Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до\~ [PERSON] про визнання особи такою,що втратила право користування житловим приміщенням.\~В обґрунтування позову зазначила, що квартира [ADDRESS] належить їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] .К від 21.07.1999 р. , зареєстрованим Товарною біржою «Арсенал». Вказаний договір був зареєстрований в ОП «ЗМБТІ» від 22.07.1999 р. У вказаній квартирі крім неї зареєстрованим є її син [PERSON] та дочка [PERSON] . Син [PERSON] відповідач по справі, приблизно у 2018 році зібрав всі свої речі та виїхав з квартири на інше місце проживання. З вказаного часу відповідач в спірній квартирі без поважних причини , перешкод у проживанні йому не чинилось, його реєстрація у спірній квартирі є формальною. Протягом майже чотирьох років позивач не підтримує ніяких стосунків з відповідачем. Реєстрація відповідача створює незручності позивачу, так як вона вимушена сплачувати великі суми за комунальні послуги, що ставить її в скрутне матеріальне становище. Відповідач добровільно не бажає знятись з реєстрації, тому позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Ухвалою судді від 10.10.2022 року вказана цивільна справа прийнята до провадження, визначено про розгляд справи у порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов. Ухвалою суду від 05.12.2022 р. підготовче провадження у справі закрито і справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні. В судове засідання позивач не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. До початку судового засідання представником позивача адвокатом Нікітіною Т.Г. через канцелярію суду подано заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача, на позовних вимогах наполягає та просить задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Повідомлень щодо поважності причин його відсутності, заяви про слухання справи за його відсутністю та відзиву на позов, або зустрічного позову до суду не надходило. За даними Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської відповідач зареєстрований за адресою зазначеною в позові куди і надсилались судові повістки, але поштові конверти повернулись на адресу суду без вручення із зазначенням «адресат відсутній за вказаною адресою». Крім того , відповідача про розгляд справи було повідомлено у відповідності з ч. 11 ст.128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-сайті «Судова влада України». Відповідно до вимог ст. 44 ЦПК України учасники судового розгляду повинні добросовісно користуватися своїми правами. Тому, суд вважає, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважаних причин. Третя особа в судове засідання не прибула, про місце, день та час розгляду справи повідомлялась своєчасно та в установленому порядку. Враховуючи рішення ЄСПЛ у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» ( № 12307/16), яким визначено, що якщо повістку було направлено за однією з відомих адрес, а особа ухиляється від її отримання то особа може стежити за ходом справи з офіційних джерел, таких як веб- сторінка суду, а тому права такої особи щодо розгляду справи у його відсутності, порушені не були. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя. В той же час, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Також, Рішенням Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Суд, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим відповідно до\~ст. ч.1 п.2 ст.280 ЦПК України\~провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача.\~\~ Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник позивача згідно з наданою заявою не заперечує проти заочного вирішення справи. Відповідно до ч.8 ст.178, ч.2 ст.191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"роз`яснено, що відповідно до ст.55,124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.\~81,83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить позивачу [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] .К від 21.07.1999 р. , зареєстрованим Товарною біржою «Арсенал», копія якого знаходиться з в матеріалах справи. Вказаний договір був зареєстрований в ОП «ЗМБТІ» від 22.07.1999 р., що підтверджується технічним паспортом на вказану квартиру, копія якого знаходиться в матеріалах справи. У вказаній квартирі крім позивача [PERSON] зареєстрованим є її син [PERSON] та дочка [PERSON] . Син [PERSON] відповідач по справі, який, як зазначено позивачем в позові, приблизно у 2018 році зібрав всі свої речі та виїхав з квартири на інше місце проживання. З вказаного часу відповідач в спірній квартирі без поважних причини , перешкод у проживанні йому не чинилось, його реєстрація у спірній квартирі є формальною. Протягом майже чотирьох років позивач не підтримує ніяких стосунків з відповідачем. Реєстрація відповідача створює незручності позивачу, так як вона вимушена сплачувати великі суми за комунальні послуги, що ставить її в скрутне матеріальне становище. Відповідач добровільно не бажає знятись з реєстрації, у зв`язку з чим у відповідності до ст.405\~ЦК України позивач звернулась до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування вказаною квартирою. Відповідно до Довідки з місця проживання № 21 від 07.09.2022 р., виданою ОСББ «Рубана 18», [PERSON] 1993 р.н. , який є сином позивачу, є зареєстрованим за адресою : [ADDRESS] , станом на 07.09.2022 р. за вказаною адресою фактично не проживає. Відповідно до\~ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право зайняти, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Частинами 1 і 4\~статті 41 Конституції України\~визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до\~ст. 319 ЦК України, власник користується, володіє, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі\~ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений\~у його здійсненні. На підставі\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод\~у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник згідно вимог ст.16,\~319,\~321,\~391 ЦК України\~має право вимагати усунення відповідних перешкод шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, в тому числі і шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до\~ст. 405 ЦК України\~відповідача [PERSON] необхідно визнати таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Крім того, з урахуванням того , що позивача звільнено від сплати судового збору за звернення до суду з відповідним позовом , у відповідності зі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved