Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-21 00:00:00

В січні 2022 року позивачка звернулася до суду з позовом і просить: - стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарантбуд» 163 253, 69 грн. заборгованої заробітної плати; - 14 875, 96 грн. середнього заробітку за ча с затримки розрахунку при звільненні; - 10 000, 00 грн. в відшкодування моральної шкоди. Посилається в позові на те, що 04 лютого 2019 року була прийнята на роботу до ТОВ`Гарантбуд» на посаду диспетчера. 01 листопада 2021 року була звільнена з роботи за п.1 ст.36 КЗпП України, за угодою сторін. На момент звільнення з роботи позивач заборгував їй 178 690, 73 гнр. заробітної плати, з яких було виплачено лише 15 437, 04 грн. Її претензія на адресу відповідача про виплату заборгованості повернулася на її адресу. Дії відповідача принизили її як людину завдали моральної шкоди та призвели до моральних страждань. З урахуванням цього вона знаходиться в пригніченому стані, втратила спокій, погіршивлося самопочуття та психологічний стан. З урахуванням цього, просить задовольнити позов. 19 січня 2022 року справа була зареєстрована в канцелярії суду та відповідно до ст.33 ЦПК України було визначено склад суду. Ухвалою суду від 22 лютого 2022 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження в справі, відповідачу копію позовної заяви з додатками. Направлені відповідачу документи повернулися до суду без вручення за закінченням терму зберігання, тобто не витребувані адресатом з поштового відділення. Повторно направлений відповідачу конверт з копією ухвали про витребування доказів повернувся до суду в зв`язку з відмовою адресата від його отримання. Таким чином, відповідач своїм правом не скористався, відзив на позов не подав. З урахуванням цього суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній доказами. Дослідивши матеріали справи, суд приодить до висновку про часткове задоволення вимог позивачки, виходячи з наступного. Відповідно до ст.ст. 21, 24 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства,установи,організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов"язується виконати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник зобов"язується виплачувати працівникові заробітну плату. Судом встановлено, що позивачка відповідно до наказу № 01/02/19-к1 від 01 лютого 2019 року була прийнята на роботу на посаду диспетчера ТОВ`Гарантбуд». Наказом №32/к від 01 листопада 2021 року була звільнена з роботи за п.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін. З довідки форми ОК-5, виданої органами Пенсійного фонду, вбачається, що заробітна плата позивачці нараховувалася і з неї сплачувалися страхові внески. З довідки АТ КБ`Приватбанк» вбачається, що протягом квітня-серпння 2019 року було сплачено 15 437, 04 грн. заробітної плати. Таким чином, заборгованість по заробітній платі на момент звернення позивачки до суду становила 163 253, 69 грн. / а. с. 11 - 14; 29 - 35 / Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собіна життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Згідно зі ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Як зазначає позивачка, розрахунок при звільненні з нею проведений не був, нарахована заробітна плата не виплачена, не дивлячись на її звернення до відповвдача з претензією. Вирішуючи спір між сторонами, суд враховує наступне. Відповідно до ч.ч.1, 2,3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч.ч.1, 2,3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таким чином, законодавством України кожній особі гарантовано та закріплено право на судовий захист своїх прав та вільний вибір способів такого захисту. Відповідач відзив на позовну заяву не подав, своїх заперечень проти вимог позивача суду не подав, обставин, викладених у позові, не спростував. За таких обставин суд приходить до висновку про обгрунтованість вимог позивачки в частині стягнення заборгованої заробітної плати. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України ). Звертаючись до суду, позивачка просить стягнути з відповідача 14 875, 96 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Розрахунок вказаної суми проведений відовідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року, а саме з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. З заявою про збільшення розміру позовних вимог позивачка після звернення до суду у встановлені законом строки не звееерталася. З урахуванням цього, диспозитивності цивільного судочинства, визначеної в ч.1 ст.13 ЦПК України, суд приходить до висновку ро задоволення вимог позивачки в цій частині в визначеній нею сумі. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. За змістом даної норми закону підставою для відшкодування моральної шкоди є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 3.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Виходячи з викладеного вище, розміру заборгованості відповідача та тривалості затримки розрахунку при звільненні, який не проведений до цього часу, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача в цій частині в розмірі 5 000, 00 гр. Відповідно до ч. ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України « Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Згідно з ч.4 даного закону розмір судового збору при зверненні до с уду з позовом майнового характеру, поданого фізичною особою, становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб - 2 270, 00 гр. Таким чином, розсуд судового збору за вимогу майнового характеру становить 908, 00грн. З урахуванням цього, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 908, 00 грн. судового збору в частині вимоги. від сплати якої звільнена позивачка при зверненні до суду.

Outcome: partial