Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-07 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Черкаське хімволокно», яке діє в інтересах Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ», звернулося до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію з урахування індексу інфляції та трьох процентів річних. В обґрунтування позову вказує, що ПрАТ «Черкаське хімволокно», в особі ВП «Черкаська ТЕЦ», на підставі відповідної ліцензії забезпечує тепловою енергією населення, організації та підприємства всіх форм власності у місті Черкаси. Надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання в [ADDRESS] здійснюється ПрАТ «Черкаське хімволокно», в особі ВП «Черкаська ТЕЦ». В квартирі [ADDRESS] встановлений прилад обліку теплової енергії, тому згідно п. 20 вказаних вище правил плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції, тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. У відповідності до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» № 2119-УІІІ від 22.06.2017 р. (введений в дію 02.08.2017 р.) споживач щомісяця передає показання вузлів розподільного обліку/приладів - розподілювачів; теплової енергії виконавцю відповідних комунальних послуг або визначеній власником (співвласниками) іншій особі, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, у спосіб, передбачений договором. Згідно п. 14 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету (Міністрів України від 21.07.2005 р. № 630, показання квартирних засобів обліку знімаються споживачем щомісяця. Відповідачка [PERSON] , яка є споживачами послуг з централізованого теплопостачання до квартири [ADDRESS] , встановивши квартирний прилад обліку теплової енергії, в порушення вимог ст. 11 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії, водопостачання» своєчасно не передавали показників даного приладу обліку виконавцеві комунальних послуг, що підтверджується листом-розрахунком по о/с 10007078. 14.08.2020 року, відповідно до Акту розпломбування на повірку, вузол обліку теплової енергії споживачів послуги з централізованого опалення квартири [ADDRESS] був знятий з комерційного обліку. У відповідності до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» № 2119-УІІІ від 22.06.2017 року, обслуговування та заміна вузлів розподільного обліку/приладів - розподілювачів теплової енергії здійснюються за рахунок власників таких вузлів обліку, якщо інше не встановлено законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту. Згідно з ч. 4 цієї ж статті періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування і монтаж) вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання теплової енергії та води в квартирах (приміщеннях) будинку здійснюються за рахунок власників таких вузлів обліку, якщо інше не встановлено договором. З 14.08.2020 року, у зв`язку з тим, що відповідачкою не було надано належних документів про проведення повірки квартирного приладу обліку теплової енергії, нарахування за послугу позивачем здійснювалися згідно п.п. 40-49 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, а саме у разі відсутності будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири та з урахуванням температури повітря зовнішнього середовища (по тарифу). Крім того, показники квартирного лічильника обліку теплової енергії, зафіксовані в Акті розпломбування на повірку вузла обліку теплової енергії від 14.08.2020 року по о/р 10007078, доданого до позовної заяви, були зняті позивачем відповідно до тарифу, та відповідно до них позивачем у грудні 2020 року було зроблено перерахунок відповідно до показника лічильника, що стояв на день його розпломбування. Згідно з п. 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 року у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії у багатоквартирному будинку, де окремі або всі квартири обладнані квартирними засобами обліку теплової енергії, споживачі, які не мають таких засобів обліку та які не передали виконавцю показання квартирних засобів обліку теплової енергії, оплачують таку послугу за показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири, не враховуючи витрати теплової енергії виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат тепла за показаннями усіх квартирних засобів обліку. Плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання у таких випадках: у разі відсутності засобів обліку теплової енергії, встановлених у квартирі (будинку садибного типу); у разі несправності квартирних засобів обліку, що не підлягає усуненню, з моменту її виявлення; у разі відсутності у