Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-05 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін. Позивач 13.08.2022 звернулася до суду із зазначеною позовною заявою, просить: -визнати виданий 15 грудня 1999 року Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ДП № 034275 та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за Шр № 345/2480 на ім`я [PERSON] недійсним, скасувавши його реєстрацію; -визнати за позивачем як спадкоємцем за законом першої черги після померлої [INFO] [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 6,5258 га у межах згідно з планом, яка розташована на території Гречаноподівської (раніше Розилюксембурзької) сільської ради та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 1225885700:07:004:0111. В\~ обґрунтування позову зазначає,\~ що\~\~у зв`язку із невідповідністю правовстановлюючого документа на земельну ділянку, виданого на ім`я [PERSON] , а саме Державного актана право приватної власності на землю серії ІІ-ДП № 034275, вимогам чинного законодавства, позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] . Відповідач Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області у відзиві на позовну заяву зазначив, що рішення про надання права власності приймалось Розилюксембурзькою (попередньо Гречаноподівською) сільською радою Широківського району Дніпропетровської області, Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області прав позивача не порушувало. ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі. Суддя в ухвалі від 17.08.2022 постановила позовну заяву прийняти до розгляду, відкрити провадження у справі, розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження з підготовчим засіданням. 08.11.2022 постановлено ухвалу суду про призначення до судового розгляду. Позивач повідомлена у встановленому законом порядку про дату, час та місце судового засідання, у судове засідання не з`явилася, від неї до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, своїх представників в судове засідання не направили. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі «Юніон ЕліментаріяСандерс проти Іспанії» (AlimentariaSanders S.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 цієї Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005у справі «Смірнова проти України»). Враховуючи, що сторони, їхні представники не прибули в судове засідання, позивач та відповідачзаявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності, а перешкод для розгляду справи судом не встановлено, то суд вважає можливим здійснювати судовий розгляд без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. \~ \~ \~ \~Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 21.08.2014 позивач до укладення шлюбу мала прізвище [PERSON] (арк. с. 11). \~ \~ \~ \~У експертному висновку № 056/480-а від 11.05.2019 зазначено, що українські записи прізвища [PERSON] / [PERSON] та [PERSON] є ідентичними (арк. с. 12). \~ \~ \~ \~Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] (арк. с. 13). \~ \~ \~ \~У довідці № 531 від 28.08.2015 зазначено, що [PERSON] до дня смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Їй на прав особистої власності належав житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Разом із [PERSON] проживали та були зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Заповіт [PERSON] в Розилюксембурзькій сільській раді не складала (арк. с. 15). \~ \~ \~ \~ [PERSON] була власником земельної ділянки площею 8,6788 га з кадастровим номером 1225885700:07:004:0112 (Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 305945 від 02.07.2010), яку згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 19.08.2019, з урахуванням 5/6 часток у спадщині, від якої відмовились діти померлої [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , успадкувала позивач (арк. с. 16-18). \~ \~ \~ \~Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 19.08.2019, з урахуванням 5/6 часток у спадщині, від якої відмовились діти померлої [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , позивач успадкувала від [PERSON] житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (арк. с. 19). \~ \~ \~ \~У Державному акті на право приватної власності на землю серії ІІ-ДП № 034275 від 15.12.1999, зареєстрованому у Книзі записів державних актів на право приватної власності за Шр № 345/2480, виданому на підставі рішення сесії Розилюксембурзької сільської Ради народних депутатів № 55-7/23 від 22.11.1999, яким встановлюється право власності на земельну ділянку площею 6,5258 га на території Розилюксембурзької сільської ради, ім`я власниці [PERSON] виправлено на « [PERSON] »(арк. с. 27, 29). \~ \~ \~ \~Згідно з відповіддю Відділу у Широківському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 18.09.2019 у Книзі реєстрації видачі сертифікатів на земельний пай членів КСП «Калинівський» Широківського району Дніпропетровської області вказано [PERSON] , сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ДП № 0121976 виданий на ім`я [PERSON] . Відповідно до даних, що містяться у базі Державного земельного кадастру, земельна ділянка площею 6,5258 га знаходиться у власності [PERSON] згідно з державним актом на право приватної власності на землю ІІ-ДП № 034275 (арк. с. 30). \~ \~ \~ \~Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру земельна ділянка площею 6,5258 га з кадастровим номером 1225885700:07:004:0111 є власністю [PERSON] (арк. с. 66). \~ \~ \~ \~Постановою нотаріуса від 19.08.2019 позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 6,5258 га, розташовану на території Розилюксембурзької сільської ради Широківського району Дніпропетровської області, після смерті [PERSON] у зв`язку з внесенням виправлень до Державного акта на право приватної власності (арк. с. 38). \~ \~ \~ \~Згідно з відповіддю Широківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області від 26.09.2022 заява про прийняття спадщини за законом до нотаріальної контори подавалась позивачем, заяви про відмови від спадщини після померлої [PERSON] подали [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався (арк. с. 50). \~ \~ \~ \~ ІV. Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права, оцінка суду. Відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 N 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Приписами ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. Згідно зі ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно зі ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~Дослідивши докази, які надані позивачем в обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з таких підстав. \~ \~ \~ \~Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно із ст.1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1261 Цивільного кодексу України встановлено, що при спадкуванні за законом, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, в тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно зі ч. 2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Позивач у встановлений законом строк звернулася в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, що залишилась після смерті матері, та із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом. Інші спадкоємці першої черги за законом (діти спадкодавця) у встановлений законом строк звернулись до нотаріуса із заявами про відмову від прийняття спадщини на користь позивача. Отже, своїми діями позивач підтвердила факт прийняття спадщини, яка відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України належить їй з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч.1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ч. 1, 3ст. 23 Земельного кодексу України № 561-XII від 18.12.1990, у редакції, чинній на час отримання [PERSON] . Державного актасерії ІІ-ДП № 034275 від 15.12.1999, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України. Згідно зі ч. 1 ст. 17передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Згідно з п. 1.1, 3.1 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власностіна землю і право постійного користування землею,договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах 04.05.99№43право власності на землю і право постійного користування землею посвідчується державним актомна право приватної власності на землю.Державні акти на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю або на право постійного користування землею видаються міськими, селищними, сільськими радами. Якщо рішення було прийнято Верховною Радою України, Верховною Радою Автономної Республіки Крим або обласною радою, то видача державного акта здійснюється районною радою. У п. 1.4 Інструкції зазначено, що Державний акт на право приватної власності на землю, на право колективної власності на землю або право постійного користування землею видається на підставі рішення Верховної Ради України, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, обласної, районної, міської, селищної, сільської ради Відповідно до п. 2. 9, 2.11, 3.1, 3.3 зазначеної Інструкції бланк державного акта на право приватної власності на землю, на право колективної власності на землю, на право власності на землю або на право постійного користування землею, договору тимчасового користування землею чи оренди землі заповняється державною мовою. Всі записи мають бути зроблені чітко і ретельно, виправлення не допускаються. Заповнення вказаних документів можливе з використанням комп`ютерної техніки. Державний акт на право приватної власності на землю, направо колективної власності на землю, на право власності на землю або на право постійного користування землею складається у двох примірниках, підписується сільським, селищним, міським головою або головою відповідної державної адміністрації і скріплюється відповідною гербовою печаткою. Державні акти на право приватної власності на землю, право колективної власності наземлю або на право постійного користування землею видаються міськими, селищними, сільськими радами. Державна реєстрація державних актів, що посвідчують право приватної власності на землю або право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) здійснюється районною, міською, селищною, сільською радою. Згідно зі ст. 67 Закону України «Про нотаріат» (тут і далі у редакції, чинній на момент звернення позивача з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину) свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, строком не обмежена. Згідно зі ч. 1 ст. 68 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. Відповідно до п. 4.9, 4.10глави 10 розділу ІІ Порядку про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерстваюстиції України 22.02.2012 № 296/5, у редакції, чинній на момент звернення позивача з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину,свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270, статтею 1276 Цивільного кодексу України, не раніше зазначених у цих статтях строків.Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена. Згідно з п. 4.15 зазначеного Порядку видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до ч. 1 ст. 155 Земельного кодексу України № 2768-III від 25.10.2001 у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Судом встановлено факт наявності спадкових прав позивача на спадкове майно та неможливість їх оформлення у встановленому законом порядку, спадкоємець реалізувати своє право на отримання відповідних правовстановлюючих документів на успадковане нерухоме майно в позасудовому порядку не має можливості. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Рішення про надання права власності та видачу Державного акта на право приватної власності приймалось Розилюксембурзькою сільською Радою народних депутатів, правонаступником якої є відповідач Гречаноподівська сільська рада Криворізького району Дніпропетровської області. Проте, позивачем не доведено, що відповідач Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області є належним, тобто таким, що мав обов`язок щодо видачі Державного акта на право приватної власності, або виправлення помилок у вже виданому Державному акті на право приватної власності. Згідно з позицією Верховного суду у справі №545/1575/21 від 22.06.2022 належними відповідачами у справах про визнання недійсними та скасування актів про право власності на земельну ділянку є особа, якій видано державний акт про право власності на відповідну земельну ділянку та орган місцевого самоврядування чи орган виконавчої влади, що прийняв рішення про його видачу. Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України). Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області не підлягають задоволенню, позовні вимоги до Гречаноподівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області підлягають задоволенню у повному обсязі. V. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно зі ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування вартістю майна. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору встановлюється з позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду); ставка судового збору встановлюється з позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб (з розрахунку на одну особу) становить 2 481грн з 01.01.2022. Ціна позовної вимоги майнового характеру 54377,12 грн. Позивач сплатила судовий збір та просив судові витрати не відшкодовувати. Розподіл судових витрат не здійснюється. Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України»). Враховуючи викладене,

Outcome: approved