Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-18 00:00:00

Одеська міська рада звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси з позовними вимогами до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Юридичний департамент Одеської міської ради, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, про скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації, скасування рішення державного реєстратора та звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення самочинно збудованого об`єкта. В обґрунтування позову позивач зазначив, що Одеська міська рада змушена звернутись до суду за захистом свого порушеного права як власник земель комунальної власності територіальної громади м. Одеси, оскільки порушено його право власності на землю у зв`язку із самочинним будівництвом. Так, позивач зазначає, що на підставі договору купівлі-продажу від 01.03.2019 року № 406 [PERSON] стала власником квартири [ADDRESS] , загальною площею: 57,0 кв.м. В подальшому, 21.12.2019 року [PERSON] на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації здійснила реєстрацію змін, а саме: «квартиру, об`єкт житлової нерухомості змінено на нежитлове приміщення, загальну площу 57, 0 кв.м., змінено на загальну площу 82, 3 кв.м., адресу змінено з [ADDRESS] на [ADDRESS] ». Проведення незаконної реконструкції квартири [ADDRESS] , відбулось за рахунок земель комунальної власності, у зв`язку з цим, позивач змушений звернутись до суду з даним позовом, яким просить суд скасувати реєстрацію декларації від 19.11.2019 року № ОД 141193232247, скасувати рішення державного реєстратора про реєстрацію змін розділу від 21.12.2019 року № 50378813, зобов`язати [PERSON] , за власний рахунок привести об`єкт за адресою: [ADDRESS] до попереднього стану шляхом знесення самочинної прибудови до квартири загальною площею 25,3 кв.м., яка знаходиться на земельній ділянці Одеської міської ради, стягнути з відповідача на користь Одеської міської ради судовий збір у розмірі: 8\~408, 00 грн. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 09 червня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Сторонам надіслано копію ухвали суду, відповідачу роз`яснено про право на подання відзиву на позовну заяву, третій особі роз`яснено про право на подання письмових пояснень щодо позову. Також, ухвалами Суворовського районного суду м. Одеси від 09 червня 2020 року задоволено клопотання представника позивача про забезпечення позову, шляхом накладення арешту та витребування доказів, а саме реєстраційної справи щодо спірного об`єкта нерухомості. На виконання ухвали суду, 15.07.2020 року (вх. № 17779) Управлінням державної реєстрації Відділу документального та інформативного забезпечення Юридичного департаменту ОМР надіслано на адресу суду завірені скан-копії документів реєстраційної справи № 177018451101 на 19 аркушах, та 10.08.2020 року (вх. № 19970) надіслано копії документів реєстраційної справи, які містяться в електронну вигляді у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на 30 аркушах (а.с.75-133) Не погоджуючись з позовними вимогами 26.04.2021 року (вх. № 12140) відповідач подала відзив на позовну заяву, згідно якого зазначила, що позовні вимоги є безпідставними та такими, що суперечать фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с.169-174). В останнє судове засідання представник позивача Одеської міської ради не з`явився, разом з цим, 19.12.2022 року (вх. № 24970) представником позивача [PERSON] , подано заяву щодо можливості розгляду справи за його відсутність в якій представник зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити з підстав, що викладені в заяві (а.с.143). Представник відповідача [PERSON] адвокат Братко О.І., також звернувся з заявою щодо можливості розгляду справи за його відсутності, та надав заключну промову у судових дебатах, згідно якої зазначив, що обраний позивачем спосіб захисту шляхом зобов`язання провести об`єкт будівництва до попереднього стану шляхом знесення є неефективним в розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та фактично не призведе до відновлення порушених прав, а навпаки призведе до недотримання справедливої рівноваги, оскільки приведення об`єкту до попереднього стану шляхом знесення прибудови, фактично означає знесення належного відповідачу на праві власності майна, що є порушенням права власності, гарантованого ст. 41 Конституції України (а.с.144). Представник третьої особи, Юридичного департаменту Одеської міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином та своєчасно (а.с.241), 17.08.2020 року (вх. № 20594) третя особа подала клопотання про можливість розгляду справи за відсутності представника третьої особи (а.с.135). Представник третьої особи: Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської про слухання справи повідомлений належним чином та своєчасно, в судове засідання також не з`явився про причини не явки суд не повідомив (а.с.242). Заяв про відкладення слухання справи, письмових пояснень щодо позову на адресу суду не надходило. