Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до ДП «Черкаський облавтодор» АТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення заборгованості по заробітній платі, в якому просить стягнути: - нараховану, але не виплачену заробітну плату при звільненні в сумі 15342.53 грн.; - середню заробітну плату за затримку розрахунку в сумі 59542.50 грн., а всього 74885 грн. 03 коп.. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він був прийнятий 10.11.2020р. на роботу в філію «Золотоніська дорожньо-експлуатаційна дільниця» ДП «Черкаський облавтодор» АТ «Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України», згідно наказу №26-К від 09.11.2020р. на посаду водія. 18.11.2021р., згідно наказу №25-к від 18.11.2021р. позивач був звільнений з займаної посади згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін. Під час звільнення та видачі трудової книжки з боку відповідача не було проведено всі необхідні розрахунки. Відповідно до довідки, виданої 07.12.2021р. за №124 філією ДП «Черкаський облавтодор», заборгованість по заробітній платі становить 15342.53 грн.. Позивач неодноразово звертався до адміністрації підприємства з проханням провести з ним розрахунок, але його прохання проігноровано, тому позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Розмір середньоденного заробітку позивача становить 396,95 грн., що стверджено довідкою №123 від 07.12.2021 р. Позивач вважає, що оскільки відповідачем не проведено повний розрахунок при звільненні, то він має право на середній заробіток за час затримки, а саме за період з 18.11.2021р. та по дату подачі позову до суду, тобто до 29.06.2022р.. З обрахунку позивача вбачається, що заборгованість відповідача становить 150 днів, а тому заборгованість по середньому заробітку за час затримки становить 59542.50 грн. (396.95*150 днів = 59542.50 грн.). Таким чином позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за час затримки виплати зарплати при звільненні. Ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В ухвалі про відкриття спрощеного позовного провадження відповідачу був наданий строк в 15 днів, з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву та роз`яснено право подати заяву з обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. 18.08.2022р. до суду надійшов відзив на позовну заяву від ДП «Черкаський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія» «Автомобільні дороги України» відповідно до якого підприємство знаходиться в стані припинення, а тому належним відповідачем у даній справі є ліквідаційна комісія ДП «Черкаський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія» «Автомобільні дороги України». Ухвалою суду від 25.10.2022р. по даній справі було залучено в якості співвідповідача ліквідаційну комісію ДП «Черкаський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія» «Автомобільні дороги України». У подальшому від сторони відповідача на адресу суду відзив не надходив, жодних клопотань надано не було, у судове засідання представник відповідача не з`явився із невідомих причин. Позивач у судове засідання не з`явився, але надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Так як відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, але в судове засідання не з`явився без поважних причин, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши доводи позивача, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до копії трудової книжки [NUMBER] [PERSON] 10.11.2020 року був прийнятий в філію «Золотоніський ДЕД» ДП «Черкаський облавтодор» на роботу водієм І класу, а 18.11.2021 р. - звільнений за угодою сторін (п.1 ст. 36 КЗпПУ). Довідкою №124 від 07.12.2021 року, виданою філією «Золотоніська ДЕД» ДП «Черкаський облавтодор», стверджено, що на момент звільнення заборгованість по заробітній платі становить 15342.53 грн. Відповідно до довідки №123 від 07.12.2021 р. середньоденна заробітна плата на момент звільнення [PERSON] з філії «Золотоніська ДЕД» ДП «Черкаський облавтодор» становить 396.95 грн. Щодо стягнення невиплаченої заробітної плати суд зазначає наступне. Конституційне право громадян на оплату праці розглядається як одне з найбільш важливих та пріоритетних засад становлення і розвитку суспільства, ефективний засіб стимулювання працівників та службовців до Залежного та якісного виконання службових обов`язків. Згідно із ст. ст. 21, 43 Конституції України, ст. ст. 94, 115 КЗпП України, ст. ст. 21, 24 Закону України "Про оплату праці" кожна людина має право на заробітну плату за виконану роботу та її своєчасне одержання в повному обсязі. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені КЗпП України. Згідно з частиною другої статті 233 КЗпП України( у редакцій станом на 19.08.2022 р. - на день подачі позову) із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні. Разом із тим, суд зазначає, що Конституційний Суд України неодноразово надавав офіційне тлумачення частини другої статті 233 КЗпП України. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 КЗпП України, ст.ст.1, 12 Закону України «Про оплату праці» зазначив, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. У пункті 2.1 мотивувальної частини вказаного рішення Конституційний Суд України розкрив сутність вимог працівника до роботодавця, зазначених у частині другій статті 233 КЗпП України, строк звернення до суду з якими не обмежується будь яким-строком. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються «предмета доказування (ч.ч. З, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України; Законами України: "Про оплату праці", та іншими. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та ін. нормативно- правовими актами (ст. 94 КЗпІЇ України). Стаття 1 Конвенції Міжнародної організації праці "Про захист заробітної плати" № 95 (1949), яка ратифікована 30.06.61 р. закріплює, що відповідно до мети цієї Конвенції, термін "заробітна плата" означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити на підставі письмового або усного договору про наймання послуг, працівникові за працю, яку виконано, чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано, чи має бути надано. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавцем, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата (ч. 1 ст. 115 КЗпП України). Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок. З довідки №124 від 07.12.2021 року, виданої філією «Золотоніська ДЕД» ДП «Черкаський облавтодор», вбачається, що на момент звільнення [PERSON] заборгованість по заробітній платі становить 15342.53 грн. Судом встановлено, що в день звільнення відповідач не провів з працівником (позивачем по справі) розрахунок і на час винесення рішення заборгованість відповідача по заробітній платі перед позивачем становить 15342.53 грн., дані обставини стверджені належними та допустимими доказами, тому суд задовольняє позовні вимоги в цій частині повністю. Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд зазначає наступне. Як визначено ст. 116 КЗпП України (станом на день подачі позову) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку виникають передбачені статтею 117 КЗпП України правові підстави для застосування матеріальної відповідальності. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Середній заробіток згідно зі статтею 117 КЗпП України за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій) та є своєрідною санкцією для роботодавця за винні дії щодо порушення трудових прав найманого працівника. На вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України застосовується тримісячний строк звернення до суду, визначений частиною першою статті 233 КЗпП України, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним. Дана позиція суду узгоджується з висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19 (провадження № 14-47цс21) та Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові Верховного Суду від 20.07.2022 р. у справі № 204/3645/20 (провадження № 61-2520св22). Судом встановлено, що позивач був звільнений 18.11.2021 р., довідка про наявність заборгованості по заробітній платі видана йому 07.12.2021 р., та свідчить про те, що позивачу із 07.12.2021 р. було відомо про порушення його права щодо затримки виплати належних при звільненні сум. Зважаючи на вище викладене, суд дійшов висновку, що позивачем пропущено тримісячний строк звернення до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Крім того позивачем не ставилося клопотання про визнання причин пропуску поважними та поновлення даного строку. Довготривале не звернення до суду за захистом свого порушеного права суд розцінює як зловживання правом та намір стягнути чим найбільший розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку. Враховуючи вимоги ст. 430 ЦПК України належить допустити негайне виконання рішення суду щодо стягнення заборгованості по заробітній платі, але не більше ніж за один місяць. Оскільки позивач від слати судового збору звільнений на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» то із відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 992,40 грн., від якого при подачі позову був звільнений позивач за вимогу про стягнення невиплаченої заробітної плати.

Outcome: partial