Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом за захистом прав своїх онуків - неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , та малолітньої [PERSON] , [INFO] , який мотивує тим, що гр. [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з її донькою [PERSON] . Від даного шлюбу у них народились дві доньки. 09.03.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 12.08.2016 року по справі № 308/6123/16-ц з батька дітей на користь гр. [PERSON] на утримання малолітньої [PERSON] стягнуто аліменти у розмірі 1500 грн. 00 коп. щомісячно та збільшено розмір аліментів на утримання неповнолітньої [PERSON] , стягнуті рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 17 січня 2007 року по справі № 2п-5160/06, до 1500 грн. 00 коп. щомісячно. Позивач стверджує, що [INFO] її донька, мати неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , раптово померла. Протягом тривалого часу батько [PERSON] не займається вихованням доньок, здоров`ям та навчанням їх взагалі не цікавиться, жодної матеріальної допомоги на їх утримання взагалі не надає. Вихованням та піклуванням дітей займається виключно позивач. Також у своєму позові позивач зазначає, що умови проживання в її трикімнатній квартирі у м.Ужгороді , де на даний час проживають діти [PERSON] , [PERSON] задовільні, є всі комунальні зручності (світло, вода, газ). Квартира облаштована всіма необхідними меблями та побутовою технікою. Для виховання та розвитку дітей є окрема кімната, окремі спальні місця, шкільне приладдя, одяг та взуття, продукти харчування необхідні для дітей вона забезпечує самостійно за свою пенсію. Стосунки в сім`ї традиційні, доброзичливі, діти бажають проживати разом з позивачем. Крім того, дане питання 03.05.2022 року розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Ужгородської міської ради . На засідання комісії батько дітей, [PERSON] , не з`явився, хоча про час та місце її проведення, був належним чином повідомлений. На засіданні було заслухано думку дітей - неповнолітню [PERSON] , [INFO] , та малолітню [PERSON] , які повідомили, що гр. [PERSON] участі у їх вихованнівзагалі не приймає, їх здоров`ям та розвитком, навчанням не цікавиться, матеріальної допомоги не надає. Позивач [PERSON] вважає, що все наведене внею у позові свідчить про небажання батька [PERSON] виконувати свої батьківські обов`язки по вихованню та утриманню своїх дітей, а тому, просить суд: позбавити батьківських прав гр. [PERSON] , [INFO] , останнє відоме місце проживання за адресою: [ADDRESS] , стосовно його доньок - неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , та малолітньої [PERSON] , [INFO] ; Стягнути з [PERSON] , [INFO] , останнє відоме місце проживання за адресою: [ADDRESS] , на мою користь аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , та малолітньої [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до досягнення ними повноліття. 25.08.2022 року згідно Ухвали Ужгородського міськрайонного суду було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 01.12.2022 року закрито підготовче провадження, а справу призначено до розгляду по суті. 09.11.2022 року від представника відповідача - адвоката Сідун О.С. до суду надійшов відзив на позовну заяву. Вважає, що позовні вимоги до задоволення не підлягають посилаючись на постанову №3 пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та про поновлення батьківських прав», Конвенцію про права дитини, Закони України. Стверджує, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері) так і для дитини. Також зазначає, що мотиви позовної заяви щодо того, що відповідач не займається вихованням доньок, не цікавиться їхнім здоров`ям, матеріальної допомоги на їх утримання не надає, не відповідають дійсності. Відповідач [PERSON] стверджує, що у нього з позивачем конфліктні відносини майже з самого одруження з матір`ю дітей, часті сварки та конфлікти з позивачем стали причиною розлучення. Позивач завжди налаштовувала проти нього його дружину, а тепер і його доньок., а тому , у позові слід відмовити у повному обсязі. Не погоджуючись із доводами відзиву, 18.11.2022 року від позивача [PERSON] до суду надійшла відповідь на відзив, у якому вказує , що такі твердження відповідача та його представника ґрунтуються на неправдивих фактах. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Козакова М.В. підтримали позовні вимоги, просили задовольнити з підстав наведених у ній. Також просили суд врахувати, що відповідач 19.05.2016 року був засуджений Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області за ч. 1 ст. 191 КК України до двох років позбавлення волі, та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком один рік. [PERSON] у судовому засіданні просила звернути увагу суду на те, що відповідач після смерті [PERSON] жодного разу не поцікавився здоров`ям дітей, не надавав жодної допомоги дітям та не приймає ніякої участі у їх вихованні протягом тривалого часу. [PERSON] зазначила про те, що за життя її доньки [PERSON] вона неодоразово була свідком того , як відповідач [PERSON] вчиняв насильство , проявляв агресію та піднімав руку відносно своєї тоді ще дружини [PERSON] і вона вимушена була обороняти, як доньку так і своїх онуків від протиправних дій [PERSON] . У звязку з чим, позивач хвилюється за життя та здоров`я своїх онучок неповнолітніх дівчат [PERSON] та [PERSON] . Представник відповідача адвокат Сідун О.С. у судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог, вказала , що батько інколи телефонує дітям та цікавиться їх успіхами у навчанні, просила у задоволенні позову відмовити з підстав та мотивів наведених у відзиві на позовну заяву. Вважає, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, відповідач [PERSON] є повноцінним батьком дітей, а позбавлення його батьківських прав зробить дітей сиротами. Сідун О.С. не заперечила щодо розгляду справи у відсутності відповідача [PERSON] , оскільки такий офіційно працює та на даний час у звязку з зайнятістю на роботі немає можливості з`явитись у судове засідання. Представник третьої особи Шатров В.