Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-06 00:00:00

У вересні 2022 р. [PERSON] звернулася до суду із позовом до Київського національного університету технологій та дизайну, просить змінити підставу звільнення з пункту 4 статті 40 КЗпП України на пункт 1 статті 36 КЗпП України; зобов`язати надати на руки наказ про звільнення та трудову книжку; стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані тим, що перебувала з відповідачем у трудових відносинах, обіймала посаду доцента кафедри технології та конструктування швейних виробів, отримала повідомлення про необхідність 01.08.2022 р. приступити до виконання своїх функціональних обов`язків, втім не мала змоги приступити до їх виконання, оскільки з 01.07.2022 р. отримала грант на проведення наукових досліджень у Дрезденському технічному університеті, про що інформувала керівництво університету. 11.08.2022 р. отримала наказ про звільнення, трудову книжку не повернули; вважає звільнення незаконним, оскільки порушено процедуру притягнення до дисциплінарної відповідальності. Ухвалою суду від 19.09.2022 р. відкрито провадження у справі. Відповідачемподано відзив на позовну заяву. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Статтею 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Згідно статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Згідно статті 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Основні засади судочинства, установлені частиною другою статті 129 Конституції України, доповнюють основоположний принцип верховенства права, який визнається і діє в Україні відповідно до статті 8 Основного Закону, і означена норма є визначальною у системі державної політики щодо захисту прав та свобод людини і громадянина. Такі конституційні положення кореспондуються із положеннями статтей 2, 4 ЦПК України, статті 5-1 КЗпП України, статті 15 ЦК України. За приписами частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Статтею першою Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», передбачено, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції закріплено такі елементи права на судовий захист, як право на розгляд справи; справедливість судового розгляду; публічність розгляду справи та проголошення рішення; розумний строк розгляду справи; розгляд справи судом, встановленим законом; незалежність і безсторонність суду. Справедливий розгляд справи включає в себе такі аспекти належного відправлення правосуддя, як право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду. Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини вимога законності, яка випливає з Конвенції, означає вимогу дотримання відповідних положень національного закону і принципу верховенства права. Встановлено, що [PERSON] з 08.10.2003 р. працювала в Київському національному університеті технологій та дизайну послідовно на посадах: асистента кафедри, доцента кафедри технології та конструктування швейних виробів; 29.12.2020 р. із нею, як науково-педагогічним працівником, на термін з 01.01.2021 р. до 31.12.2025 р. було укладено контракт № 112, за умовами якого позивач зобов`язана: забезпечити викладання на високому науково-теоретичному і методичному рівні навчальних дисциплін відповідної освітньої програми за спеціальністю, провадити наукову та інноваційну діяльність (пункт 3.5. контракту); дотримуватись вимог Законів України «Про освіту», «Про вищу освіту», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про фахову передвищу освіту», Статуту Київського національного університету технологій та дизайну, колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом університету, Правил внутрішнього розпорядку Київського національного університету технологій та дизайну, Стратегії розвитку Київського національного університету технологій та дизайну, Політики в сфері якості Київського національного університету технологій та дизайну, Положення про організацію освітнього процесу в Київському національному університеті технологій та дизайну, Положення про кафедру, Положення про факультет, інших положень і нормативно-правових документів, які регулюють освітню, науково-дослідну та науково-технічну, виховну та організаційну діяльність університету (пункт 3.9. контракту); виконувати на підставі затвердженого університетом індивідуального плану на відповідний навчальний рік обов`язки з навчальної, методичної, наукової, організаційної роботи (пункт 3.10. контракту); дотримуватись Кодексу академічної доброчесності Київського національного університету технологій та дизайну, Правил внутрішнього розпорядку Київського національного університету технологій та дизайну, трудової дисципліни, вимог з охорони праці та техніки безпеки, брати участь в засіданнях кафедр, зборах трудового колективу та інших заходах, що проводяться на кафедрі, факультеті (інституті) та в університеті (пункт 3.19. контракту); забезпечити повне та якісне виконання навчального навантаження, не порушувати розклад навчальних занять та екзаменів, графіків консультацій та самостійної роботи здобувачів вищої освіти з виконання індивідуальних завдань (пункт 3.24. контракту); проводити всі види навчальних занять (пункт 2.9. контракту). Надані суду документи свідчать про те, що наказом Київського національного університету технологій та дизайну № 9-Пр в.с. від 03.05.2022 р. «Про припинення дії трудових договорів з працівниками» відповідно до указу Президента України № 64/2022 р. від 24.02.2022 р. «Про введення воєнного стану в Україні» [PERSON] призупинено дію трудового договору на 22 календарних дні з 03.05.2022 р. по 24.05.2022 р., підстава: стаття 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану»; наказом Київського національного університету технологій та дизайну № 16-Пр в.с. від 25.05.2022 р. «Про продовження терміну припинення дії трудових договорів з працівниками» позивачу призупинено дію трудового договору на 90 календарних днів з 25.05.2022 р. по 22.08.2022 р., підстава: указ Президента України № 341/22 від 17.05.2022 р. «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»; наказом Київського національного університету технологій та дизайну № 122 від 22.06.2022 р. «Про планування та організацію освітнього процесу на 2022/2023 навчальний рік з урахуванням правового режиму воєнного часу» з урахуванням правового режиму воєнного часу затверджено план-графік освітнього процесу і передбачено початок навчального року для здобувачів вищої та фахової передвищої освіти для 2-4 курсів усіх рівнів і форм здобуття вищої та фахової передвищої освіти з 01.08.2022 р.; наказом Київського національного університету технологій та дизайну № 24-Пр в.с. від 21.07.2022 р. «Про поновлення дії трудових договорів» відповідно до Закону України № 2352-ІХ від 01.07.2022 р. «Про внесення змін до деяких законів України щодо оптимізації трудових відносин», наказу Київського національного університету технологій та дизайну № 122 від 22.06.2022 р. «Про планування та організацію освітнього процесу на 2022/2023 навчальний рік з урахуванням правового режиму воєнного часу» працівникам університету, у тому числі, позивачу [PERSON] поновлено дію трудового договору і вона зобов`язана приступити до виконання своїх трудових обов`язків на робочому місці в університеті 01.08.2022 р.; наказом Київського національного університету технологій та дизайну № 27-ДС в.с. від 11.08.2022 р. «Про дисциплінарне стягнення на [PERSON] » визнано для [PERSON] , доцента кафедри технології та конструктування швейних виробів, дні відсутності на роботі 01.08.2022 р., 02.08.2022 р., 03.08.2022 р., 04.08.2022 р., 05.08.2022 р., 06.08.2022 р., 08.08.2022 р., 09.08.2022 р., 10.08.2022 р. та 11.08.2022 р. прогулами без поважних причин; за грубе порушення трудової дисципліни до [PERSON] застосовано стягнення у виді звільнення за прогули без поважних причин; наказом Київського національного університету технологій та дизайну № 177 о.с. від 12.08.2022 р. [PERSON] звільнено 12.08.2022 р. за прогул, або відсутність на роботі без поважних причин, згідно пункту 4 статті 40 КЗпП України; підстава: доповідна записка начальника відділу кадрів від 11.08.2022 р., наказ № 27-ДС в.с. від 11.08.2022 р.; цим же наказом вирішено компенсувати позивачу за невикористані 36 календарних днів відпустки. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Згідно пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом статті 40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Згідно частини першої статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Згідно статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується роботодавцем безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Згідно статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення роботодавець повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення роботодавець повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Між сторонами виникли правовідносини, які регулюються Кодексом Законів про працю України. Судом не встановлено порушення чинного законодавства та прав [PERSON] при звільненні з роботи, оскільки 01.08.2022 р., 02.08.2022 р., 03.08.2022 р., 04.08.2022 р., 05.08.2022 р., 06.08.2022 р., 08.08.2022 р., 09.08.2022 р., 10.08.2022 р. та 11.08.2022 р. вона була відсутня на роботі без поважних причин, тобто вчинила прогул, та рішення про її звільнення було прийняте із врахуванням вимог статтей 147-1, 148, 149 КЗпП України. Зазначені обставини знайшли своє підтвердження в позовній заяві позивача, [PERSON] підтвердила, що 01.08.2022 р., 02.08.2022 р., 03.08.2022 р., 04.08.2022 р., 05.08.2022 р., 06.08.2022 р., 08.08.2022 р., 09.08.2022 р., 10.08.2022 р. та 11.08.2022 р. не працювала, будь-яку роботу, визначену її посадовими обов`язками, не виконувала; повідомленні Київського національного університету технологій та дизайну № 3 від 21.07.2022 р. на адресу позивача, яким [PERSON] повідомлено про поновлення дії її трудового договору, що має приступити до виконання своїх функціональних обов`язків на робочому місці в університеті 01.08.2022 р.; актах від 01.08.2022 р., 02.08.2022 р., 03.08.2022 р., 04.08.2022 р., 05.08.2022 р., 06.08.2022 р., складених завідувачем кафедри технології та конструктування швейних виробів Березненком С. , провідним фахівцем відділу кадрів Шпаченко І. , провідним фахівцем відділу кадрів Літус М. , методистом вищої категорії