Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-20 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін у справі. У жовтні 2022 року адвокат Будовська Наталія Володимирівна, яка діє в інтересах позивача [PERSON] звернулася до Заводського районного суду м.\~Запоріжжя з позовом до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що спірна квартира знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Квартира не приватизована. В даний час у спірному жилому приміщенні зареєстровані: позивач, відповідач, третя особа - [PERSON] та її неповнолітній син [PERSON] . З 2019 року [PERSON] за вказаною адресою не проживає, витрат по утриманню не несе, але в добровільному порядку з реєстраційного обліку не знявся. З того часу та по теперішній час відповідач має інше постійне місце проживання, яке його влаштовує. Відповідач без поважних причин не проживає в квартирі понад шість місяців, не приймає участі в оплаті за комунальні послуги та не виявляє бажання повернутися у спірне житло. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18.10.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження із викликом (повідомленням) учасників справи у судове засідання, розгляд справи призначено на 15.11.2022. Цією ж ухвалою встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи. У судовому засіданні представник позивача просила задовольнити позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у його відсутність суду не надав, відзиву на позов не подавав. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У зв`язку з чим, на підставі ст. ст. 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду. Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Статтею 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Зі змісту ордеру № 116 від 22.01.1971 року вбачається, що він видавався на ім`я [PERSON] з правом на житлову площу [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Зміна прізвища позивача з « [PERSON] » на « [PERSON] » підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, серія [NUMBER] від 13.02.1986. Згідно свідоцтв про смерть [PERSON] померла [INFO] , [PERSON] помер [INFO] , [PERSON] помер [INFO] [PERSON] померла [INFO] . Судом встановлено, що [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської від 12.10.2022 (а.с. 14). У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона проживає за адресою: [ADDRESS] , квартира розташована навпроти квартири позивачки. [PERSON] вони дружать дуже давно, вони часто бувають друг у друга в гостях. На даний час разом із позивачкою проживає лише її онук [PERSON] . Син [PERSON] близько трьох років не проживає за їх адресою. Його речей у квартирі не має. Перешкод жодних [PERSON] йому не чинила. Свідок [PERSON] повідомили, що вона дружить із позивачкою. Проживає по [ADDRESS] , однак часто приходить у гості. Знає, що син [PERSON] більше трьох років не проживає у квартирі. Згідно акту від 05.10.2022 [PERSON] , [INFO] не проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5). Згідно квитанцій за оплату комунальних послуг витрати на утримання спірної квартири несе позивач [PERSON] (а.с. 6-8). На підставі аналізу досліджених доказів, суд дійшов висновку про підтвердження обставин, викладених позові, та обґрунтованість доводів позивача щодо підстав визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, яке перебуває у користуванні позивача. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Згідно роз`яснень у п. 34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності га інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства: статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК України, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи, зокрема, здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. У постанові Верховного суду України від 16.01.2012 р. зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстрації обліку залежить, зокрема від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; 405ЦК України). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, з аналізу вищезазначених норм вбачається, що, якщо права позивача порушені, він має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування належним йому майном, тому суд приходить до висновку, що позивачка правомірно вимагає усунення будь-яких порушень її прав. Враховуючи, що дослідженими судом доказами підтверджується факт того, що відповідач [PERSON] не проживає у спірному житлі понад встановлені Законом строки без поважних причин, суд вважає доведеним, що її реєстрація в зазначеній квартирі порушує права позивачки. Крім того, судом не встановлено підстав, визначених ч. 3 ст. 71 ЖК України, які надають право збереження житлового приміщення за тимчасово відсутнім наймачем, а також, відповідачем не надано будь-яких даних, які б спростовували доводи позивачки, викладені у позові, а також підтверджували те, що відповідач несе витрати по утриманню житлового приміщення, про яке йдеться у позові. За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для визнання відповідачки такою, що втратила право користування вказаним жилим приміщення, у зв`язку з чим, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved