Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування\~позовних вимог\~позивач зазначив,\~що від 24 грудня 2014 року рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Від шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , який проживає на даний час з позивачем. Позивач просить\~стягнути з\~відповідачки аліменти\~на утримання\~дитини в\~розмірі 1/4 частки\~з усіх\~видів її\~заробітку (доходу)\~щомісячно,\~але не\~менше ніж\~50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. До початку слухання справи позивач надав до суду письмову заяву, згідно якої просить справу розглядати за його відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідачка, у встановлений законом строк, надала до суду відзив в якому зазначила, що позовні вимоги повністю не визнає, аргументуючи тим, що дитина проживає постійно з батьком, але вона покинула будинок через зухвале ставлення до неї позивача. Зазначає, що приймає участь у матеріальному забезпеченні дитини. Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень Цивільного процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступного висновку. Згідно\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу\~ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»\~є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих \~Конституцією\~і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано\~Законом №475/97-ВР\~(475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно зі ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 03 листопада 2012 року згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , видане 03 листопада 2012 року виконавчим комітетом Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2014 року шлюб було розірвано. Від шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане виконавчим комітетом Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 20 травня 2013 року. Згідно ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги. У відповідності до \~ст.180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У частині 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч.6 ст.12 зазначеного Закону батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Відповідно до\~ст. 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з ч. 1,2\~ст. 179 СК України\~аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. На підставі ч. 1\~ст. 191 СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. У відповідності до ч.2\~ст.182 СК України\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.79 СК України\~аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. У відзиві, який було надано суду відповідачкою, зазначено, що дитина постійно не проживає з батьком, а лише тимчасово відвідує його. Проте, під час судового розгляду судом було встановлено, що 29 червня 2022 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області було винесено рішення, яким підтверджено факт постійного проживання дитини разом із батьком. Крім того, у матеріалах справи наявні Акт обстеження матеріально-побутових умов та довідка про склад сім`ї від 23.04.2021 року, згідно яких неповнолітній [PERSON] проживає за однією адресою із [PERSON] та перебуває на його утриманні. Враховуючи обставини перелічені у\~ст.182 СК України та всі вищенаведені докази, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідачки на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частки з усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття. У відповідності до вимог ч.6\~ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому, суд вважає за необхідне, стягнути\~з відповідачки в дохід держави судовий збір по справі у розмірі 908,00 грн., оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду (2021 рік). На підставі викладеного,

Outcome: approved