Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-05 00:00:00

В жовтні 2022 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності. В позовній заяві позивач вказала, що з 12 жовтня 1991 року перебувала з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, який розірвали згідно рішення Чортківського районного суду від 26 листопада 2019 року. Під час перебування у шлюбі вони в січні 2012 року набули право власності на квартиру [ADDRESS] та криту автостоянку №7 загальною площею 24,5 кв.м, щр знаходиться в будинку [ADDRESS] . Вказане майно було набуте на підставі Договору дольової участі у будівництві №27 від 17 липня 2009 р. та договору дольової участі у будівництві №7 від 02 серпня 2010 р., де пайовиком є [PERSON] . Тому, позивачка [PERSON] просила визнати квартиру [ADDRESS] та криту автостоянку №7 об`єктом права спільної сумісної власності за нею та відповідачем. Визнати за нею право власності на Ѕ частки вищевказаної квартири та Ѕ частки критої автостоянки, які знаходиться в [ADDRESS] , стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі. 08 листопада відповідач [PERSON] подав відзив на позов, вказує, що позов підтримує частково, визнає позовні вимоги про визнання квартири та критої автостоянки об`єктом права спільної сумісної власності та не заперечує щодо визнання за [PERSON] права власності на Ѕ частку квартири і на Ѕ частки критої автостоянки, що знаходяться в будинку [ADDRESS] , не визнає вимоги про стягнення з нього судових витрат по справі, оскільки, на час подання позову до суду, позивачка не звернулася до нього з пропозицією звернутися з спільною заявою до нотаріуса про поділ спільного сумісного майна подружжя. 11 листопада 2022 р. [PERSON] подав зустрічний позов до [PERSON] про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та просив визнати за ним право власності на Ѕ частку квартири №27 загальною площею 91.3 кв.м., Ѕ частку критої автостоянки [ADDRESS] . Просив відмовити в задоволенні вимог первісного позивача про стягнення з первісного відповідача судових витрат по справі, та судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених. 11 листопада 2022 року ухвалою Чортківського районного суду вказані позовні заяви були об`єднані в одне провадження. Представник позивачки-відповідачки [PERSON] адвокат Калінніков М.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити з мотивів, викладених у позовній заяві, зустрічні позовні вимоги визнає частково, не визнає в частині витрат, просить стягнути з відповідача судові витрати та витрати на правничу допомогу. Відповідач-позивач [PERSON] та його представник адвокат Тесля П.О. в судовому засіданні зустрічний позов підтримали в повному обсязі, первісний позов не визнавали в частині судових витрат. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, приходить до висновку, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов підлягає до повного задоволення з таких мотивів. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.10.1991 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого повторно 29 липня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Чортківського районного управління юстиції Тернопільської області. Згідно рішення Чортківського районного суду від 26 листопада 2019 року (справа №608/1923/19) розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який був зареєстрований 12 жовтня 1991 року в Шульганівській сільській раді Чортківського району Тернопільської області. Згідно договору дольової участі у будівництві №27 від 17 липня 2009 року та договору дольової участі у будівництві №7 від 02 серпня 2010 року пайовиком є [PERSON] . Відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , загальною площею 91.3 кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право на нерухоме майно виданого 24 січня 2012 року. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України(далі -ЦК України). Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України. Відповідно до ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 Цивільного кодексу України). Виходячи з вищенаведеного, спірна квартира та крита автостоянка є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки, придбані сторонами за час перебування у зареєстрованому шлюбі. Суд доходить висновку про необхідність поділу спільної сумісної власності подружжя між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, виділивши у власність позивачу та відповідачу по 1/2 частині квартири та критої автостоянки. Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката,

Outcome: partial