Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-15 00:00:00

Позивач, в інтересах якого діє адвокат Кучерук Т.М., звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 11 січня 2022 року [PERSON] в присутності двох свідків - [PERSON] та [PERSON] - надав [PERSON] в борг грошові кошти в сумі 218 000 грн., про що остання власноручно написала боргову розписку. Відповідно до вказаної розписки, відповідачка повинна була повернути суму боргу у строк до 15 лютого 2022 року. Однак станом на сьогоднішній день вищевказані грошові кошти йому повернуті не були, відповідачка ухиляється від виконання зобов`язання, на телефонні дзвінки не відповідає та ігнорує позивача. Згідно розписки від 11.01.2022 відповідачка зобов`язалася повернути борг у сумі 218 000 грн. позивачу до 15.02.2022, тому, зважаючи на наявність розписки, між сторонами 11 січня 2022 року був укладений договір позики. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язанна. У цьому разі наступає просрочення кредитора. Доказом повернення позики є факт передачі позикодавцем оригіналу боргового документа позичальникові, або зазначення кредитором відомостей у розписці про повернення боргу щодо неможливості повернення боргового документу. Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваної суми, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Просив суд стягнути з відповідачки на користь позивача борг в сумі 218 000 грн, 15 % від суми прострочення в розмірі 32 700 грн., всього 250 700 грн., судовий збір в сумі 2 607 грн., витрати на правову допомогу в сумі 10 000 грн. В судовому засіданні представник позивача, позивач підтримали заявлені вимоги, посилаючись на обставини позову. Крім того, позивач пояснив, що він передавав грошові кошти безпосередньо [PERSON] , в присутності свідків, і вона грошові кошти йому не повертала, посилання про повернення коштів на його картковий рахунок немає відношення до вказаної розписки, оскільки існує ще кримінальне провадження щодо шахрайських дій [PERSON] відносно нього, оскільки без його згоди остання знімала кошти з його кредитної картки. Відповідачка та її представник в судове засідання не з`явилися про розгялд справи повідомлені належним чином, неодноразово судові засідання у справі відкладалися за клопотанням представника відповідача, проте ні відповідачка, ні її представник жодного разу в судові засідання не прибували, відзиву на позов не надали. У заявленому представником відповідачки клопотанні про витребування доказів ухвалою суду від 05.12.2022 було відмовлено за його безпідставністю та повторно роз`яснено наслідки не прибуття в судове засідання. За згодою позивача та його представника суд здійснює розгляд в заочному порядку на підставі ст.280-289 ЦПК України, на підставі наявних доказів та ухвалює заочне рішення. Суд заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши письмові докази та оцінивши їх у відповідності до ст.89 ЦПК України, вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що відповідно до оригіналу боргової розписки від 11.01.2022, написаної [PERSON] , остання отримала в борг від [PERSON] суму грошей в розмірі 218 000 грн., які зобов`язалася повернути до 15 лютого 2022 року, а у випадку прострочення зобов`язалася повернути вказану суму з відсотками - 15 % . Розписка складена в присутності [PERSON] та [PERSON] , які поставили свої підписи на вказаній розписці, як і [PERSON] , чим підтвердила факт отримання грошових коштів в сумі 218 000 грн. 01 серпня 2022 року [PERSON] звернувся до [PERSON] з письмовою вимогою, в якій вимагав сплатити йому борг за борговою розпискою. У разі її несплати має намір звернутися до суду з позовом про стягнення вказаної суми боргу з урахуванням річних, інфляційних втрат та витрат на залучення адвоката. Вказана письмова вимога вручена особисто [PERSON] 08.08.2022 через "Укрпошту", про що свідчить трекінг відправлень. Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із частинами першою, другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Частиною першою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Системний аналіз вищезазначених положень закону дає підстави вважати, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошових коштів). Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно із ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Згідно із ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно із ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно із ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Дослідивши докази по справі у їх сукупності, суд вважає, що між [PERSON] та [PERSON] виникли договірні відносини, бо склавши боргову розписку, остання підтвердила факт отримання від позивача грошових коштів в сумі 218 000 грн. та взяла зобов`язання повернути грошові кошти в строк до 15.02.2022 року, що підтверджується оригіналом боргової розписки, складеної у присутності свідків. Відповідачка станом на час розгляду справи борг не повернула, чим просрочила виконання зобов`язання, та відповідно до боргової розписки має сплатити штраф у розмірі 15 % від простроченої суми боргу, що становить 218 000 грн. Х 15 % : 100 % = 32 700 грн., тому із [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача борг в сумі 218 000 грн. та 15 % від простроченої суми, що є штрафом відповідно до ст. 549 ЦК України, про що вказував позивач, надаючи пояснення, в сумі 32 700 грн. Не зважаючи на відсутність відзиву, суд виходячи з наявності клопотання та долучення до нього квитанції про перерахування коштів [PERSON] на картковий рахунок [PERSON] , як стверджував у клопотанні її представник, критично ставиться до вказаної квитанції та не вважає її доказом повернення коштів за борговою розпискою, оскільки позивач зазначив, що не отримував коштів та що в розписці не передбачено такого способу повернення грошових коштів як перерахування на картковий рахунок. Відповідно до ст. 137,141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати : судовий збір сплачений при подачі позову в сумі 2 607 грн., та витрати на правничу допомогу в сумі 7 200 грн., оскільки представником позивача не підтверджено надання послуг з правничої допомоги в сумі 2 800 грн., від відповідачки та її представника заперечень щодо розміру правничої допомоги не надійшло, відповідачка знайомилася з усіма матеріалами справи, як і представник, про що свідчить її розписка. За таких обставин, на підставі ст. 1046, 1047, 545, 549, 612, 625 ЦК України,

Outcome: partial