виконавця показань квартирних засобів обліку теплової енергії за розрахунковий період з подальшим перерахунком відповідно до пункту 18 цих Правил. Відповідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 року після отримання показань квартирних засобів обліку, якщо вони відрізняються від розрахованих за показаннями будинкових засобів обліку, виконавець здійснює коригування плати за надану послугу в наступному розрахунковому періоді шляхом зменшення або збільшення обсягів спожитої кожним споживачем послуги, що відображається в платіжному документі періоду, наступного за здійсненням коригування. В квартирі [ADDRESS] лічильник обліку гарячого водопостачання був відсутній, тому згідно з п. 21 вказаних вище правил, у разі відсутності у квартирі та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання на одну зареєстровану особу. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку. Згідно з частиною 5 ст. 13 вказаного вище Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем. Частиною 3 ст. 13 Конституції України передбачено, що власність зобов`язує. Відповідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше це встановлено договором або законом. Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухому майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 285944277 від 22.11.2021 року, одноосібним власником квартири [ADDRESS] , є відповідачка [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 01.03.2010 року. А тому, в зв`язку з тим, що відповідачка своєчасно та у повному обсязі з січня 2013 року не вносила плату за отримані послуги з централізованого теплопостачання, просить суд стягнути з відповідачки [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно», в особі відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ», заборгованість за спожиту теплову енергію в розмірі 41 016 грн. 83 коп., а також 3% річних в сумі 7 200 грн. 50 коп. та інфляційну складову боргу в сумі 35 714 грн. 69 коп., що разом складає 83 932 грн. 02 коп., а також судовий збір в розмірі 2 270 грн. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21.01.2022 року відкрито провадження по справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. 02.06.2022 року представником відповідачки [PERSON] - адвокатом Остапенко І.С. подано до суду заяву про часткове визнання позовних вимог, в якій вона вказує, що відповідачка [PERSON] на теперішній час фактично зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, зазначає, що на підтвердження позову представниками позивача надано лист-розрахунок по о/р № [NUMBER] , в якому містяться математичні розрахунки «заборгованості» відповідачки з січня 2013 року по 01.10.2022 року. Однак, відповідачка [PERSON] із вказаними розрахунками не погоджується та вважає їх невірними. При цьому, просить врахувати, що 17.02.2017 року між ПАТ «Черкаське хімволокно», в особі заступника директора зі збуту відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» ПАТ «Черкаське хімволокно» [PERSON] , та [PERSON] було укладено договір про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги щодо житлового приміщення за адресою [ADDRESS] (о/р 10007078), в п. 1 якого, було зазначено, що заборгованість із теплопостачання, що утворилась станом на 01.02.2017 року становить 19 028 грн. 33 коп. Зазначена заборгованість була оплачена у 2017 році, що, окрім чеків відповідачки, підтверджується і розрахунками позивача, де відображені відповідні оплати. Тому, в графі листа-розрахунку 2017.1 повинна стояти саме узгоджена цифра заборгованості на 01.02.2017 року - 19 028 грн. 33 коп. замість зазначеної 35 067 грн. 98 коп. Також, вказує, що у графі нарахувань № 2021.5 (травень 2021 року) вказана сума 23 578 грн. 11 коп., нарахувань поза межами опалювального сезону, хоча у травні 2021 року послуги з опалення не надавалися. Крім того, аналіз наданої таблиці вказує, що у попередні роки нарахування за травень не проводились. Більш того, у позові відсутні посилання на будь-які нарахування за травень 2021 року. За таких підстав, загальну суму боргу відповідачки [PERSON] за послуги перед позивачем станом на 01.10.2021 року можливо обраховувати шляхом віднімання від обчисленої суми заборгованості безпідставно донарахованої суми у графі 2017.1 та безпідставно нарахованої у графі 2021.5., і вона буде становити: 41 016 грн. 83 коп. - (35 067 грн. 98 коп. -19 028 грн. 33 коп.) - 23 578 грн. 11 коп. = 1 399 грн. 07 коп. Таким чином, вважає, що станом на 01.10.2021 року заборгованість відповідачки [PERSON] перед позивачем становить 1 399 грн. 07 коп. Також зазначає, що в обґрунтування своїх розрахунків позивач посилається на Акт розпломбування на повірку засобу обліку теплової енергії у квартирі [ADDRESS] . В той же час, зазначений документ не може бути підставою для будь-яких нарахувань, оскільки не містить необхідних даних: замість належного споживача [PERSON] вказана, як особа-споживач [PERSON] . Крім того, саме рішення позивача скласти Акт розпломбування на повірку є протиправним та таким, що порушує інтереси відповідачки, оскільки абз. 3 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» встановлено, що періодична повірка засобів вимірювальної техніки вузлів розподільного обліку здійснюється згідно з міжповірочним інтервалом, зазначеним у технічному паспорті на цей засіб, але не менш як один раз на шість років для засобів механічного типу та не менш як один раз на дев`ять років для засобів інших типів. Прилад обліку теплової енергії, яким обладнана квартира [ADDRESS] є електронним засобом обліку, був прийнятий на комерційний облік 17.02.2017 року, а відтак, наступна його повірка повинна була бути не пізніше 17.02.2026 року. Тому відповідачка розцінює факт складання зазначеного акту, як такий, що спрямований на порушення прав споживача, з метою створення умов для безпідставного нарахування сум заборгованості нібито за порушення з боку позивача, чого фактично не було. Також вказує, що фальсифікація акту про розпломбування підтверджується даними акту постановки на комерційний облік - де датою початку обліку стоїть 17.02.2017 року, а закінчення - 24.10.2020 року. Фактичне зняття з комерційного обліку приладу обліку теплової енергії під час опалювального сезону унеможливлює зняття для проведення повірки приладу обліку та створює передумови для безпідставного нарахування. Також зазначає, що з огляду на викладене, а зокрема на хибність розрахунку саме заборгованості, «розрахунок інфляційних по о/р [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] » та «розрахунок 3% річних по о/р [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] » є необгрунтованими, неправильними, а обраховані суми є такими, що не підлягають задоволенню. Крім того, просить врахувати, що звертаючись із позовом про стягнення сум заборгованості з січня 2013 року по 01.10.2022 року, позивач намагається стягнути кошти поза межами строку позовної давності. Враховуючи викладене вище, відповідачка [PERSON] визнає позовні вимоги тільки в частині стягнення боргу в сумі 1 399 грн. 07 коп. В судовому засіданні представники позивача, за довіреністю Пінчук І.С. (с/з 11.08.2022 року, 14.11.2022 року) та Лекіашвілі В.В. (с/з 05.10.2022 року, 02.12.2022 року) позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити: стягнути з відповідачки [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно», в особі відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ», заборгованість за спожиту теплову енергію (централізоване опалення та гаряче водопостачання) в загальній сумі 41 016 грн. 83 коп., а також 3% річних в сумі 7 200 грн. 50 коп. та інфляційну складову боргу в сумі 35 714 грн. 69 коп., що разом складає 83 932 грн. 02 коп., а також судовий збір в розмірі 2 270 грн. При цьому, представниками було надано пояснення щодо механізму нарахування заборгованості за надані послуги, а зокрема, що в період коли відповідачкою не передавалися показники приладу обліку (лічильника), а саме в період з 01.12.2017 року по 01.12.2020 року, то такі нарахування за спожиту теплову енергію здійснювалися лише на місця загального користування із застосуванням проектного МЗК та діючих в цей період тарифів. В подальшому нарахування здійснювалися відповідно наданих відповідачкою показників приладу обліку теплової енергії. Нарахування в травні 2021 року на суму 23 578 грн. 11 коп. були проведені за наслідками акту контрольної повірки, яка була проведена 14.08.2020 року, тобто на різницю між показниками, зазначеними в акті приймання приладу обліку теплової енергії на комерційний облік (3,264 МWh) та показниками, зазначеними в акті контрольної перевірки засобів обліку (лічильника) теплової енергії (23,703 МWh), тобто на різницю - 20,439 МWh (що в перерахунку становить 17,57 Гкал), із застосуванням діючих на той час тарифів, що відповідає вимогам чинного законодавства. Зокрема, за період з 01.11.2017 року по 10.10.2018 року до спожитої теплової енергії - 4,801643 Гкал був застосований діючий в цей період тариф - 1183 грн. 98 коп., відповідно заборгованість в цей період складала - 5 685 грн. 05 коп.; за період з 11.10.2018 року по 31.12.2018 року до спожитої теплової енергії - 1,144573 Гкал був застосований діючий в цей період тариф - 1169 грн. 58 коп., відповідно заборгованість складала - 1 338 грн. 67 коп.; за період з 01.01.2019 року по 12.04.2021 року до спожитої теплової енергії - 11,627233 Гкал був застосований діючий в цей період тариф - 1423 грн. 76 коп., відповідно заборгованість складала - 16 554 грн. 39 коп., що разом складає 23 578 грн. 11 коп. Тому, просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідачки [PERSON] - адвокат Остапенко І.