Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-05 00:00:00

У липні 2021 року позивач звернувся до Кіровського районного суду міста Кіровограда з позовом про стягнення з відповідача, [PERSON] , заборгованості за послуги з централізованого теплопостачання в загальній сумі 75908,49 грн., з яких: основний борг в сумі 51280,92 грн. за період з жовтня 2010 року по травень 2021 року; 3% річних, відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України в сумі 5389,32 грн. за період з 16.10.2010 року по 15.06.2021 року; індекс інфляції відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України в сумі 17366,50 грн. за період з жовтня 2010 року по травень 2021 року, та пені відповідно до вимог статті 549 Цивільного кодексу України в сумі 1871,75 грн. з червня 2020 року по травень 2021 року. Позов мотивовано тим, що Комунальне підприємство «Теплоенергетик», відповідно до «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів від 21.07.2005 року № 630, Закону України «Про теплопостачання», та Закону України «Про житлово-комунальні послуги», надає споживачам послугу з централізованого теплопостачання. Позивач в опалювальні сезони надав в житловий будинок [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] , теплову енергію. Шляхом подачі теплової енергії за вказаною адресою сторони фактично вступили в договірні відносини, проте відповідач протягом тривалого часу за надані послуги не розраховувався, у зв`язку з чим виникла заборгованість за послуги централізованого постачання в сумі 51280,92 грн. Ухвалою судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 27 липня 2021 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання (а.с. 26). Через канцелярію суду відповідачем подано заяву (вх. № 40953 від 16.11.2021 року) про застосування строків позовної давності. В поданій заяві зазначив, що відповідно до рішення Виконавчого комітету Кіровської районної у місті Кіровограді ради від 17.12.2013 року та відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 08.01.2014 року, позивач є власником квартири [ADDRESS] з 03.12.2013 року. Попередній власник [PERSON] помер (а.с.31-37). Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяви (вх. № 12672 від 12.05.2022 року; вх. № 21749 від 08.08.2022 року) про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Не заперечує проти винесення заочного рішення (а.с. 51-52; 54-55). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, (а.с. 42, 59), про причини неявки суд не повідомив, клопотань, заяв, відзиву на позов не подавав. Розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив таке. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло видане Кіровоградською міською радою згідно з розпорядженням № 50957 08 січня 2014 року (а.с.37), та довідкою Комунального підприємства Житлово-експлуатаційна організація № 4 Кропивницької міської ради за вих. № 259 від 03.10.2013 року та не заперечується відповідачем, що в силу частини першої статті 82 Цивільного процесуального кодексу України не потребує доказування (а.с.11). Комунальне підприємство «Теплоенергетик» відповідно до «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, Закону України «Про теплопостачання» та Закону України «Про житлово-комунальні послуги», надає споживачам послугу з централізованого теплопостачання. За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтею 68 Житлового кодексу України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Частиною шостою статті 19 Закону України «Про теплопостачання» визначено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Пунктом 1 частини третьої статті 24 Закону України «Про теплопостачання», встановлений обов`язок споживача теплової енергії, - своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії. Відповідно до статті 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Інформація щодо відключення споживача від системи центрального опалення, з отриманням дозволу у передбаченому законом порядку, в матеріалах справи відсутня. При цьому, згідно зазначених норм закону споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Такого висновку дійшов Верховний Суд у справі № 638/11034/15-ц від 10.12.2018 року. Таким чином, сторони взяли на себе взаємні зобов`язання: позивач надавати житлово -комунальні послуги з теплопостачання, а відповідач оплачувати спожиті комунальні послуги. В силу статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями статті 162 Житлового кодексу України визначено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Згідно пункту 1 статті 30 Постанови КМУ від 21.07.2005 р. № 630 "Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення" споживач зобов`язаний оплачувати житло-комунальні послуги у строки, встановленні договором або законом. Окрім цього частина третьою статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання" зазначає, що оплата споживачем теплової енергії шляхом перерахування коштів на рахунок із спеціальним режимом використання є обов`язковою умовою договору на постачання теплової енергії, укладеного між теплопостачальною організацією та споживачем теплової енергії. Згідно з пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Як вбачається із розрахунку заборгованості споживача теплової енергії розмір плати за послуги з централізованого теплопостачання розраховується за період з жовтня 2010 по травень 2021 року за нормами, затвердженими в установленому порядку (а.с.5-6). Тому, суд приходить до висновку, що відповідач має заборгованість за отриману послугу з централізованого теплопостачання. Крім того, з урахуванням того, що суд встановив факт існування простроченого грошового зобов`язання у період з жовтня 2010 по травень 2021 року до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, які передбачають, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом з цим, відповідачем у справі [PERSON] подано заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності, щодо якої необхідно зазначити наступне. Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно із частинами четвертою, п`ятою статті 267 Цивільного кодексу України сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судового рішення. Відповідно до частини другої статті 264 Цивільного кодексу України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Згідно наданого розрахунку заборгованості за отриману послугу з централізованого теплопостачання, про стягнення якої заявлялось у позові, нарахована за період з жовтня 2010 по травень 2021 року. З позовом до суду Комунальне підприємство «Теплоенергетик» звернулося 12 липня 2021 року, що підтверджується відміткою суду на позовній заяві (а.с.1). Отже, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за отриману послугу з централізованого теплопостачання в межах позовної давності у період з травня 2018 року по червень 2021 року в сумі 24862,67 грн. За приписами частини першої статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, і право на стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується роками, які передували подачі такого позову, якщо основне зобов`язання боржником не виконано. Аналогічна правова позиція, викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року № 127/15672/16-ц. А тому суд задовольняє заявлені позивачем інфляційні втрати відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України за період з жовтня 2018 року по червень 2021 року в сумі 2844,01 грн. та 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України за період з 16 жовтня 2018 року по 15 липня 2021 року в сумі 1078,76 грн. При цьому у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості за отриману послугу з централізованого теплопостачання, за період поза межами позовної давності, зокрема, за період з жовтня 2010 року по травень 2018 року в загальній сумі 45251,30 грн., з яких: борг за послугу з централізованого теплопостачання за період з жовтня 2010 року по вересень 2018 в сумі 26418,25 грн., 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України за період з 16 жовтня 2010 року по 15 жовтня 2018 року в сумі 4310,56 грн. та інфляційних втрат відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України за період з жовтня 2010 року по вересень 2018 року в сумі 14522,49 грн., відмовляє. Позивач також заявив до стягнення з відповідача пеню в розмірі 1871,75 грн. за період з червня 2020 року по травень 2021 року, яка виникла внаслідок прострочення виконання зобов`язань. За приписами частини першої статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою. Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частиною першою статті 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Суд вважає за необхідне в задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача пені розмірі 1871,75 грн. відмовити, оскільки всупереч вищевказаних норм, договір про надання послуг з централізованого теплопостачання між сторонами у справі відсутній. Крім цього, позивачем не вказано чіткий період нарахування відповідачу пені (не вказані дати), як визначено в абзаці другому частини першої статті 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги." Відповідно до частини першої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позовні вимоги задоволено частково, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір 860,81 грн. виходячи з такого розрахунку (28785,44 грн. х 100 % : 75908,49 грн. х 2270,00 грн.).

Outcome: partial