Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-04 00:00:00

Служба у справах дітей Сторожинецької міської ради Чернівецького району Чернівецької області звернулася до суду з позовом про відібрання дитини у [PERSON] , [PERSON] без позбавлення їх батьківських прав, посилаючись на те, що рішенням виконавчого комітету Сторожинецької міської ради № 205 від 13.09.2022 встановлено необхідність негайного відібрання малолітньої [PERSON] , [INFO] , уродженки [ADDRESS] у батьків, [PERSON] та [PERSON] без позбавлення їх батьківських прав. Рішення було прийняте на підставі акту оцінки рівня безпеки дитини від 09.09.2022 року у зв`язку із загрозою життю та здоров`ю малолітньої. Дана сім`я перебуває на обліку в ССД з 09.12.2021 року у зв`язку з тим, що 08.12.2022 року [PERSON] залишила двох дітей в будинку без нагляду дорослих, внаслідок чого сталася пожежа в якій загинула одна дитина [PERSON] 2020 р.н. Іншу дитину, [PERSON] , рішенням Строжинецького районного суду від 17.05.2022 у справі № 723/406/22 було відібрано у матері без позбавлення її батьківських прав. 09.09.2022 за повідомленням рідної сестри матері [PERSON] було проведено перевірку у результаті якої відповідним Актом проведення оцінки рівня безпеки дитини було зафіксовано, що у дитини є ознаки ГРВІ, зопрілості на сідницях та знаходилася у брудному одязі, а від відповідача [PERSON] доносився виразний запах алкоголю. Мати пояснила, що в неї сьогодні є привід випити, оскільки святкує день народження тітки. Однак, господиня будинку в якому перебувала [PERSON] з дитиною спростувала, що в неї день народження. На питання куди мати має намір повертатися після святкування так званого "дня народження" пояснила, що до своєї баби, за місцем своєї реєстрації. Проте, прибувши до вказаного помешкання було встановлено, що воно після пожежі не ремонтувалося і там повний безлад та бруд, що в сукупності з усіма встановленими обставинами вказувало на наявність загрози, як здоров`ю так і життю дитини. Відтак, було прийняте рішення про негайну госпіталізацію дитини до закладу охорони здоров`я. Вже у лікарні з`ясувалося, що дитина досі не перебуває на обліку у сімейного лікаря. Слід зазначити, що побувши у лікарні біля своєї дитини біля двох годин, відповідач [PERSON] сказала, що йде додому за своїми речами і згодом повернеться. Проте, ні того вечора ні протягом наступних днів так і не навідалася до своєї дитини. Відповідач [PERSON] 06.09.2022 року подав спільну із [PERSON] заяву про визнання батьківства відносно малолітньої [PERSON] . Внаслідок цього було змінено прізвище та по батькові дитини з [PERSON] на [PERSON] . Після цього, відповідач вибув за межі України. При цьому, раніше він взагалі не жив спільно з дитиною. З огляду на вищевикладене та враховуючи, що внаслідок неналежного виконання батьківських обов`язків відповідачами, а саме відсутність елементарної турботи щодо своєї дитини, яке повинно проявлятися у забезпеченні належних умов проживання, медичного нагляду, а також часті зловживання спиртними напоями відповідача [PERSON] позивач просив суд ухвалити рішення, яким відібрати малолітню [PERSON] [INFO] у її матері [PERSON] [INFO] та у [PERSON] [INFO] без позбавлення її батьківських прав. Передати малолітню [PERSON] 02.03.2022 року до органу опіки та піклування Сторожинецької міської ради Чернівецького району Чернівецької області. Стягувати із батьків [PERSON] та [PERSON] на користь закладів, установ, опікунів або інших фізичних чи юридичних осіб, де перебуватиме дитина, аліменти на її утримання з усіх видів доходів в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, з дня подання позову і до досягнення дитиною повнолітня, шляхом перерахування коштів на особистий рахунок дитини, відкритий в АТ «Державний ощадний банк України». В судове засідання представник позивача не з`явився, однак надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи належним чином були повідомлені рекомендованим повідомленням. Суд, знаходить можливим розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наданих документів та ухвалити заочне рішення. Вивчивши матеріали справи, та дослідивши письмові докази, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд приходить до висновку що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. [PERSON] є матір`ю, а [PERSON] є батьком малолітньої [PERSON] [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 13.09.2022 року. Згідно з акту проведення оцінки рівня безпеки дитини встановлено, що є загроза життю та здоров`ю малолітньої [PERSON] [INFO] жительки [ADDRESS] . 13 вересня 2022 року органом опіки та піклування прийнято рішення №205 про негайне відібрання дитини [PERSON] [INFO] у батьків так як мало місце загроза життю та здоров`ю [PERSON] . Відповідно до ч. 1ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Частиною 4 ст.155 Сімейного кодексу України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ч.1 ст.170 Сімейного кодексу України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням, або органу опіки та піклування. При ухваленні цього вказаного рішення суд враховує положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. З огляду на викладене, суд зазначає, що підставою відібрання дитини без позбавлення батьківських прав та тимчасове влаштування дитини до державного закладу на повне державне забезпечення є виникнення в сім`ї відповідачів небезпечної для дитини обстановки: її життя, здоров`я і морального виховання, на теперішній час мати дитини не виправила свою поведінку, характеризується негативно, не виявляє турботу про дитину, а тому суд приходить до висновку, що у [PERSON] та [PERSON] байдуже ставлення до батьківських обов`язків відносно своєї доньки [PERSON] . Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі, оскільки як вбачається з матеріалів справи відповідачі [PERSON] та [PERSON] будучи батьками ухиляються від виконання батьківських обов`язків, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, та байдуже відносяться до здоров`я доньки. На підставі наведеного, суд вважає за необхідне відібрати [PERSON] [INFO] від матері [PERSON] [INFO] та батька [PERSON] [INFO] , без позбавлення батьківських прав та тимчасове влаштування дитини до державного закладу на повне державне забезпечення. Разом з тим, як встановлено частиною 4 статті 170 СК України та частиною 4 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє від обов`язку щодо утримання дитини; при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. В силу частини 1 статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною 3 статті 181 СК України за рішенням суду, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 2 статті 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 2 статті 184 СК України гарантовано, що розмір аліментів, стягнутих на дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. Відповідно до статті 191 СК України суд ухвалює про присудження аліментів від дня пред`явлення позову. Суд вважає, що з відповідачів [PERSON] та [PERSON] підлягають стягненню аліменти на дитину до досягнення нею повноліття. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідачів слід стягнути на користь держави судовий збір.

Outcome: approved