Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-14 00:00:00

12.12.2022 заявник звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 до моменту набрання чинності ЗУ «Про громадянство України» - 13.11.1991. В обґрунтування заявлених вимог вказує, що народився [INFO] в м. Лисичанськ Луганської області, де навчався з 1 по 7 клас в школі №28, після чого був засуджений та відбував покарання протягом 5 років в Комісарівській виправній колонії, яка знаходиться в м. Комісарівка Луганської області, де закінчив 12 класів та отримав повну середню освіту. В подальшому неодноразово був засуджений Лисичанським міським судом Луганської області та відбував покарання в місцях позбавлення волі, в зв`язку з чим паспорт громадянина України взагалі не отримував. 02.12.2022 заявник звернувся до ДМС з метою отримання паспорту громадянина України, але йому рекомендовано звернутися до суду для встановлення громадянства України. Заявник надав клопотання про розгляд заяви за його відсутності, заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, просить задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, будь-яких заяв чи клопотань не надав. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] в м. Лисичанськ Луганської області Україна народився [PERSON] , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 02.04.2021 відділом ДРАЦС по містах Лисичанськ та Ровеньки СМУМЮ (м. Харків), актовий запис №67. Згідно довідки начальника ВП №1 Богодухівського РВП ГУ НП в Харківській області, [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Лисичанськ Луганської області, за даними МВС України неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, а саме: 1) в 2001 році засуджений за ч.2 ст.121 КК України, відбував покарання протягом 5-ти років в Комісарівській виправній колонії, яка знаходиться в м. Комісарівка Луганської області; 2) 23.06.2006 Лисичанським міським судом Луганської області за ст.297 КК України на 1 рік позбавлення волі, на підставі ст.75,104 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням стром на 1 рік; 3) 01.11.2006 Лисичанським міським судом Луганської області за ст.297, ч.4 ст.70 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст.75,104 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням стром на 2 роки; 4) 24.01.2007 Лисичанським міським судом Луганської області за ч.3 ст.185, ч.3 ст.186, ст.70 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст.75,104 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням стром на 2 роки; 5) 01.06.2007 Лисичанським міським судом Луганської області за ч.3 ст.185, ч.3 ст.186, ст.70 КК України на 5 років позбавлення волі; 6) 31.07.2007 Лисичанським міським судом Луганської області за ч.1 ст.121 КК України на 7 років 6 місяців, звільнений умовно-достроково 19.01.2012; 7) 24.05.2012 Лисичанським міським судом Луганської області за ч.2 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі; 8) 09.12.2012 Лисичанським міським судом Луганської області за ч.2 ст.289, ч.3 ст.185, ст.70 КК України на 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна; 9) 24.10.2017 Лисичанським міським судом Луганської області за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі; 10) 15.08.2019 Лисичанським міським судом Луганської області за ч.3 ст.297, ч.4 ст.70 КК України на 3 роки позбавлення волі. Паспорт громадянина України [PERSON] не отримував, оскільки перебував в місцях позбавлення волі. В базах МВС України міститься фотозображення заявника. Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України). Ч.2 ст.315 ЦПК України визначено, що в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Листом Верховного суду України від 01.01.2012 «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що у порядку ч.2 ст.256 ЦПК (ст.315 ЦПК згідно змін від 15.12.2017) суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст.256(315) ЦПК та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24.08.1991. Реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 та 13.11.1991, який має юридичне значення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі ЗУ «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до ч.1 ст.3 ЗУ «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24.08.1991) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 чи 13.11.1991. Згідно п.3 ч.2 ст.9 ЗУ «Про громадянство України» безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Ст.1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. Перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України визначений Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27.03.2001 №215. П.7 Порядку визначено, що громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13.11.1991, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991. Крім того, пунктом 44 Порядку визначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24.08.1991 на території, яка стала територією України відповідно до ЗУ «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. З огляду на викладене, зібрані у справі докази та їх оцінка в сукупності вказують на те, що [PERSON] постійно проживав на території України станом на 24.08.1991 та на момент набрання чинності ЗУ «Про громадянство України» - 13.11.1991, а тому є всі підстави для встановлення зазначеного факту у судовому порядку. На підставі викладеного,

Outcome: approved