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (ч. 3 ст. 211 ЦПК України.) З урахуванням наявних заяв представників позивача та відповідача, а також за наявності належного повідомлення про розгляд справи третіх осіб, суд дійшов висновку щодо можливості розгляду справи за відсутності учасників на підставі наявних у суду матеріалів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи, письмові докази надані позивачем на підтвердження позовних вимог, відповідачем на спростування позову в їх сукупності, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Так, звертаючись до суду з позовом про скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації, скасування рішення державного реєстратора та звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення самочинно збудованого об`єкта, позивач зазначив, що порушено його право, як власника земельної ділянки шляхом самочинного будівництва, а саме прибудови із подальшою незаконною реєстрацією самочинного будівництва за адресою: [ADDRESS] . Згідно договору купівлі-продажу 01.03.2019 року [PERSON] , продав, а [PERSON] , придбала у власність квартиру [ADDRESS] , що складається в цілому з двох житлових кімнат, житловою площею 30, 2 кв.м., загальною площею 57, 0 кв.м. (а.с.37-40). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав не нерухоме майно вбачається, що право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] , та згідно реєстрації змін розділу від 21.12.2019\~року квартира, об`єкт нерухомості: Так змінено на не житлове приміщення, об`єкт житлової нерухомості: Ні. Загальна площа: 57 кв.м., житлова 30,2 кв.м., змінено на загальна площа: 82,3 кв.м. Адреса: [ADDRESS] , змінено на [ADDRESS] (а.с.19-20). Судом досліджуються (завірені скан-копії) документів реєстраційної справи №1770018451101 щодо об`єкта нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] , які містяться в електронному вигляді у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Так, матеріалами реєстраційної справи встановлено, що рішенням державного реєстратора приватного нотаріуса Адамаць О.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вирішено провести державну реєстрацію права власності, форма власності: приватна на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] . В подальшому, рішенням про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 50378813 від 21.12.2019 року державним реєстратором приватним нотаріусом Дишлева Т.В., внесено зміни до запису про права власності. Підстава державної реєстрації права власності: договір купівлі-продажу, серія та номер: 406, виданий 01.03.2019 року, технічний паспорт виданий 02.12.2019 року, видавник: ТОВ «АРХЕКСПЕРТБУД»; декларації про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер: ОД141193232247, виданий 19.11.2019 року, видавник Управління ДАБК ОМР (а.с.99-133). Таким чином, матеріалами справи встановлено, що відповідач отримавши декларацію про готовність об`єкта в експлуатацію та технічний паспорт звернулась до державного реєстратора про внесення змін до запису про право власності, на підставі поданих документів відбулась реєстрація зміни площі об`єкта нерухомості та адреса об`єкта нерухомості. Разом з цим, судом досліджуються наступні документи. Відповідно до листа Департаменту комунальної власності Одеської міської ради від 28.10.2019 року зазначено, за результатами скарг громадян виявлено факт забудови прибудинкової території загального користування за адресою: [ADDRESS] . За наявною у Департаменті інформацією, правовстановлюючі документи на землекористування, передбачені ст.ст. 125, 126 ЗК України, відсутні. Відповідно до Акту огляду земельної ділянки від 18.10.2019 року відділом самоврядного контролю за використання і охороною земель та дотримання вимог земельного законодавства ДКВ ОМР оглянуто земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , та встановлено, що земельна ділянка за вищевказаною адресою являє собою прибудинкову територію багатоповерхового будинку загального користування. Частина вказаною прибудинкової території загальною площею орієнтовано 30 кв.м., забудова та використовується під розміщенням прибудови до приміщення № 180 (квартира) першого поверху (а.с.21,22). До Акту надані фотографії прибудови до квартири, що розташована на земельній ділянці (а.с.23-25). Згідно листа Департаменту архітектури та містобудування ОМР від 10.02.2020 року дані щодо видачі містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] не значаться (а.с.35). За даними декларації про готовність об`єкта до експлуатації № ОД141193232247, виданий 19.11.2019 року, видавник Управління ДАБК ОМР встановлено зміну геометричних розмірів фундаментів у плані, що відбулось за рахунок земельної ділянки. Вирішуючи позовні вимоги суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 80 ЗК України суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, на землі комунальної власності. Згідно зі ст. 83 ЗК України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної і державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності. Виходячи зі змісту ст. 12 ЗК України, до повноважень міських рад у галузі земельних відносин належить, зокрема право розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадянам та юридичним особам, здійснення контролю за використанням і охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства тощо. Згідно з п. 34 ч. 1 ст.\~26\~Закону України\~«Про місцеве\~самоврядування в\~Україні» питання у сфері регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної або міської ради. Власник земельної ділянки відповідно до ст.\~319\~Цивільного кодексу\~України (далі -ЦК України) володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил (ч. 1 ст. 376 ЦК України). Судом встановлено, що земельна ділянка, на якій знаходяться самочинно реконструйованій об`єкту нерухомості, відповідачу у користування чи у власність Одеською міською радою не надавалась. Відповідно до ст.