Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між сторонами та визначити місце проживання дітей разом із ним. В обґрунтування позовних вимог послався на те, що він 10.04.2007 р. уклав шлюб з відповідачкою. Від подружнього життя у них народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] .. Зазначає що з травня 2022 р. сторони повністю припинили сімейні відносин. Він із дітьми проживає у квартирі [ADDRESS] , що підтверджується актом складеним ОСББ, а відповідачка проживає у квартирі [ADDRESS] по місцю своєї реєстрації. Зазначає, що сторони розірвали усі сімейні відносини, припинили спільне проживання та ведення домашнього господарства. Відповідачка періодично їздить за кордон на тимчасові підзаробітки. Вказує, що має стабільний дохід, спиртними напоями не зловживає. Діти залишились на його вихованні, спокійно сприймають відсутність матері. Тому просить позов задовольнити. Ухвалою від 04.11.2022у справі відкрито провадження. 12.12.2022 відповідачка подала заяву, в якій позовні вимоги позивача визнала, вказала, що не заперечує проти визначення місця проживання дітей із батьком, оскільки остання часто перебуває за межами України. Також зазначала, що визначення місця проживання дітей із батьком відповідатиме інтересам останніх. Просила справу розглядати у її відсутності. 09.12.2022представник\~третьої особи\~ виконавчого\~комітету Червоноградської\~міської ради\~ \~Мазурак О.С. подала заяву про розгляд справи у її відсутності, надала витяг з рішення виконавчого комітету Червоноградської міської ради щодо визначення місця проживання дитини сторін. 12.12.2022 р. представник позивача адвокат Брух А.О. подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав з підстав викладених у позові. Згідно із ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого судового засідання суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оцінивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Сторони перебувають у реєстрованому шлюбі з 10.04.2007 р., який зареєстрований Корчинською сільською радою Радехівського району Львівської області, актовий запис №3. Під час подружнього життя у них народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями свідоцтв про народження дітей. З травня 2022 р. сторони припинили сімейні відносини, проживають окремо. Позивач із дітьми проживають по [ADDRESS] , що підтверджується актом від 19.10.2022 р. ЖБК №5. Також, даним актом підтверджується, що [PERSON] у вказаній квартирі не проживає. Актом обстеження умов проживання від 24.10.2022 р. вбачається, що комісією було проведено обстеження умов проживання позивача та дітей за адресою: [ADDRESS] , та встановлено, що житлово-побутові умови проживання сім`ї хороші, для виховання та розвитку дітей створені належні умови. Згідно характеристикою складеною класним керівником гімназії №3 [PERSON] , син сторін [PERSON] навчається у гімназії №3 з першого класу. Має хороший фізичний і розумовий розвиток, врівноважений тощо. Окрім цього, даною характеристикою підтверджується те, що дитина виявляє більшу прихильність до батька. Між батьком і дитиною встановлений тісний взаємозв`язок. Батько відвідує школу, батьківські збори, приймає участь у вихованні сина. Аналогічну за змістом характеристику було також надано класним керівником сина [PERSON] , який є учнем Червоноградського ліцею. Згідно із копією паспорта громадянина України для виїзду за кордон виданого на ім`я [PERSON] вбачається, що остання 17.10.2022 р. виїхала за межі території України у Республіку Польща. Згідно із витягом з рішення виконавчого комітету Червоноградської міської ради №171 від 16.11.2022 «Про затвердження висновків комісії з питань захисту прав дитини» проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] є доцільним. Відповідно до п.3 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до п.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. В силу вимог ст. 140 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із ч.ч. 2, 3 ст.\~11\~Закону України\~"Про\~охорону дитинства" кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. За змістом статей 160-161\~СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків , а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Тлумачення частини першої статті 161\~СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Відповідно до пункту 18 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~21.12.2007\~№ 11\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства при\~розгляді справ\~про право\~на шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст.\~160\~СК ( 2947-14 ), якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім цього, принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральної асамблеї ООН 20.11.1959 року, передбачено, що дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері кохання та морального і матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матір`ю. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Згідно із ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Визнання відповідачем позову не суперечить вимогам чинного законодавства та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наслідки визнання позову відповідачу відомі та зрозумілі. З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що сім`я сторін розпалась остаточно і збереження сім`ї є неможливим. Також, беручи до уваги інтереси та потреби неповнолітніх дітей, зумовлені їхнім розвитком та станом здоров`я, визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що місце проживання дітей сторін слід визначити із батьком позивачем по справі без визначення адреси, яка може бути змінена, що буде відповідати їх інтересам. Ураховуючи визнання відповідачем позову в повному обсязі, беручи до уваги задоволення позову, суд,

Outcome: approved