Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, в якому просить суд визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] , [INFO] , а також стягнути з відповідача витрати на сплату судового збору. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що з 2016 року по березень 2021 року вона перебувала у цивільному шлюбі з відповідачем. Під час перебування в цивільному шлюбі [INFO] в них народилася донька [PERSON] . Спільне життя між сторонами не склалось, тому з березня 2021 року вони проживають окремо, а дитина фактично проживає разом з нею та зареєстрована в квартирі за адресою: [ADDRESS] , яка належить їй на праві власності. Вказала, що вона опікується всіма потребами дитини, матеріально забезпечує всім необхідним, створює необхідні умови проживання та розвитку. З часу окремого проживання дитини з відповідачем він самоусунувся від виконання батьківських обов`язків через зайнятість, тому вирішення всіх питань, пов`язаних з дитиною, покладено на неї. Зазначила, що бажає, щоб дитина проживала разом з нею, зважаючи на її вік, що потребує постійного піклування, проте не заперечує проти зустрічей відповідача з дитиною. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 липня 2021 року визначено для розгляду справи головуючого суддю Аксьонову Н.М. Ухвалою суду від 02 вересня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. 12 вересня 2022 року до суду надійшов висновок Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини №102/02/38-2760 від 06 вересня 2022 року. 06 жовтня 2022 року представник позивача подав до суду заяву про зміну позовних вимог, в якій просив визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] , [INFO] , до досягнення дитиною чотирнадцятирічного віку. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 07 листопада 2022 року закрито підготовче провадження в справі та призначено справу до розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явилася, однак 28 листопада 2022 року представник позивача - адвокат Лященко І.І. подав до суду клопотання, в якому просив позов задовольнити, справу розглянути без його участі, проти винесення заочного рішення в справі не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час, дату і місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, а також те, що представник позивача не заперечує проти винесення заочного рішення в справі, суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. З`ясувавши доводи та аргументи позивача, обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку, що позов необхідно задовольнити з огляду на таке. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з позовної заяви, сторони у шлюбі не перебували, проте з 2016 року по березень 2021 року перебували у цивільному шлюбі. З березня 2021 року проживають окремо. Дитина фактично проживає разом з матір`ю [PERSON] та зареєстрована в квартирі за адресою: [ADDRESS] , яка належить їй на праві власності, що підтверджується копією нотаріально посвідченого договору дарування квартири від 05 вересня 2011 року та витягом про державну реєстрацію прав, виданим Комунальним підприємством Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна. Позивач стверджує, що вона опікується всіма потребами дитини, матеріально забезпечує всім необхідним, створює необхідні умови проживання та розвитку. З часу окремого проживання з відповідачем він самоусунувся від виконання батьківських обов`язків через зайнятість, тому вирішення всіх питань, пов`язаних з дитиною, покладено на неї. [PERSON] бажає, щоб дитина проживала разом з нею, зважаючи на її вік, що потребує постійного піклування, а тому звернулася до суду з указаним позовом, в якому просить визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом із нею до досягнення дитиною чотирнадцятирічного віку. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Як убачається зі статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно зі ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Як вбачається з висновку Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини №102/02/38-2760 від 06 вересня 2022 року, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація на яку покладені повноваження органу опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю, [PERSON] . З указаного висновку також вбачається, що з наданої інформації КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» Деснянського району міста Києва дитина [PERSON] , [INFO] , не перебуває на диспансерному обліку у лікарів вузької спеціалізації. Про здоров`я дитини турбується мати [PERSON] . На прийом до лікаря-педіатра з дитиною приходить мати. Мати дотримується необхідного догляду за дитиною та виконує всі призначення лікаря. Батько дитини [PERSON] відповідно до письмових пояснень від 16.06.2022 повідомив, що не заперечує щодо визначення місця проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю, [PERSON] . Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача та визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю, [PERSON] до досягнення дитиною чотирнадцяти років. Визначення місця проживання малолітньої дитини саме з матір`ю, враховуючи вік дитини, буде відповідати якнайкращому забезпеченню інтересам дитини та позитивно сприятиме її психологічному та фізичному розвитку. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 908 грн в рахунок відшкодування сплаченого позивачем судового збору.

Outcome: approved