\~391\~ЦК України власник майна може вимагати усунення будь-якого обмеження його права власності. Згідно із ч. 4 ст.\~376\~ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Таким чином, самовільно зайнята земельна ділянка, на якій розташований самочинно реконструйований об`єкт нерухомості підлягає звільненню за рахунок відповідача, шляхом знесення самочинної прибудови до квартири. Згідно із ч. 3 ст.\~375\~ЦК України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Відповідно до ст.\~376\~ЦК України житловий будинок, будівля, споруда або інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Аналогічні положення закріплені у п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 6 «Про практику застосування статті 376 Цивільного кодексу України» (про правовий режим самочинного будівництва), в якому зазначено, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Згідно з ч. 4, 5 статті 26\~Закону України\~«Про регулювання\~містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Проектування на будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування. Таким чином, первинною складовою ланкою на шляху отримання документів на будівництво є отримання замовником або проектувальником вихідних даних. Згідно із ст.\~29\~Закону України\~«Про регулювання\~містобудівної діяльності» основними складовими вихідних даних є: 1) містобудівні умови та обмеження; 2) технічні умови; 3) завдання на проектування. Відповідно до листа Департаменту архітектури та містобудування видача містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки не значиться (а.с.35). З урахуванням відсутності у відповідача першочергової документації на будівництво, а саме вихідних даних, та відсутності декларацій, зазначена обставина фактично виключає можливість наявності у Відповідача необхідної документації на здійснення будівельних робіт. Згідно із ст.\~5\~Закону України\~«Про основи\~містобудування» при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені: розробка містобудівної документації, проектів конкретних об`єктів згідно з вихідними даними на проектування, з дотриманням державних стандартів, норм і правил, регіональних і місцевих правил забудови; розміщення і будівництво об`єктів відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих об`єктів; раціональне використання земель та територій для містобудівних потреб, підвищення ефективності забудови та іншого використання земельних ділянок; урахування державних та громадських інтересів при плануванні та забудові територій; урахування законних інтересів та вимог власників або користувачів земельних ділянок та будівель, що оточують місце будівництва. Відповідно до ст.\~8\~Закону України\~«Про архітектурну\~діяльність» робоча документація для будівництва (реконструкції, реставрації, капітального ремонту) об`єкта архітектури виконується відповідно до державних стандартів, норм і правил на підставі затвердженого проекту. Робоча документація для будівництва або авторський нагляд за її розробкою виконуються за участю архітектора - автора затвердженого проекту відповідно до укладеного договору на розроблення проекту цього об`єкту архітектури. Згідно з ч. 1 ст.\~9\~Закону України\~«Про архітектурну\~діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності». Стаття 34\~Закону України\~«Про регулювання\~містобудівної діяльності» передбачає, що Замовник має право виконувати будівельні роботи після направлення замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, які не потребують реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування; реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо об`єктів будівництва, що належать до об`єктів з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками. Отже, з огляду на встановлені фактичні обставини, самочинна прибудова до квартири, що знаходиться на першому поверсі проведена відповідачем за рахунок земель комунальної власності без надання та затвердження в установленому законом порядку проектної та відповідної дозвільної документації на будівництво, тому таке будівництво вважається самочинним та тягне за собою відповідальність відповідно до діючого законодавства. Земельна ділянка, яка перебуває у власності територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради - не відводилась відповідачеві у власність чи оренду, оскільки Одеська міська рада не приймала жодних рішень щодо її використання. Щодо позовних вимог про скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію змін розділу від 21.12.2019 року № 50378813, що є підставою для проведення державної реєстрації припинення права власності [PERSON] , на приміщення за адресою: [ADDRESS] та є підставою для скасування зміни розділу у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер №1777018451101, суд зазначає наступне. Державним реєстратором прийнято рішення про реєстрацію змін до права власності на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації та технічного паспорту від 02.12.2019 року серія та номер: б/н виготовленого ТОВ «Архекспертбуд». Разом з цим, як встановлено матеріалами справи інформація вказана замовним у декларації є недостовірною, зокрема, п.13 декларації, де, замовником зазначено реконструкція проведена без зміни розмірів. При цьому, п. 14 містить наступне: загальна площа об`єкта становить: 82,30 кв.м., тобто дані твердження спростовані первинним документами, де загальна площа квартири становила: 75, кв.