відділу моніторингу якості підготовки фахівців та аналітичної роботи Горщинською Л. ; актах від 08.08.2022 р., 09.08.2022 р., 10.08.2022 р., 11.08.2022 р., складених завідувачем кафедри технології та конструктування швейних виробів Березненком С. , провідним фахівцем відділу кадрів Шпаченко І. , методистом вищої категорії відділу моніторингу якості підготовки фахівців та аналітичної роботи Горщинською Л. ; доповідних записках завідувача кафедри технології та конструктування швейних виробів Березненка С. на ім`я ректора Київського національного університету технологій та дизайну Грищенка І. від 01.08.2022 р., 02.08.2022 р., 03.08..2022 р., 04.08.2022 р., 05.08.2022 р., 06.08.2022 р., 08.08.2022 р., 09.08.2022 р., 10.08.2022 р., 11.08.2022 р. про відсутність працівника на роботі; повідомленнях Київського національного університету технологій та дизайну № 23 від 02.08.2022 р., № 28 від 03.08.2022 р., № 40 від 05.2022 р., № 44 від 09.08.2022 р. на адресу позивача з вимогою надати письмові пояснення з приводу причин відсутності на роботі. Враховуючи викладе, суд не може змінити підстави звільнення [PERSON] з пункту 4 статті 40 КЗпП України на пункт 1 статті 36 КЗпП України та задовольнити її позовні вимоги в цій частині, виходячи з наступного. Так, підставами припинення трудового договору є угода сторін (пункт 1 статті 36 КЗпП України). Згідно пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Відповідач, викладаючи заперечення проти позову, у відзиві стверджує, що [PERSON] до 01.08.2022 р. не зверталася до університету щодо надання щорічних відпусток, без жодних поважних причин самовільно без погодження з ректором університету та без погодження зі своїм безпосереднім керівником залишила роботу, без попередження не з`явилася на роботі, будь яких доказів в спростування означених тверджень відповідача суду не надано. Невихід на роботу у зв`язку із самовільним використанням працівником відпустки, відгулів за відпрацьовані раніше дні, залишення роботи без попередження власника чи уповноваженого ним органу визнаються прогулом і можуть бути причиною звільнення працівника (правова позиція, висловлена Верховним Судом України у постанові від 13.09.2017 р. у справі № 6-1412цс17). Позивач вважає звільнення незаконним, оскільки з 01.07.2022 р. отримала грант на проведення наукових досліджень у Дрезденському технічному університеті, про що інформувала керівництво університету, між тим за твердженнями відповідача [PERSON] не надала належним чином оформлених документів для оформлення її на участь в академічній мобільності. Так, згідно пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про вищу освіту», який встановлює основні правові, організаційні, фінансові засади функціонування системи вищої освіти, створює умови для посилення співпраці державних органів і бізнесу з закладами вищої освіти на принципах автономії закладів вищої освіти, поєднання освіти з наукою та виробництвом з метою підготовки конкурентоспроможного людського капіталу для високотехнологічного та інноваційного розвитку країни, самореалізації особистості, забезпечення потреб суспільства, ринку праці та держави у кваліфікованих фахівцях, академічна мобільність - це можливість учасників освітнього процесу навчатися, викладати, стажуватися чи проводити наукову діяльність в іншому закладі вищої освіти (науковій установі) на території України чи поза її межами; науково-педагогічні, наукові та педагогічні працівники закладу вищої освіти всіх форм власності мають право на академічну мобільність для провадження професійної діяльності (пункт 2 частини першої статті 57 Закону). Постановою Кабінету Міністрів України № 579 від 12.08.2015 р. затверджено Порядок реалізації права на академічну мобільність (далі - Порядок), і означений Порядок визначає цілі, завдання, порядок організації академічної мобільності, умови повернення до місця постійного навчання (роботи), виконання програм академічної мобільності, визнання та зарахування її результатів для здобувачів освіти (наукових ступенів), які навчаються в закладах фахової передвищої та вищої освіти, наукових установах, а також працівників зазначених закладів та установ (пункт 1 Порядку); цілями академічної мобільності є: інтеграція України в Європейський простір вищої освіти та Європейський дослідницький простір; обмін передовими практиками та досвідом у сферах освіти і науки; модернізація системи освіти; цифровізація навчання та управління; підвищення якості освіти та ефективності наукових досліджень; підвищення конкурентоспроможності освітньо-наукової спільноти України; розвиток професійних навичок та особистісних якостей учасників академічної мобільності; поглиблення співробітництва з міжнародними партнерами у сферах освіти і науки; підтримка соціальних, економічних, культурних взаємовідносин та зв`язків з іншими країнами. Завданнями учасників академічної мобільності є: підвищення рівня теоретичної та практичної підготовки, професійної майстерності учасників академічної мобільності; отримання міжнародного досвіду провадження викладацької, наукової, науково-технічної діяльності та доступу до європейської та світової дослідницької інфраструктури; реалізація спільних наукових, науково-технічних та/або освітніх проектів; підвищення рівня володіння іноземними мовами; популяризація української мови, культури, поглиблення знань про культуру інших країн (пункт 5 Порядку). Згідно пункту 6 Порядку для реалізації права на академічну мобільність український та іноземний заклад освіти (наукова установа) або інший український заклад освіти (наукова установа) укладають у письмовій або електронній формі договір між закладами-партнерами про виконання програми академічної мобільності (далі - партнерський договір). Укладення договору про співробітництво між закладами-партнерами, а також партнерського договору та договору академічної мобільності в умовах воєнного стану здійснюється в електронній формі з використанням кваліфікованого електронного підпису. У разі неможливості використання кваліфікованого електронного підпису здійснюється обмін листами про намір співробітництва, виконання програми академічної мобільності та підтвердження виконання зобов`язань після завершення або скасування воєнного стану. Особа, яку відібрано відповідно до вимог цього Порядку для участі у програмі академічної мобільності, укладає з українським закладом освіти (науковою установою) постійного місця навчання (роботи) договір академічної мобільності. Право на академічну мобільність також може бути реалізоване українськими учасниками освітнього процесу, а також працівниками закладу освіти (наукової установи) за власною ініціативою за умови позитивного рішення керівника закладу освіти (наукової установи), прийнятого на підставі подання та індивідуального запрошення від іноземного закладу освіти (наукової установи). Статус учасника академічної мобільності відповідно до цього Порядку така особа набуває з моменту прийняття рішення керівника закладу освіти (наукової установи). Положення про академічну мобільність учасників освітнього процесу Київського національного університету технологій та дизайну (далі - Положення), яке ухвалено вченою радою університету (протокол № 11 від 15.06.2019 р.), розроблене відповідно до Закону України «Про вищу освіту», Порядку реалізації права на академічну мобільність, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 579 від 12.08.2015 р., інших нормативно-правових документів з питань вищої освіти, Статуту університету. За цим Положенням право на академічну мобільність може бути реалізоване на підставі міжнародних договорів про співробітництво в галузі освіти та науки, міжнародних програм та проектів, договорів про співробітництво між університетом або його основними структурними підрозділами та вітчизняними/іноземними закладами вищої освіти (науковими установами) та їх основними структурними підрозділами, а також може бути реалізоване учасником з власної ініціативи, підтриманої адміністрацією університету на основі індивідуальних запрошень та інших механізмів (пункт 1.4. Положення). Умови навчання і перебування учасників академічної мобільності та інші питання визначаються двосторонніми або багатосторонніми угодами між університетом та закладами вищої освіти - партнерами (ЗВО-партнери) (пункт 1.12. Положення); учасники зобов`язані своєчасно надати необхідні документи для участь в програмі академічної мобільності (пункт 4.2. Положення); науково-педагогічні, наукові, педагогічні працівники університету можуть реалізувати право на академічну мобільність для провадження професійної діяльності відповідно до укладеної угоди про участь у програмі академічної мобільності за погодженням завідувача кафедри та декана факультету/директора інституту (коледжу). За зазначеними працівниками до одного року зберігається основне місце роботи в університеті (пункт 6.1. Положення). Положенням передбачено перелік необхідних документів для участі в програмі академічної мобільності для науково-педагогічних (педагогічних) працівників за ініціативи університету та за власної ініціативи працівника (пункти 3, 4 Положення), між тим за твердженнями відповідача [PERSON] до 01.08.2022 р. не надала належним чином оформлених документів для оформлення її на участь в академічній мобільності; за твердженнями відповідача між Київським національним університетом технологій та дизайну і Дрезденським технічним університетом відсутні угоди/договори про співпрацю та можливість на академічну мобільність між закладами вищої освіти; за твердженнями відповідача на його адресу не надходили індивідуальне запрошення щодо направлення на академічну мобільність [PERSON] , за твердженнями відповідача нею не було погоджено з ректором Київського національного університету технологій та дизайну рішення про направлення на академічну мобільність; нею не було реалізовано право з власної ініціативи на укладення угоди про участь у програмі академічної мобільності із вище вказаним закладом вищої освіти та не надано необхідних належним чином оформлених документів для участі в програмі академічної мобільності відповідно до Порядку оформлення документів на академічну мобільність учасників освітнього процесу в Київському національному університеті технологій та дизайну, що затверджений наказом університету від 20.04.2022 р. № 77, та Порядку реалізації