Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-11 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача Позивач звернулась до Голосіївського районного суду міста Києва з указаним позовом, у якому просила визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округ Остапенко Євгеном Михайловичем від 11.03.21 р. у відношенні [PERSON] , зареєстрований в реєстрі за №11661, таким, що не підлягає виконанню. Позов мотивовано тим, що позивач дізнався про відкрите 29.03.21 у відношенні неї як боржника виконавчого провадження №64980716 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Уманець Наталею Олегівною для виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округ Остапенко Євген Михайлович про стягнення із заявника на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість в розмірі 22 335,52 грн. Напис вчинено на підставі кредитного договору №004-09504-241012 від 24.10.12, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та позивачем. Згідно до договору №2241/К від 07.05.20 р. про відступлення прав вимоги між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги по боргу перейшло до останнього. Зі слів позивача кредитний договір №004-09504-241012 від 24.10.12, укладений між позивачем та ПАТ «Дельта Банк», був нотаріально не завірений, тому по ньому не можливо було видати виконавчий напис нотаріуса. Тобто, нотаріусом не враховано практику судів, відповідно до якої стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі кредитних договорів, які укладаються між сторонами та засвідчуються в нотаріальному порядку. Поряд із цим, позивач не визнає розмір заборгованості як безспірний. Разом із позовними вимогами представник позивача просить вирішити питання про стягнення з відповідача судових витрат, що передбачають сплату судового збору за подання даної позовної заяви; заяви про забезпечення позову та витрати на правову допомогу у розмірі 3500 грн. Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників 12.11.2021 року ухвалою судді задоволено заяву позивача про забезпечення позову та зупинено стягнення на підставі виконавчого напису виконавчого напису №11611, вчиненого 11.03.2021р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, щодо звернення стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 22 335,52 грн. у виконавчому провадженні №64980716. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 15.11.2021 року в даній цивільній справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, яку в порядку передбаченого ЦПК України направлено сторонам для відома. Крім того, вказаною ухвалою судді витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича належним чином засвідчені документи, на підставі яких вчинений виконавчий напис від 11.03.2021р. за №11661. Стислий виклад позиції відповідача Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, за яким він просить відмовити в задоволенні позовних вимог, вказуючи про те, що ним виконано вимоги, передбачені п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», та подано приватному нотаріусу вичерпний перелік документів для вчинення виконавчого напису. Крім того, 06.10.2022 року системою «Електронний суд» зареєстровані додаткові пояснення, яким представник відповідача зазначає, що відсутні підстави для стягнення з нього на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу на суму 3 500 грн., які є неспівмірними зі складністю цієї прави, не відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру, більш того позивачем не надано детальний опис послуг із зазначенням витраченого часу, а отже, суд не має підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3 500 грн. Позиція третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Треті особи пояснення на позов та/або будь-які клопотання до суду не подавала, при цьому повідомлена про відкриття провадження у справі у спосіб, передбачений ЦПК України. Ухвала про витребування доказів залишена третьою особою без виконання з невідомих суду обставин. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Фактичні обставини, установлені судом, та зміст спірних правовідносин Як вбачається з тексту оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса, 24 жовтня 12 між ПАТ «Дельта Банк» та позивачем був укладений кредитний договір №004-09504-241012, у зв`язку із невиконанням умов якого за позивачем рахується заборгованість. Як наслідок, відповідач звернувся до ПН КМНО Остапенка Є.М. із заявою про вчинення виконавчого напису нотаріуса, а тому 11 березня 2021 року ПН КМНО Остапенко Є.М. вчинив виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 11611, яким запропоновано звернути стягнення з позивача невиплачені у строк грошові кошти на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», якому ПАТ «Дельта Банк» на підставі Договору № 2241/К про відступлення прав вимоги від 07 травня 2020 року, відступлено право вимоги за Кредитним договором № 004-09504-241012 від 24 жовтня 2012 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та [PERSON] . Позивач в обґрунтування позову зазначає, що виконавчий напис нотаріуса вчинений без надання детального розміру заборгованості, який включає всі складові суми заборгованості із визначенням періоду та погодження розміру заборгованості із позивачем, окремо зазначивши про те, що виконавчий напис вчинено на угоді сторін, яка не була посвідчена в нотаріальному порядку, а тому останній має бути визнаний, таким, що не підлягає виконанню. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок). Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За змістом статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями-не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, в якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій, а лише їх конкретизує. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Виходячи із системного аналізу вищенаведених норм, можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості боржника, у тому числі і внаслідок цивільно-правової відповідальності - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої вимоги боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та виходячи з системного аналізу статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й встановити та зазначити у рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс17 та постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 207/1587/16 (провадження № 14-12559св18). Відповідно до частини 1, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з пунктом 10 статті 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. У відповідності до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Таким чином, суд без надання позивачем, відповідачем або третьою особою нотаріальної справи, зокрема, оригіналу кредитного договору, первинної бухгалтерської документації щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо) позбавлений можливості перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак, у позові позивач не погоджується з розміром заборгованості, яка указана у спірному виконавчому написі. Відповідач не надав до суду належних письмових доказів укладеного із позивачем кредитного договору, розміру заборгованості позивача та її складових, що має ґрунтуватись на поданих суду розрахунках суми кожної складової боргу (період нарахування, ставка відсотків та розмір комісії), відомостях про суми коштів внесених позичальником у рахунок виконання кредитних зобов`язань, що має підтверджуватись випискою про рух коштів по рахунку боржника. Отже, указана у виконавчому написі загальна сума кредитної заборгованості є спірною. Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису, останній має бути визнаний таким що не підлягає виконанню. Висновки суду щодо розподілу судових витрат Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (стаття 133 ЦПК України). Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 1 362,00 грн., оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору на стадії відкриття провадження. Відносно вимоги позивача про стягнення витрат на правову допомогу суд зазначає, що вони підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави, як закріплено у частині першій ст. 137 ЦПК України. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У відповідності до частини другої ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною третьою ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У відповідності до частини четвертої ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини восьмої ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Так, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 20.09.2018 у справі №751/3840/15-ц зазначила, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); розрахунок наданих послуг; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.). Саме наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та Касаційного Адміністративного Суду від 17.09.2019 у справі №810/3806/18, від 31.03.2020 у справі №726/549/19. Щодо цього питання свою позицію висловив КАС і у постанові від 16.04.2020 у справі №727/4597/19., зазначивши, що аналіз спеціального законодавства щодо діяльності адвоката дає право зробити висновок про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при оплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форми такого документа. Поряд із цим, судом встановлено, що на підтвердження обсягу виконаних робіт, адвокатом долучено до матеріалів: завірену копію Договору від 30.10.2021 про надання юридичних послуг адвокатом; завірену копію Додаткової угоди до договору про надання юридичних послуг адвокатом від 30.10.2021; завірену копію Акту приймання-передачі юридичних послуг від 11.11.2021 року; сканкопія квитанції про сплату адвокатських послуг № K0XB-3B47-PE8B-7AX7 від 05.10.2022 у розмірі 2,5 тис. грн.; скрін-шот реквізитів банківської карти адвоката Васильєва П.С.; ордер на надання правничої допомоги, однак на підставі долученої до матеріалів справи копії квитанції вбачається, що позивач провів розрахунок із адвокатом у розмірі 2500 грн. Проаналізований судом договір про надання правової допомоги, укладений між позивачем та адвокатом, не передбачає можливості про сплату гонорару після вирішення справи та/або іншої умови про сплату гонорару у майбутньому, а тому суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, пов`язанні із наданням правової допомоги у розмірі 2500 грн., як фактично понесені позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: approved