м. Крім іншого, слід зазначити, що технічний паспорт - це документ, який має довідкову інформацію про технічні характеристики нерухомості, а саме: площу, поверховість, дату побудови, капремонту, товщину стін тощо, та не є правовстановлюючим документом, який посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна. Відповідно до вимог ч. 7ст. 376 ЦК України, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову. Із системного аналізу вищезазначених нормативно - правових актів слідує, що ознаками самочинного будівництва є: відсутність належного дозволу чи належно затвердженого проекту для будівництва; об`єкт нерухомого майна збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети у встановленому порядку; створення об`єкта з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Під істотним порушенням будівельних норм і правил слід розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність. При вирішенні питання проте, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, необхідно в кожному випадку з`ясовувати, зокрема, наскільки збудована будівля за розміром відповідає площі, поверховості, розміщенню та іншим умовам, передбаченим проектом; як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на плану у відповідності до п.10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 461від 13 квітня 2011року, у випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкта. Таким чином, [PERSON] , у встановленому законом порядку не набуто право власності на реконструйоване приміщення (квартира) оскільки в управлінні ДАБК ОМР хоч і зареєстрована декларація про готовність об`єкта до експлуатація, однак, така, як встановлено матеріалами справи містить, в собі недостовірні дані, а саме, п.13 спірної декларації не відповідає фактичним розмірам квартири, площа якої змінилась, за рахунок земель комунальної власності, тобто земель загального користування (прибудинкова територія). Тобто, відповідно до ст. 39 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» - прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви. Відповідно до ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про державну реє стацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав. Відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. Тобто, з огляду на зазначені норми закону, рішення державного реєстратора підлягає скасуванню у разі визнання не дійсним чи скасування рішення суду документів, що стали підставою для проведення державної реєстрації Крім іншого, суд звертає увагу відповідача, що позивачем порушено питання лише щодо скасуванні рішення по внесення змін, а не вправо власності відповідача в цілому на об`єкт нерухомості, таким чином посилання відповідачу щодо порушення її права власності в цілому на об`єкт нерухомого майна спростовані матеріалами справи. Слід також зазначити, що згідно ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор встановлює відповідність\~заявлених прав\~і поданих/отриманих\~документів вимогам\~законодавства,\~а також\~відсутність суперечностей\~між заявленими\~та вже\~зареєстрованими речовими\~правами на\~нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. Пунктом 41 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127, передбачено що для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються: 1) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; 2) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 3) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси; 4) письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність); 5) договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, будівництво якого здійснювалось у результаті спільної діяльності). Документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, не вимагається у разі, коли реєстрація такого документа здійснювалася в Єдиному реєстрі документів. У такому\~разі державний\~реєстратор відповідно\~до наданих\~заявником у\~відповідній заяві\~відомостей про\~реєстраційний номер\~документа,\~що відповідно\~до вимог\~законодавства засвідчує\~прийняття в\~експлуатацію закінченого\~будівництвом об`єкта, обов`язково перевіряє наявність реєстрації такого документа в Єдиному реєстрі документів, відсутність суперечностей між заявленими правами та відомостями, що містяться в цьому Реєстрі. Відповідно до ст.\~1\~Закону України\~«Про архітектурну\~діяльність» проект - це документація для будівництва об`єктів архітектури, що складається з креслень, графічних і текстових матеріалів, інженерних і кошторисних розрахунків, які визначають містобудівні, об`ємно-планувальні, архітектурні, конструктивні, технічні та технологічні рішення, вартісні показники конкретного об`єкта архітектури, та відповідає вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил. Відповідно до ст.\~1\~Закону України\~«Про архітектурну\~діяльність» погодження проекту - процедура встановлення відповідності проектних рішень вихідним даним на проектування. Згідно з п. 3.17 ДБН А.2.2-3-2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво проектна документація - це затверджені текстові та графічні матеріали, якими визначаються містобудівні, об`ємно-планувальні, архітектурні, конструктивні, технічні, технологічні рішення, а також кошториси об`єктів будівництва. Згідно з п. 4.8 ДБН А.2.2-3-2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво», проектна документація має бути розроблена з урахуванням усіх документів будівельних норм та стандартів, чинних на час її передачі у виробництво. Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», проектна документація на будівництво об`єктів розробляється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, з урахуванням вимог містобудівної документації та вихідних даних і дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил та затверджується замовником. Враховуючи, те, що реконструкція квартири відбулась шляхом та за рахунок зайняття земельної ділянки, яка належить територіальній громаді м. Одеси на підставі реєстрації (з відкриттям розділу), а тому, відповідно до ч. 2 ст.\~376\~ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Щодо посилання відповідача на те, що декларація про готовність об`єкта до експлуатації вичерпує свою дії після проведення державної реєстрації фактом виконання, а скасування такої не буде нести будь-яких правових наслідків, суд зазначає наступне. Разом з цим, судом при розгляді справи враховуються висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.09.2019 року по справі № 815/5256/15 у якій зроблено висновок, що «декларація про готовність об`єкта до експлуатації є правовим актом індивідуальної дії. Такий правовий акт породжує права й обов`язки тільки для тих суб`єктів (чи визначеного цим актом певного кола суб`єктів), яким його адресовано. Тобто,\~така декларація\~не є\~актом індивідуальної\~дії для\~третіх осіб,\~чиї права\~та свободи\~порушені внаслідок\~реєстрації на\~підставі декларації. Велика Палата Верховного Суду у цій постанові також дійшла висновку, що позовні вимоги щодо неправомірності реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації є похідними і можуть бути розглянуті при вирішенні цивільним судом питання щодо законності проведення третьою особою будівельних робіт». Крім іншого, у постанові від 17.06.2020 року по справі № 220/828/17 Верховний суд зробив висновок, що скасування реєстрації декларації про готовність до експлуатації об`єкта будівництва є належним способом захисту порушеного права. Отже, враховуючи постанову Великої палати Верховного Суду від 05.09.2019 року по справі № 815/5256/15 та постанову Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 17.06.2020 року у справі № 220/828/17, вбачається, що скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації є належним способом захисту прав позивача, адже остання не являється актом індивідуальної дії для третіх осіб та підлягає скасуванню, у разі наявності підстав. Таким чином, Великою палатою Верховного Суду визначено, що декларація про готовність об`єкта до експлуатації є правовим актом індивідуальної дії тільки для органу контролю, який вчинив дії щодо реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації та для замовника такої декларації, а будь-яка інша заінтересована особа, права та інтереси якої порушені має право оскаржити таку декларацію у порядку цивільного судочинства. Отже, з огляду на зазначене судом відхиляються та не приймаються доводи відповідача викладені у відзиві, як такі, що суперечать вимогам діючого законодавства. Посилання відповідача на те, що вона є співвласником земельної ділянки на якій розташований житловий будинок та за рахунок якої відповідач здійснила реконструкцію квартири є не припустимим, оскільки, процедура набуття права власності на земельні ділянки громадянами України чітко передбачена ЗК України, тощо. Відповідно до частини четвертої статті 263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно статті 77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За приписами ст.\~80\~ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст.\~81\~ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Слід зазначити, що відповідач не надала доказів щодо відсутності з її боку порушень, саме лише посилання на наявність реєстрації права власності на реконструйований об`єкт нерухомості, та вичерпання дії декларації у зв`язку з її виконанням не є спростування обставин позову та не свідчить про відсутність порушень з боку замовника. Крім іншого, Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», зокрема ст. 39-1, встановлено єдину підставу для скасування реєстрації декларації, а саме: подання замовником недостовірних даних, які є підставою вважати об`єкт самочинним будівництвом. При цьому недостовірні дані мають відповідати одній із таких умов, які дають підстави вважити об`єкт самочинним будівництвом: об`єкт збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети; об`єкт збудований або будується без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи; об`єкт збудований або будується без належно затвердженого проекту або будівельного паспорта. Наявність інших недостовірних даних, які не свідчать про самочинне будівництво, не є підставою для скасування реєстрації декларації. Таких висновків, дійшов Верховний у постанові від 11 листопада 2020 року у справі № 640/10134/19. Крім того, в судовому засіданні сторона відповідача з клопотаннями про призначення по справі експертиз не звертались, враховуючи диспозитивність процесу справа розглядається за наявними в ній документами. Відповідно до ч. 1 ст.\~2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ч. 1 ст.\~3\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.\~263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Так, згідно положення п.3,4 ч. 2 ст. 16 ЦК України - способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 3)\~припинення дії,\~яка порушує\~право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення. У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Одеської міської ради підлягають задоволенню в повному обсязі. Пунктом 1 частини 2 ст.\~141\~ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у загальному розмірі: 8\~408, 00 гривень.

Outcome: approved