С. позовні вимоги визнала частково, з урахуванням доводів, викладених у заяві від 02.06.2022 року про часткове визнання позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно», в інтересах Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ», до [PERSON] про стягнення боргу за спожиту теплову енергію, а саме на суму 1 399 грн. 07 коп. Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу та дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку. Згідно зі статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Пунктом 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно зі статтею 5 вказаного Закону до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга (послуга з управління багатоквартирним будинком) та комунальні послуги (послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами). Статтями 7, 8 вказаного вище Закону визначені права та обов`язки споживачів й виконавця комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно з законодавством і умовами договорів, а обов`язком споживача - є укладення договору про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, а також оплата наданих житлово-комунальних послуг за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. При цьому, п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону передбачено, що споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом. За змістом ст. ст. 67-68, 162 ЖК України, наймач чи власник житла зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги по затвердженим тарифам. Плата за комунальні послуги вноситься щомісячно. Крім того, згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем. В судовому засіданні встановлено, що ПрАТ «Черкаське хімволокно», в особі ВП «Черкаська ТЕЦ», на підставі відповідної ліцензії Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №374 від 30.11.2012 року, забезпечує тепловою енергією населення, організації та підприємства всіх форм власності у місті Черкаси. Надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання в будинку [ADDRESS] здійснюється ПрАТ «Черкаське хімволокно» ВП «Черкаська ТЕЦ». Як вбачається із відповіді відділу реєстрації місця проживання Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради від 10.02.2022 року відповідачка [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 37), тобто за іншою адресою, однак, вона як одноосібний власник квартири [ADDRESS] , що стверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухому майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 285944277 від 22.11.2021 року (а.с. 18), є споживачем послуг, які надає їй позивач. Таким чином, на відповідачку [PERSON] , як на власника майна, покладено обов`язок по його утриманню та оплаті житлово-комунальних послуг, в тому числі і послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, які надавались до квартири [ADDRESS] , позивачем - ВП «Черкаська ТЕЦ» Публічного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Черкаське хімволокно». Однак відповідачка своєчасно та в повному обсязі не вносила плату за надані їй послуги, в зв`язку з чим в неї утворилася заборгованість. Не проживання відповідачки у квартирі, яка належить їй на праві власності, та факт відсутності її реєстрації у цій квартирі не звільняє останню, як власника квартири, від обов`язку нести витрати по оплаті житлово-комунальних послуг, які були надані ВП «Черкаська ТЕЦ» Публічного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Черкаське хімволокно». Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.04.2020 року у справі № 757/29813/17-ц. Також в судовому засіданні встановлено, що договір про надання житлово-комунальних послуг між сторонами (ВП «Черкаська ТЕЦ» ПАТ «Черкаське хімволокно» та відповідачкою [PERSON] ) не укладався, однак, не укладення договору не виключає можливість стягнення з відповідачки на користь позивача вартості фактично отриманих послуг і не може бути підставою для звільнення споживача (відповідачки [PERSON] ) від оплати цих послуг. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 15.03.2018 року у справі № 401/710/15-ц. В силу ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботи, надати послугу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Положеннями ст. ст. 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Як зазначено у ст. 610 ЦК України, - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, - уразі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Частиною 1 статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У відповідності до частини 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Із позовної заяви та доданих до неї розрахунків вбачається, що основний борг складає 41 016 грн. 83 коп., в тому числі: борг по опаленню - 37 549 грн. 17 коп., борг по гарячому водопостачанню - 3 467 грн. 66 коп. Вказана заборгованість нарахована відповідачці за спожиті нею послуги та відповідно до діючих на той час тарифів. До того ж, в судовому засіданні представниками позивача надані детальні пояснення щодо порядку нарахування вищевказаної заборгованості і вони зауважень, з боку суду, не викликають. Щодо доводів представника відповідачки щодо неправильності в проведених позивачем розрахунків, оскільки в договорі реструктуризації, укладеному між сторонами, було погоджено, що станом на 01.02.2017 року заборгованість відповідачки складає 19 028 грн. 33 коп., а у вищевказаному розрахунку станом на 01.01.2017 року вказана заборгованість складає 35 067 грн. 98 коп., то слід зазначити, що січні 2017 року, а саме 27.01.2017 року, відповідачкою були здійснені часткові оплати боргу, а саме: за тепло - 5 000 грн., за гарячу воду - 1 000 грн., відповідно вказаний борг зменшився на дану суму і враховуючи нарахування січень 2017 року (2 338 грн. 34 коп. - за тепло, 222 грн. 01 коп. - за гарячу воду) борг станом на 01.02.2017 року складав 31 628 грн. 33 коп. Крім того, 06 та 08 лютого 2017 року відповідачкою також були здійснені часткові оплати боргу, а саме: за тепло - 11 500 грн., за гарячу воду - 1 000 грн., тому з урахуванням цих проплат заборгованість відповідачки (без нарахувань за лютий 2017 року) складала 19 028 грн. 33 коп., а із врахуванням нарахувань за лютий 2017 року така заборгованість склала 20 567 грн. 44 коп., що і відображено у вищевказаному розрахунку. При цьому, суд зазначає, що договір про реструктуризацію був укладений між сторонами 17.02.2017 року, тобто після здійснення відповідачкою 06 та 08.2017 року вищевказаних проплат, тому відповідно і борг відповідачки був визначений із їх урахуванням, а саме в 19 028 грн. 33 коп., що не спростовує, а навпаки підтверджує наведені позивачем розрахунки. Щодо доводів представника відповідачки про фальсифікацію позивачем акту роз пломбування від14.08.2020 року, то слід зазначити що вони не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Даний акт складений в межах строку, визначеного в акті від 17.02.2017 року про прийняття на комерційний облік засобу обліку теплової енергії споживача [PERSON] (адреса [ADDRESS] ). Надане представником фото приладу обліку теплової енергії SensoStar2, заводський номер 63984436, де кінцевим показником спожитої теплової енергії зазначено 30,913 МWh (а.с. 73), також не спростовує доводів позивача та встановлених в судовому засіданні обставин, оскільки розрахунок позивача за спожиту теплову енергію проводився з урахуванням показника зазначеного в акті розплобування від 14.08.2020 року - 23,703 МWh і він є значно меншим вказаного показника на наданому представником відповідачки фото. Крім того, зазначене фото і не може бути належним доказам у справі. Разом з тим, суд враховує, що судовим наказом Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02.09.2015 року (справа №711/7183/15-ц) з відповідачки вже була стягнута заборгованість, яка існувала станом на 01.07.2017 року, в загальній сумі 19 858 грн. 44 коп. і вона фактично уже погашена, оскільки відповідачкою було здійснено сплату грошових коштів за період з 01.07.2017 року по 01.10.2022 року на загальну суму 54 225 грн. 88 коп., з яких 19 858 грн. 44 коп. зараховано в якості погашення заборгованості за судовим наказом від 02.09.2015 року, оскільки в силу чинного законодавства, якщо особа не вказує місяць оплати або вносить суму більшу ніж нарахування, виконавець на власний розсуд відносить надлишок та непозначену суму до сплати заборгованості за попередні періоди. За таких підстав, тільки залишок суми, а саме 34 367 грн. 44 коп. зараховується на погашення заборгованості, яка виникла за період з 01.07.2015 року по 01.10.2022 року. Відповідно, із урахуванням зазначеного, сума боргу, яка підлягає до стягнення складає 41 