права на академічну мобільність, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 579 від 12.08.2015 р. Отже у відповідача не було законних підстав для прийняття рішення для оформлення наказу про направлення [PERSON] на академічну мобільність, доказів того, що вона зверталася до відповідача з належним чином оформленими пакетом документів, а саме: угодою або меморандумом про співпрацю між Київським національним університетом технологій та дизайну і ЗВО-партнером; запрошенням на участь у програмі академічної мобільності від ЗВО-партнера; заявою науково-педагогічного (педагогічного) працівника на ім`я ректора з клопотанням декана/директора; рішенням ради факультету/інституту/коледжу про направлення науково-педагогічного (педагогічного) працівника для участі у програмі академічної мобільності; листом-згодою Київського національного університету технологій та дизайну на участь науково-педагогічного (педагогічного) працівника у програмі академічної мобільності, доказів того, що відповідач їй відмовив у цьому, суду не надано. При таких обставинах суд не приймає до уваги посилання позивача, що з 01.07.2022 р. отримала грант на проведення наукових досліджень у Дрезденському технічному університеті. Щодо вимог позову про зобов`язання відповідача надати на руки наказ про звільнення та трудову книжку, то надані суду документи свідчать про те, що у зв`язку з відсутність позивача на роботі у день звільнення [PERSON] було направлено копії наказів від 11.08.2022 р. № 27-ДС в.с. «Про дисциплінарне стягнення на [PERSON] », від 12.08.2022 р. № 177 о.с. про звільнення з роботи, повідомлення від 12.08.2022 р. № 3 про необхідність отримати трудову книжку, означені обставини не заперечуються самою [PERSON] , саме такі документи долучено нею до позовної заяви. Відповідач, викладаючи заперечення проти позову в цій частині, у відзиві стверджує, що [PERSON] до цього часу не зверталась до університету та не забирала свою трудову книжку, будь яких доказів в спростування означених тверджень відповідача суду не надано. При таких обставинах у суду відсутні підстави для зобов`язання відповідача надати на руки [PERSON] наказ про звільнення, трудову книжку та задовольнити її позовні вимогм в цій частині, виходячи з наступного. Згідно частин першої-другої статті 47 КЗпП України (в редакції на час звільнення позивача) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках копія наказу видається на вимогу працівника. Так, дії роботодавця щодо ведення трудових книжок працівників визначено Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту України від 29.07.1993 р. № 58, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 р. за № 110 (далі - Інструкція). Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню (абзац 2 пункту 1.1 Інструкції). Згідно абзацу 5 пункту 4.1 Інструкції власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку у день звільнення із внесеним до неї записом про звільнення. Згідно пункту 4.2 Інструкції якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то роботодавець у цей день надсилає працівникові поштове повідомлення з вказівкою про необхідність отримання трудової книжки у зв`язку зі звільненням. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. Реалізація передбаченого статтею 47 КЗпП України (в редакції на час звільнення позивача) права працівника отримати в день звільнення трудову книжку та копію наказу про звільнення кореспондується не лише з обов`язком роботодавця видати вказані документи, а й із добросовісною поведінкою самого працівника, який за наявності відповідної пропозиції роботодавця та фактичної можливості отримати ці документи, не ухиляється від їх отримання (правова позиція, висловлена Верховним Судом у постанові від 03.11.2021 р. у справі № 387/326/20). Позивач у день звільнення була відсутня на роботі, у зв`язку з чим у день звільнення [PERSON] було направлено повідомлення про необхідність отримати трудову книжку, втім в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що позивач надавала письмову згоду щодо пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену позивачем адресу. Щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, то суд звертає увагу, що вимоги про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, виходячи з положень статті 235 КЗпП України, є похідними від вимог про поновлення на роботі. Згідно частини третьої статті 235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті. Крім того, згідно частини п`ятої статті 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки власник або уповноважений ним орган виплачує середній заробіток за весь час вимушеного прогулу лише в разі наявності його вини в затримці видачі. Суд вбачає, що [PERSON] , висуваючи вимоги про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, не заявляє вимоги про поновлення на роботі, не надає доказів на підтвердження того, що неправильне формулювання причин звільнення перешкоджало її працевлаштуванню, та суд вбачає, що відсутня вина відповідача у тому, що позивач самостійно не забирає трудову книжку, отже у задоволенні цих вимог [PERSON] слід також відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed