкування за законом після смерті мами, права власності на частку у майні колгоспного двору як члена цього двору та як останнього його члена, і неможливістю реалізації цього права у позасудовий спосіб через його невизнання нотаріусом, який відмовив у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину за законом. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу Української РСР (даної ЦК УРСР), Закону України «Про власність» (чинного на час виникнення спірних правовідносин), Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Так, з введенням у дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано і питання права власності на майно колишніх колгоспних дворів регулювалось нормами ЦК УРСР 1963 року. Згідно з положеннями статті 4 Закону України «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. Правовий режим власності колгоспного двору, виділ частки з колгоспного двору, його поділ, а також підстави втрати права на частку в майні колгоспного двору визначено статтями 120-126 ЦК УРСР 1963 року. Приписами частини 1 статті 120 ЦК УРСР передбачено, що майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Згідно з положеннями частини 1 статті 121 ЦК УРСР володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору. Нормою частини 2 статті 122 ЦК УРСР визначено, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Спірні правовідносини щодо прийняття спадщини після смерті [PERSON] регулюються нормами ЦК України. Так, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1216 та 1218 ЦК України). Згідно з приписами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Положеннями статті 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України). Згідно з частиною 1 та 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до приписів статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Крім цього, суд зважає на роз`яснення, викладені у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», згідно з якими положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося; в) у випадках, коли за рахунок майна колгоспного двору було внесено вклад у кредитну установу на ім`я члена двору, його частка має бути зменшена на суму вкладу, а якщо вклад перевищує належну цьому члену частку, з нього стягуються відповідні грошові суми на користь інших членів колгоспного двору; г) згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону «Про власність» 885-12 загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що житловий будинок [ADDRESS] відносився\~до суспільної\~групи господарств\~ колгоспний\~двір.\~Станом на\~01.07.1990\~у цьому\~житловому будинку\~були зареєстровані\~та проживали [PERSON] - голова домогосподарства (померла [INFO] ), [PERSON] (позивачка у справі), [PERSON] (чоловік позивача), [PERSON] та [PERSON] (діти позивача). Станом на 15.04.1991 лише ці члени колгоспного двору мали право на частку у ньому. Відтак, з огляду на те, що розмір частки члена колгоспного двору встановлювався законом виходячи з рівності часток усіх членів двору, тому кожному належить по 1/5 частки цього двору. За життя [PERSON] особистого розпорядження не зробила, відтак після її смерті [INFO] відкрилася спадщина, до якої ввійшли належні їй права та обов`язки, які не припинилися внаслідок її смерті. Позивачка [PERSON] , як дочка спадкодавця, вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки постійно проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини і не заявляла про відмову від неї, у визначений законом строк звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] \~та [PERSON] (чоловік та діти позивача) не заперечують щодо задоволення позовних вимог, про що подали суду відповідні заяви. Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що особисте майнове право [PERSON] не визнається, відтак позивачка має законні сподівання на судовий захист цього права в силу приписів статті 16 ЦК України, у зв`язку з чим і звернулася до суду. Суд, з огляду на обґрунтованість та підставність позову, вважає, що позов слід задовольнити повністю. На підставі статей 120, 121, 123 Цивільного кодексу Української РСР, статей 392, 1216, 1218, 1223, 1258, 1261, 1268 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved