Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-07 00:00:00

\~ \~ \~ \~28.10.2022 року позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON] , про визнання права власності на частку домоволодіння колишнього колгоспного двору Ухвалою суду від 01.11.2022 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 16.11.2022 року закрито підготовче судове засідання, про що постановлено ухвалу про призначення справи до судового розгляду і повідомлено учасників справи. Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивачі вказують, що [INFO] помер їх дідусь [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина. Спадковим майном є житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами, [ADDRESS] . При зверненні до нотаріуса з приводу оформлення спадщини їм було відмовлено з підстав невідповідністі правовстановлюючого документа. \~ \~ \~ \~Представник позивачів [PERSON] та [PERSON] [PERSON] , який представляє інтереси на підставі довіреності відповідно від 28.09.2022 року, реєстровий № 10-21 та від 20.10.2022 року, реєстровий № 10-26, подав суду заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутності, заявлені вимоги позивачів підтримує в повному обсязі і просить їх задовольнити. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] , надіслав суду клопотання про визнання прозову та розгляд справи у його відсутності. Суд вважає за можливе справу розглядати у відсутності сторін. \~ \~ \~ \~Суд розглядає справу у відсутності сторін. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що [INFO] помер дідусь позивачів [PERSON] . Згідно свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 23.06.1988 року, житловий будинок [ADDRESS] , належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . До складу колгоспного двору станом на 15.04.1991 року входили: [PERSON] , яка померла [INFO] ; [PERSON] , який помер [INFO] ; [PERSON] , яка померла [INFO] ; онука [PERSON] , 1967 року народження; зять [PERSON] , 1964 року народження та правнук [PERSON] , 1989 року народження, дане підтверджується довідкою № 06.14-09-241 від 20.10.2022 року, виданою Гуменецькою сільською радою, Кам`янець-Подільського району. Спадщина, яка відкрилася після смерті осіб переходила до розподілу порівну між усіма хто залишався. Виходячи з того, що колишні члени вищевказаного колгоспного двору [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] померли, тому частки від них розділилися між позивачами та відповідачем по 1/3 частині кожному. Водночас станом на сьогоднішній день, з урахуванням наявної частки, кожен із членів колгоспного двору володіє 1/6 часткою вищевказаного домоволодіння. Такі обставини встановлені та підтвердженні рішеням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 13.01.2016 року у справі № 676/5915/15-ц та в силу положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України. Тобто, дане є підставою для звільнення їх від доказування, що мають преюдиційне значення у даній справі. Статтями 120-126 Цивільного кодексу УРСР 1963 року визначено правовий режим власності колгоспного двору, виділ частки з колгоспного двору, його поділ, а також підстави втрати права на частку в майні колгоспного двору. Колгоспний двір це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб. Його створення і діяльність врегульовувалась положеннями ст.ст. 120-127 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. Статтями 120, 123 ЦК УРСР 1963 року визначено, що майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності і розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Закон Української РСР «Про власність», який набув чинності 15.04.1991 року, не містив поняття «колгоспний двір» і закріпив загальні положення щодо права власності на майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї. Відповідно до вимог ст. 17 вказаної норми права, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. В подальшому, 06.01.1994 року набрав чинності Закон України від 16.12.1993 року № 3718-ХІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким виключено з Цивільного кодексу Української РСР ст.ст. 120-127, які врегульовували створення та діяльність колгоспного двору і ст. 563, щодо спадкування майна колгоспного двору. У пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено, що положення ст.ст. 17, 18 ЗУ «Про власність», щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15.04.1991 року). Отже, до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство, зокрема спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. У даному випадку, слід вважати, що позивачі є співвласниками вищевказаного будинковолодіння у рівних частках - по 1/6 частці кожний. Оскільки вони не можуть провести за собою реєстрацію права власності належної кожному окремо по 1/6 частині спірного будинковолодіння з підстав невідповідності правовстановлюючого документа, а саме Свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, видане 23.06.1988 року, положенню чинного законодавства, на підставі якого можливо проведення державної реєстрації прав власності на нерухоме майно у передбачений законом спосіб, тому як статус колгоспного двору припинив свою діяльність 06.01.1994 року з набранням чинності Закону України від 16.12.1993 року № 3718-ХІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», а назване Свідоцтво, як правовстановлюючий документ, втратив чинність. Частиною 1\~статті 1268 Цивільного кодексу України\~передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. У відповідності до п. 4.15\~Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. \~Відповідно до п.23\~Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7\~передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду в порядку позовного провадження.\~ Статтею 1218 Цивільного кодексу України\~передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 328 даного кодексу, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.\~

Outcome: approved