Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-21 00:00:00

У вересні 2022 року позивач через свого представника до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилався на те, що 27.07.1997 року між ним та відповідачкою був зареєстрований шлюб, який розірваний на підставі рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 04.02.2021 року. Під час вказаного шлюбу на підставі договору купівлі-продажу від 02.02.2013 року вони спільно придбали квартиру [ADDRESS] . Оскільки право власності при купівлі вказаного майна було зареєстроване за відповідачкою на даний час існує необхідність у його поділі з визначенням часток кожного із співвласників, які вважаються рівними з урахуванням відсутності між ними домовленостей про інший розмір. З урахуванням наведеного, посилаючись на норми матеріального права, просив визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] ; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. В ході судового розгляду даного спору судом витребувано докази - матеріали нотаріальної справи по договору купівлі-продажу квартири за адресою [ADDRESS] , серія та номер: 469, виданий 02.02.2013 року, видавник: Макеєва Н.В., приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу. В судове засідання позивач не з`явився, в його інтересах діяла представник, яка звернулась до суду з клопотанням про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення та просила вирішити питання про розподіл судових витрат. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Справа слухалась\~у відсутності\~відповідачки,\~яка \~ не\~з`явилась \~ \~в судове\~засідання незважаючи\~на те,\~що \~вважається належним\~чином \~повідомленою про\~час \~та \~місце розгляду\~ справи\~ за\~адресою \~її зареєстрованого\~ місця\~проживання.\~Про причини\~своєї неявки\~ суд\~не повідомила\~ і\~не подала\~ відповідної\~мотивованої \~заяви про\~відкладення розгляду\~справи. Крім того, у встановлений строк відповідачем не було подано заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом, а також відзиву. Згідно ст.\~280\~ЦПК України,\~суд може\~ухвалити заочне\~рішення на\~підставі наявних\~у справі\~доказів за\~одночасного існування\~таких умов:\~ відповідач\~належним чином\~повідомлений про\~дату,\~час і\~місце судового\~засідання;\~ відповідач\~не з`явився\~в судове\~засідання без\~поважних причин\~або без\~повідомлення причин;\~ відповідач\~не подав\~відзив;\~ позивач\~не заперечує\~проти такого\~вирішення справи.\~ У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Оскільки відповідач, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, про причини неявки не повідомила та не направила відзиву, а представник позивача не заперечувала проти розгляду даної цивільної справи за відсутності відповідача, в судовому засіданні постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові докази справі, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного\~судочинства є\~справедливий,\~неупереджений та\~своєчасний розгляд\~і вирішення\~цивільних справ\~з метою\~ефективного захисту\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~інтересів фізичних\~осіб,\~прав та\~інтересів юридичних\~осіб,\~інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 04.02.2021 року розірвано шлюб між позивачем та відповідачем, який був зареєстрований між ними 24.07.1997 року (а/с 3). З матеріалів справи вбачається, що 02.02.2013 року, в період шлюбу , між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Макеєвою Н.В., відповідно до якого [PERSON] набула у власність квартиру [ADDRESS] та її право власності на вказане майно було зареєстроване у встановленому законом порядку. Відповідно до п. 16 вказаного договору, він укладений за згодою чоловіка покупця [PERSON] , що також підтверджується його нотаріально посвідченою копією заяви від 25.12.2012 року. За змістом ст.ст. 60, 61 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст. 63 СК України, відповідно до якої дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Слід також зазначити, що у сімейному праві діє презумпція права спільної сумісної власності майна подружжя, що не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України \~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. За змістом ст. 70 СК України \~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Частинами першою, четвертою\~ ст. 71 СК України \~передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.\~Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~Цивільним кодексом України. Так, за загальним правилом закріпленим у ч. 1 ст. 70 СК України \~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За змістом\~ст.\~372\~ЦК України\~майно,\~що є\~у спільній\~сумісній власності,\~може бути\~поділене між\~співвласниками за\~домовленістю між\~ними,\~крім випадків,\~установлених законом.\~ У\~разі поділу\~майна,\~що є\~у спільній\~сумісній власності,\~вважається,\~що частки\~співвласників у\~праві спільної\~сумісної власності\~є рівними,\~якщо інше\~не встановлено\~домовленістю між\~ними або\~законом. За\~рішенням суду\~частка співвласника\~може бути\~збільшена або\~зменшена з\~урахуванням обставин,\~які мають\~істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Оскільки за наслідками розгляду справи встановлено, що спірна квартира, набута сторонами під час перебування у шлюбі, є спільним майном подружжя, а тому підлягає поділу між ними в рівних частках, виходячи із загальних засад рівності часток подружжя та відсутності відомостей про наявність домовленості між сторонами щодо розміру їх часток у спільному майні, а також підстав для збільшення розміру частки одного з подружжя. З урахуванням положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем при зверненні до суду з позовною заявою судовий збір в розмірі 5171,19 грн. Згідно ч. 2-6 ст. 137 ЦПК України, \~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.\~Для визначення\~розміру витрат\~на правничу\~допомогу з\~метою розподілу\~судових витрат\~учасник справи\~подає детальний\~опис робіт\~(наданих\~послуг),\~виконаних адвокатом,\~та здійснених\~ним витрат,\~необхідних для\~надання правничої\~допомоги.\~ Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)\~складністю справи\~та виконаних\~адвокатом робіт\~(наданих\~послуг); 2)\~часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт\~(надання\~послуг); 3)\~обсягом наданих\~адвокатом послуг\~та виконаних\~робіт; 4)\~ціною позову\~та (або)\~значенням справи\~для сторони,\~в тому\~числі впливом\~вирішення справи\~на репутацію\~сторони або\~публічним інтересом\~до справи. У\~разі недотримання\~вимог частини\~четвертої цієї\~статті суд\~може,\~за клопотанням\~іншої сторони,\~зменшити розмір\~витрат на\~правничу допомогу,\~які підлягають\~розподілу між\~сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. ЄСПЛ у рішенні від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим, а у рішенні від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» звернув увагу на те, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Дослідивши матеріали справи в сукупності із наданими представником позивача доказами, а саме: договором №178/22 від 02.09.2022 року, звітом (актом) про надання послуги [PERSON] за вказаним договором від 22.12.2022 року, квитанцією до прибуткового касового ордера №22/12/2 від 22.12.2022 року, суд приходить до висновку, що позивач дійсно поніс витрати на правову допомогу в сумі 11700 грн., розмір яких є співмірним з складністю справи та виконаних робіт; часом, витраченим на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих послуг та виконаних робіт, а також складністю справи, у зв`язку з чим відповідне клопотання представника позивача підлягає задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на правову допомогу у вказаному розмірі. На підставі\~ вище\~викладеного \~та \~

Outcome: approved