В. у судовому засіданні підтримав висновок органу опіки та піклування , який міститься в матеріалах справи від 17.05.2022р. за №191/23/02-19 та вважає за доцільне позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його дітей, оскільки такий жодного разу на засідання комісії органу опіки та піклування не з`являвся, участі у вихованні своїх дітей жодної не бере, матеріально та морально дітей після смерті їх матері [PERSON] взагалі не підтримує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився повторно, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений вчасно та належним чином, а його представник адвокат Сідун О.С. не заперечила щодо розгляду справи у відсутності відповідача. У судовому засіданні, у присутності психолога органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому [PERSON] , - [PERSON] зазначила, що жодних відносин з батьком не підтримує, не зустрічається з ним взагалі тривалий час та немає жодного бажання бчитись з ним, батько жодним чином не допомагає їй та її сестрі у навчанні , матеріальної чи будь якої іншої підтримки їй не надає, а тому, вона не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав. Зазначила, що жодного разу батько після смерті матері не з`явився до її школи , де вона навчається, не поцікавився її успіхами у школі та її проблемами. Зазначила, що саме бабуся [PERSON] зайається її вихованням , допомагає їй у навчанні та всіляко її підтримує, а тому вона хоче проживати з бабусею. У судовому засіданні, у присутності психолога органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому [PERSON] , - [PERSON] зазначила, що після смерті мами з батьком не спілкується, проживає разом із сестрою у бабусі. Жодним чином, в тому числі і матеріально, батько не допомагає. В жовтні 2022 року батько одного разу зателефонував їй, однак, по розмові вона зрозуміла , що останній перебував у нетверезому стані і тому , перестала з ним спілкуватись. [PERSON] не цікавиться її навчанням, успіхами та проблемами та є їй чужою людиною і для неї немає жодного значення те, що його буде позбавлено батьківських прав відносно неї, оскільки, їх вихованням повністю займається бабуся. Заслухавши пояснення позивача [PERSON] та її представник адвоката Козакової М.В. , представника відповідача адвоката Сідун О.С., представнка органу опіки та піклування Шатрова В.В , з`ясувавши думку неповнолітніх дітей - [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить наступного висновку. Статтею 150 СК України встановлено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно зі ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено та не заперечується учасниками справи, що відповідач [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з донькою позивачки - [PERSON] . Від даного шлюбу у них народились доньки [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно з свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданим 09.01.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області шлюб між ними було розірвано 09.03.2013 року. Відповідно до рішення Ужгородського міськрайонного суду від 12.08.2016 року по справі № 308/6123/16-ц, було прийнято рішення збільшити розмір аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , визначений за рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 січня 2007 року у справі №2п-5160/06, та стягнуто з [PERSON] , [INFO] (відповідача), на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень 00 копійок щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову до суду - 14 червня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття, а також аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень 00 копійок щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову до суду - 14 червня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Як встановлено судом з вироку Ужгородського міськрайонного суду у справі №308/12967/15-к відповідач [PERSON] у грудні 2016року був визнаний винним у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.191 КК України та засуджений до покарання у виді обмеження волі на строк два роки та на підставі ст.75 КК України був звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік. [INFO] донька позивачки, мати дітей - [PERSON] , [INFO] , померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 25.02.2022 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). Діти [PERSON] та [PERSON] після смерті їх матері залишилися проживати та на даний час проживають разом із своєю бабусею - позивачкою [PERSON] за адресою [ADDRESS] . За даними акту обстеження від 28.04.2022 року проведеного за вказаною вище адресою, працівниками служби у справах дітей Ужгородської міської ради встановлено, що умови проживання в трикімнатній квартирі , яка належить [PERSON] задовільні, є всі комунальні зручності (світло, вода, газ). Квартира облаштована всіма необхідними меблями та побутовою технікою. Для виховання та розвитку дітей є окрема кімната, окремі спальні місця, шкільне приладдя, одяг та взуття, продукти харчування. Стосунки в сім`ї неповнолітніх дівчат [PERSON] та [PERSON] з [PERSON] традиційні, доброзичливі. У результаті бесіди з бабусею [PERSON] з`ясовано, що діти [PERSON] та [PERSON] бажають проживати із нею. Позивач [PERSON] у позовній заяві стверджує, що відповідач батько дітей - [PERSON] який був раніше засудженим за вчинення кримінального правопорушення, взагалі не цікавиться життям своїх доньок, їх успішністю в школі, зокрема і вступом старшої доньки [PERSON] після закінчення школи до навчального закладу взагал не поцікавився, жодним чином дітям не допомагає, не бере участі в їх вихованні та утриманні протягом тривалого часу. Дані обставини також підтвердили і самі діти [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні, а також підтверджується психолого-педагогічними характеристиками на дітей, виданими Ужгородською спеціалізованою школою І-ІІІ ступенів №3 з поглибленим вивченням англійської мови Ужгородської міської ради Закарпатської області від 04.04.2022 року. Крім того, за даними матеріалів справи встановлено, що позивач [PERSON] зверталася до органу опіки та піклування