Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-05 00:00:00

22.08.2022 р. до суду надійшов вказаний позов про стягнення з ТОВ "Ірдіс" на користь [PERSON] у відшкодування майнової шкоди в розмірі 10395,00 грн, моральної 10395,00 грн., з ТОВ "Ірдіс" на користь [PERSON] майнової шкоди в розмірі 415000,00 грн., а також просив вирішити питання судових витрат. Свої вимоги позивачі обгрунтовують тим, що 11.09.2021 р. о 12:00 год. на Кільцевій дорозі, 5-А/3 в м. Києві [PERSON] , працюючи водієм в ТОВ "Ірдіс" та керуючи транспортним засобом-автомобілем "МАН", д.н.з. [NUMBER] , при зміні напрямку руху, не переконався, що це буде безпечним, і не створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, внаслідок чого здійснив аварійну ситуацію водію мотоцикла "Харлі-Девідсон", д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався в попутньому напрямку, внаслідок чого останні впав, та здійснив зіткнення з автомобілем "Хюндай", д.н.з. [NUMBER] , водій - [PERSON] . Внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями [PERSON] вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП. Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 21.10.2021 року у справі про адміністративне правопорушення [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення. Оскільки, [PERSON] , виконуючи свої трудові (службові) обов`язки, керуючи транспортним засобом, що належить його роботодавцю - ТОВ "Ірдіс" допустив порушення Правил дорожнього руху України, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої позивачам завдано матеріальну шкоду, пов`язану з пошкодженням автомобілів та тілесних ушкоджень, у відповідності до частини 1 статті 1172 ЦК України, обов`язок з відшкодування завданої шкоди покладено на ТОВ "Ірдіс". На підставі викладеного позивачі просили позовні вимоги задовольнити. Ухвалою судді від 25.08.2022 року у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (а.с. 60). 23.09.2022 р. представник позивача подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій просив, стягнути з ТОВ "Ірдіс" на користь [PERSON] у відшкодування майнової шкоди 10395,00 грн, моральної шкоди 10395,00 грн., з ТОВ "Ірдіс" на користь [PERSON] майнову шкоду в розмірі 415 000,00 грн. а також просили вирішити питання судових витрат (а.с.73). Ухвалою суду від 13.10.2022 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду (а.с. 125). В судове засідання 06 грудня 2022 року позивачі не з`явились, представник позивачів подав до клопотання про розгляд справи за його відсутності, на вимогах позову наполягав, проти постановлення заочного рішення не заперечував (а.с. 135). Представник відповідача - ТОВ "Ірдіс" у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відповідно до ст. 130 ЦПК України, причини своєї неявки суду не повідомив, у встановлений судом строк не подав відзив на позов, тому суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи без участі відповідача на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Третя особа та/або представник третьої особи в судове засідання не з`явились, причини неявки не відомі. Письмових пояснень на позов до суд не надходило. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, згідно п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, в порядку заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 4 вказаної статті, заочний розгляд справи проводиться у разі, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, розглянувши справу, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про можливість ухвалення по справі заочного рішення про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Судом встановлено, що 11.09.2021 р. о 12:00 год. на Кільцевій дорозі, 5-А/3 в м. Києві, [PERSON] , виконуючи обов`язки водія та працюючи в ТОВ "Ірдіс, керуючи транспортним засобом-автомобілем "МАН", д.н.з. [NUMBER] , при зміні напрямку руху, не переконався, що це буде безпечним, і не створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, внаслідок чого здійснив аварійну ситуацію водію мотоцикла "Харлі-Девідсон", д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався в попутньому напрямку, внаслідок чого останні впав, та здійснив зіткнення з автомобілем "Хюндай", д.н.з. [NUMBER] , водій - [PERSON] . Внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями [PERSON] вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП (а.с. 19). З свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу мотоцикла "Харлі-Девідсон", д.н.з. [NUMBER] , вбачається, що останній належить [PERSON] на праві власності (а.с21). Постановою Святошинського районного суду міста Києва від21.10.2021 року у справі про адміністративне правопорушення [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення (а.с. 20). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Проте, що транспортний засіб "МАН", д.н.з. [NUMBER] був застрахований за договором ОСЦПВ, суду не надано. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. [PERSON] під час скоєння дорожньо-транспортної пригоди виконував свої службові обов`язки як працівник ТОВ "Ірдіс". Доказів на спростування суду не надано. Частиною 1 ст. 1172 передбачено, що відшкодування шкоди, завданої працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків здійснює юридична або фізична особа. Статтею 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За змістом ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ч. 2 ст. 1192 ЦК України). Відомостей про те, що пошкоджений транспортний засіб було відновлено, матеріали справи не містять. Згідно з висновком експерта №417 за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи від 19.09.2022 матеріальний збиток завданий власникові мотоцикла "Харлі-Девідсон", д.н.з. [NUMBER] , становить 413 129,25 грн., ринкова вартість мотоцикла в пошкодженому стані становить 46427,36 грн. (а.с. 82-84). Водій мотоцикла "Харлі-Девідсон", д.н.з. [NUMBER] [PERSON] , під час ДТП зазнав тілесних ушкоджень, що підтверджується висновком лікаря від 11.09.2021 р. та актом огляду ортопеда-траматолога від 11.09.2021 р. (а.с. 32-34). Відповідно до акту огляду ортопеда-траматолога від 11.09.2021 р. [PERSON] , було призначено лікування у вигляді прийому медикаментів та повторних профілактичних оглядів візитів до лікаря (а.с. 33-34). Розмір понесених витрат внаслідок лікування травм српричинених ДТП, становить 10395,00 грн., що підтверджується наданими до суду копіями документів (а.с. 33-45). Поряд з тим, вартість робіт по здійсненню оцінки наведеного транспортного засобу становить 5500,00 грн. (а.с. 46, 47). Разом з тим позивачами вказана сума витрат в розмірі 5500,00 грн. до стягнення з відповідача не заявлялась. За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення майнової шкоди в повному обсязі з відповідача на корить позивача [PERSON] в розмірі 10 395,00 грн, на користь позивача [PERSON] - 413 129,25 грн., оскільки вимоги позивача грунтуються на вимогах закону. Щодо відшкодування моральної шкоди. За змістом статей 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Тобто, ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме, особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди - і серед інших, - наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. Згідно ч.2, ч.5 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ч.1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Положення ст.ст. 1172, 1187 ЦК України є спеціальними щодо положень ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, у зв`язку з цим перевага у застосуванні має надаватись спеціальним нормам. Зазначений підхід узгоджується з усталеною судовою практикою, такий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 у справі 6-108цс13. Отже, відповідно до положень ЦК України за шкоду, заподіяну працівником власника джерела підвищеної небезпеки, має відповідати юридична або фізична особа, якій належить транспортний засіб (постанова Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 404/6420/13-к). Також, судом приймається до уваги, що відповідно до висновку Верховного Суду, який викладено в постанові від 05.09.2018 у справі №534/872/16-ц, шкода (в тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Виходячи з вищезазначених приписів законодавства суд зазначає, що позиває має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, а цивільно-правова відповідальність за завдану позивачу шкоду лежить на відповідачеві по справі - ТОВ "Ірдіс", як володільця джерела підвищеної небезпеки, внаслідок дії якого було завдано шкоду позивачам, незалежно від наявності його вини у скоєні ДТП. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Як зазначено у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до пункту 9 вказаної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Outcome: partial