Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-12 00:00:00

Позивачка звернулась до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 29 жовтня 2016 року Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, за актовим записом №2288 між позивачкою та відповідачем зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони мають спільних дітей - [PERSON] та [PERSON] .. Зазначає, що шлюбні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинені, шлюб існує лише формально. Як вказує позивачка, подружжя має різний погляд на сімейне життя, їх відносини не склалися, з початку травня 2022 року вони проживають окремо, спільне господарство ними не ведеться. Несумісність поглядів на життя, а також характерів створюють неможливість подальшого проживання однією сім`єю. Будь-які підстави та заходи для примирення сторін відсутні. Крім того, позивачка зазначає, що їх спільні з відповідачем діти проживають та зареєстровані з нею. Після розірвання шлюбу діти також проживатимуть разом з матір`ю. При цьому, позивачка посилається на те, що з моменту фактичного припинення відносин між нею та відповідачем, останній, як батько дитини, не приймає участі у їх вихованні та не допомагає їм матеріально. Крім того, стверджує, що відповідач за своїм станом здоров`я та фінансовим становищем має можливість утримувати дітей, так як є працездатним та має нерегулярний дохід. В той же час, позивачка посилається на те, що наразі вона має скрутне матеріальне становище, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, її сім`я має статус багатодітної родини, а тому в даному випадку їй не вистачає коштів, для утримання їх спільних з відповідачем дітей, для забезпечення їх належного фізичного, духовного та культурного розвитку. Як зазначає позивачка, на момент пред`явлення даного позову до суду, між сторонами не було досягнуто згоди щодо матеріального забезпечення дітей, у зв`язку з чим, серед іншого, вона звернулась до суду із вимогами по стягнення з відповідача на свою користь аліментів на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі, у розмірі 2201,00 грн. на кожну дитину. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2022 року вказану справу прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Вказаною ухвалою сторонам встановлено строки для подання відповідних заяв по суті. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідач належним чином повідомлений про розгляд даної справи. Крім того, до суду надійшов відзив від відповідача, в якому він зазначив, що частково заперечує щодо заявлених позовних вимог, з тих підстав, що деякі твердження позивачки у позовній заяві не відповідають дійсності. Зокрема, відповідач вказує на те, що доводи позивача про позашлюбні стосунки відповідача не підтверджуються жодними належними доказами. При цьому, він визнає, що їх шлюбні відносини з позивачкою фактично були припинені, однак з причин того, що позивач перешкоджала спілкуванню їх спільних дітей з іншими родичами. Разом з тим, відповідач стверджує, що неодноразово приймав участь у матеріальному забезпеченні їх спільних з відповідачем дітей та надавав грошову допомогу у розмірі 33 000 грн., яку отримав на початку червня, як голова багатодітної родини. Як зазначає відповідач, вказані кошти він передав безпосередньо позивачці у готівковій формі. При цьому, відповідач вказує, що з наступного місяця після отримання вказаної матеріальної допомоги, він щомісячно надавав позивачці готівкою 8000 грн. У своєму відзиві відповідач також зазначає, що надати докази передачі вказаних грошових коштів позивачу - не вбачається можливим, однак він не відмовляється від надання матеріальної допомоги їх спільним з позивачкою дітям, незважаючи на прийняте рішення суду у даній справі. Також, до суду надійшла відповідь на відзив від позивача, у якому вона вказує на те, що підтримує даний позов, з підстав викладених у позовній заяві та зазначає, що твердження відповідача, викладені у його відзиві, не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами та є надуманими. Як стверджує позивачка, відповідач не приймає участі у матеріальному забезпеченні їх дітей, при цьому, вона наполягає на розірванні шлюбу та не погоджується із доводами відповідача щодо підстав припинення їх шлюбу, а тому просить задовольнити даний позов в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 1 Сімейного Кодексу України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Відповідно до положень ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом положень частини 2 статті 36 та статті 51 Сімейного кодексу України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України). За правилом частини 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 29 жовтня 2016 року Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, за актовим записом №2288 між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] , виданим Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві. Крім того, вбачається, що [INFO] у сторін народилась донька - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, видане 23 травня 2017 року Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві. Також, відповідно до свідоцтва про народження від 15 липня 2020 року, виданого Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), [INFO] у сторін народився син - [PERSON] . Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивач скористалась даним правом та звернулась до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Відповідно до ст. 111 Сімейного кодексу України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Як роз`яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Сторони не виявили бажання примиритись. Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів суд зазначає наступне. Згідно вимог ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною другою статті 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Так, судом встановлено, що згідно довідок про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи, виданих 22 вересня 2022 року Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської РДА, діти - [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають разом з матір`ю. Крім того, вбачається, що діти перебувають на утриманні позивачки. Відповідно до довідок від 20 вересня 2022 року, виданих Центром по нарахуванню та виплаті пенсій та допомог Управління соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, [PERSON] перебуває на обліку УСЗН Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації та щомісячно отримує: допомогу на дітей, які виховуються у багатодітних сім`ях, у сумі 2100,00 грн., а також щомісячну одноразову допомогу при народженні однієї дитини у розмірі 860,00 грн. Як зазначає позивачка, вона має скрутне матеріальне становище та не може в повному обсязі самостійно утримувати спільних з відповідачем дітей, для забезпечення їх належного духовного, фізичного та культурного розвитку. При цьому, судом встановлено, що на момент подачі позовної заяви до суду домовленість між позивачем та відповідачем про сплату аліментів на утримання дітей була відсутня. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів ; інші обставини, що мають значення. Відповідно до ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В силу ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період (частина 2 ст. 184 СК України). При цьому, згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно доч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Так, враховуючи те, що відповідач та позивач проживають окремо один від одного, а діти проживають разом з матір`ю та перебувають на її утриманні, при цьому, домовленість між сторонами про сплату аліментів на утримання дітей - відсутня, однак відповідач не заперечує щодо заявлених позовних вимог про стягнення аліментів, зазначаючи про те, що надаватиме матеріальну допомогу дітям, не зважаючи на судове рішення, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі 2201,00 грн. на кожну дитину, щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, оскільки з урахуванням встановлених судом обставин та пояснень відповідача, дана сума, з огляду на положення закону, є достатньою, для забезпечення гармонійного розвитку дітей, зважаючи на стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів. Разом з тим, суд зазначає, що не може прийняти до уваги доводи відповідача про те, що він приймав участь у матеріальному забезпеченні їх спільних з позивачкою дітей, надаючи позивачці грошові кошти у готівковій формі, оскільки зазначені обставини не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення в повному обсязі позову [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В той же час, відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, враховуючи те, що відповідно до ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2022 року, позивачку було звільнено від сплати судового збору за подання до суду даного позову, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1984,80 грн. (992,40 х 2) за пред`явлені вимоги позову про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Враховуючи наведене та

Outcome: approved