016 грн. 83 коп., і такий борг виник уже за період з 01.07.2015 року по 01.10.2022 року. Тому подвійного врахування суми (19,858 грн. 44 коп.), яка попередньо уже стягнута судовим наказом, в даному випадку немає. Таким чином, з урахуванням вищенаведених обставин, до стягнення із відповідачки [PERSON] підлягає заборгованість за спожиту теплову енергію, яка фактично виникла за період з 01.07.2015 року по 01.10.2021 року, в загальній сумі 41 016 грн. 83 коп. Щодо заявленого стороною відповідача клопотання про застосування до вказаних правовідносин наслідків пропуску строку позовної давності, то слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки в судовому засіданні встановлено що плату за надані відповідачці послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання вона мала здійснювати щомісячно за виставленими їй позивачем рахунками, то право позивача на отримання такої плати вважається порушеним з моменту недотримання відповідачами строку погашення кожного чергового (щомісячного) платежу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж по оплаті послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання починається з моменту порушення строку його погашення. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачами кожного чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України строк позовної давності переривається разом з учиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Таким чином, усвідомлена оплата боргу за попередній період є підставою для переривання строку позовної давності. Як вбачається із матеріалів справи, з даним позовом позивач звернувся до суду 13.01.2022 року. З розрахунку заборгованості по о/р № [NUMBER] (адреса: [ADDRESS] ) та встановлених в судовому засіданні обставин вбачається, що борг у відповідачки виник саме з 01.07.2015 року (оскільки за попередній період сума боргу уже стягнута судовим наказом), відповідачкою оплата за надані їй послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання у період з 01.07.2015 року по 01.10.2021 року вносилася періодично та в більших обсягах ніж нарахування, тому вони не переривали строку позовної давності і, відповідно, наслідки пропуску строку позовної давності застосуванню не підлягають. Що стосується вимог позивача про стягнення із відповідачки інфляційних в загальній сумі 35 714 грн. 69 коп. та 3% річних в загальній сумі 7 200 грн. 50 коп., то вони підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступного. В силу ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботи, надати послугу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Положеннями ст. ст. 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Як зазначено у ст. 610 ЦК України, - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, - уразі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Частиною 1 статті 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У відповідності до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки інфляційні втрати та 3% річних мали нараховуватися позивачем та сплачуватися відповідачкою щомісячно від простроченої суми, але не сплачувалися оскільки таких вимог до відповідачки не пред`являв сам позивач, і з даним позовом він звернувся до суду 13.01.2022 року, тому, відповідно до стягнення з відповідачки [PERSON] підлягають інфляційні та три проценти річних за період з 13.01.2019 року по 01.10.2021 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності, а саме: інфляційні збитки в сумі 1 616 грн. 14 коп. та три відсотки річних в сумі 793 грн. 26 коп. Таким чином, з урахуванням викладеного вище до стягнення із відповідачки [PERSON] на користь позивача підлягає заборгованість за спожиту теплову енергію в сумі 41 016 грн. 83 коп., три відсотки річних в загальній сумі 793 грн. 26 коп., інфляційна складова боргу в загальній сумі 1 616 грн. 14 коп., а всього 43 426 грн. 23 коп. Щодо стягнення із відповідачки на користь позивача судових витрат, а саме судового збору в розмірі 2 270 грн., то суд зазначає наступне. В силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду з даним позовом було сплачено судовий збір в сумі 2 270 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 495 від 08.12.2021 року. При цьому, позовні вимоги пред`явлені позивачем на суму 83 932 грн. 02 коп. Даний позов задоволений частково, а саме на суму 43 426 грн. 23 коп. Відповідно, судовий збір, який підлягає до стягнення з відповідачки на користь позивача складає 1 174 грн. 50 коп. (пропорційно до задоволених позовних вимог). На підставі викладеного вище,

Outcome: partial