Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи її тим, що 02.10.2021 року між ним та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано виконкомом Оноківської сільської ради, Ужгородського району, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблений відповідний актовий запис за № 136. Від даного шлюбу у подружжя дітей немає. Зазначає, що давно з відповідачем по справі подружнім життям не живуть. Спільного господарства та побуту не ведуть, матеріально одне одного не підтримують. За час перебування в шлюбі часто розходились. Через відсутність взаємоповаги одне до одного, у них виникли неприязні стосунки. За весь цей час майже не спілкувались. Через постійні сварки, внаслідок того, що кожний із них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства їх шлюб розпався. Вважає, що за даних обставин реєстрація шлюбу носить суто формальний (юридичний) характер, оскільки жодних обов`язків як подружжя не несуть. З вищенаведених підстав їх подальше спільне життя і збереження шлюбу стало неможливим, оскільки це суперечить спільним інтересам подружжя. Рішення про розірвання шлюбу прийнято давно, а тому термін на примирення просить не давати. Добровільно піти в РАЦС для подачі заяви про розірвання шлюбу відповідачка відмовилася. За таких обставин, позивач просить суд шлюб, який був укладений 02.10.2021 року, між ним та [PERSON] , розірвати. Після розірвання шлюбу відновити йому прізвище [PERSON] . У судове засідання [PERSON] не заявився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся своєчасно і належним чином, однак його представник адвокат Бойко Б.Б. подав заяву, у якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив такі задоволити. Також просив розглянути справу без їх участі. Проти заочного рішення по справі не заперечує. Відповідачка [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, в тому числі й шляхом повідомлення на офіційному веб сайті судової влади. Дослідивши матеріали справи та подану заяву зокрема, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Як вбачається з оригіналу свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 02.10.2021 року, між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано виконкомом Оноківської сільської ради, Ужгородського району, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблений відповідний актовий запис за № 136. Судом встановлено, що спільне життя у сторін не склалося, спільне господарство як подружжя не ведуть, життя, яке б ґрунтувалося на почуттях взаємної любові, дружби та поваги немає. Спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Приписами ст.110 СК України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 СК України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Спору щодо поділу спільного майна подружжя сторонами не заявлялося. Враховуючи вищенаведені обставини справи та аналізуючи наведені вище норми СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між сторонами, слід розірвати. Крім цього, згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Виходячи із заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що після розірвання шлюбу [PERSON] , слід відновити прізвище « [PERSON] ». У відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідачки належить стягнути на користь [PERSON] судові витрати у розмірі 992,40 грн. сплаченого судового збору та на користь держави 992,40 грн. судового збору.

Outcome: approved