із заявою про надання висновку стосовно доцільності позбавлення позивача [PERSON] батьківських прав. Службою у справах дітей Ужгородської міської ради, на адресу відповідача було надіслано запрошення № 161/23/02-19 від 28.04.2022 року та № 162/23/02-19 повторно, із проханням з`явитися на засідання комісії з питань захисту прав дитини, для більш повного та об`єктивного вивчення всіх обставин даного питання. Відповідач [PERSON] на засідання комісії не з`явився та причини неявки не повідомив, жодних пояснень до комісії не подав. Так, відповідно до висновку органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому № 191/23/02-19 від 17.05.2022 року, виконавчий комітет, як орган опіки та піклування Ужгородської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно його малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] та неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . За змістом роз`яснень, викладених у п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усунення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Відповідно до вимог ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дітей, турбуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно зі статтями 9,18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991р., № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Приписами вказаної Конвенції, Закону України «Про охорону дитинства», Європейської Конвенції «Про здійснення дітей», ратифікованої Україною 03.08.2006 р., Конвенції «Про юрисдикцію, право, яке признається, виконується та співробітництво стосовно батьківської відповідальності та міру захисту дітей», ратифікованої Україною 14.09.2006 р., гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків, що не суперечить вимогам ст. 150 СК України. Відповідно до ч.1, ч. 2 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини, тобто якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Як встановлено судом та підтверджено позивачем [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , представником органу опіки та піклування [PERSON] та не спростовано відповідачем та його представником те, що батько [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню своїх неповнолітніх доньок [PERSON] та [PERSON] , і протягом тривалого часу після смерті їх матері [PERSON] жодної участі у вихованні дітей не приймає, їх фізичним, духовним та моральним розвитком не цікавиться та не займається взагалі. Зазначене також вбачається і з долученої представником органу опіки та піклування Шатровим В. копії з інформації з Єдиного реєстру боржників від 09.11.2022року , згідно якої встановлено і те , що відповідач [PERSON] на даний час значиться, як боржник зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 52972429 , № 55141850 , № 65941949 , що перебуває на виконанні у відділі державної виконавчої служби у м.Ужгороді згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду. Таким чином, суд вважає доведеним, що відповідач [PERSON] протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно своїх доньок, не піклується про них, не забезпечує їх матеріально. Суд критично оцінює заперечення відповідача [PERSON] викладені ним у відзиві, оскільки такі не спростовують доводів позовної заяви та обставин справи, а також у судовому засіданні не встановлено обставин, за яких би суд міг дійти висновку, що відповідач [PERSON] у подальшому має намір піклуватися про своїх дітей, цікавитися їхнім життям та виконувати покладені на нього батьківські обов`язки. Неявку відповідача у судове засідання, суд розцінює як байдуже ставлення до вирішення питання про позбавлення його батьківських прав. Згідно вимог ст.19 Сімейного Кодексу України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, які подають суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших документів та обставин, які стосуються справи. Згідно з частиною третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Враховуючи наведене вище, висновок органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому та в інтересах майбутнього неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити та позбавити [PERSON] батьківських прав щодо його малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] та неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . Щодо позовних вимог про стягнення аліментів, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.2 ст. 166 Сімейного Кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно з ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» - кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Частиною другою цієї статті визначено, що батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст.166 Сімейного кодексу України визначено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Вимогами ч. 2 ст.182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» установлено у 2022 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць, для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні. Як встановлено судом з характеристики виданої директором ТОВ "Унгвайер" за №160 від 28.11.2022року, відповідач [PERSON] працює у вказному товаристві на посаді вязальника схемних джгутів, кабелів та шнурів та має щомісячну заробітну плату, дохід . З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що з відповідача [PERSON] підлягають стягненню аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову - 15.08.2022 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно ст.191 ч.1 аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги заявлені позивачем обґрунтовані, зазначені факти знайшли своє підтвердження і тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання як розподілити між сторонами судові витрати. Частиною 1 ст.141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі п. 3 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року №3674-VI встановлено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого нею судового збору у розмірі 992,40 грн. за позбавлення батьківських прав та на користь держави та 908,00 грн. за стягнення аліментів.

Outcome: approved