Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-20 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-проектна компанія «Газінвестпроект» звернувся до Деснянського районного суду міста Києва із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про стягнення інфляційних збитків та трьох відсотків річних. В обґрунтовування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 01.06.2012 року [PERSON] на підставі її заяви було прийнято на посаду головного бухгалтера Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-проектна компанія «ГАЗІНВЕСТПРОЕКТ з відповідними правами та обов`язками, визначеними чинним законодавством України. З того часу [PERSON] самостійно організовувала роботу бухгалтерської служби, здійснювала контроль за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій, вела бухгалтерський облік, оформлювала документацію, складала звіти для відповідних державних органів, організовувала зберігання первинних бухгалтерських документів, вела касову книгу, сплачувала відповідні податки та збори, здійснювала перерахування грошових коштів за відповідними зобов`язаннями товариства та ін. Наприкінці літа та на початку осені 2014 року співвласники ТОВ «БПК «ГАЗІНВЕСТПРОЕКТ» звернулися до [PERSON] з вимогою надати повний звіт, як головного бухгалтера та перевірити яким чином оформлюються, зберігаються документи та ін., але [PERSON] замість виконання розпорядження повноважної особи ТОВ «БПК «ГАЗІНВЕСТПРОЕКТ» директора [PERSON] раптово виявила бажання звільнитись з займаної посади, про що подала відповідну заяву без пояснень причин відмови та звільнення та відмовилась надати звіти і передати бухгалтерські документи. 03.10.2014 року [PERSON] було звільнено з займаної посади на підставі її заяви про звільнення за власним бажанням від 18.09.2014 року. Хоча вже з 18.09.2014 року на роботі вона не з`являлась. Після звільнення [PERSON] , на посаду головного бухгалтера було прийнято нового фахівця - [PERSON] , яка відповідно до вимог чинного законодавства України почала виконувати свої трудові обов`язки. Звернувшись до [PERSON] з метою отримання інформації щодо надання логінів і паролів від програм для бухгалтерського обліку та фінансової звітності, звіти підприємства та у встановленому порядку передати первинну бухгалтерську документацію, але будь-яку інформацію, звіти і документацію передавати [PERSON] відмовилась, не надавши пояснення такої відмови. Директор ТОВ «БПК «ГАЗІНВЕСТПРОЕКТ» [PERSON] неодноразово звертався до [PERSON] з вимогою про передачу документів та відповідних відомостей за допомогою яких можливо продовжувати вести бухгалтерський облік. Новий головний бухгалтер [PERSON] почала самостійно впорядковувати документи, які знаходились у приміщенні бухгалтерії, ознайомлюватись та спів ставляти документи бухгалтерського обліку із первинними документами. Згодом разом із директором ТОВ «БПК «ГАЗІНВЕСТПРОЕКТ» [PERSON] ними було виявлено ознаки порушення майнових прав ТОВ «БПК «ГАЗІНВЕСТПРОЕКТ» шляхом розкрадання готівкових та безготівкових грошових коштів під час роботи [PERSON] , зловживаючи довірою ТОВ «БПК «ГАЗІНВЕСТПРОЕКТ» привласнювала грошові кошти, які належать на праві власності ТОВ «БПК «ГАЗІНВЕСТПРОЕКТ». Керівництвом було прийнято рішення звернутись до суду із позовом про стягнення матеріальної шкоди в порядку застосування п.2 ст. 134, ч. 3 ст. 136 КЗпП з [PERSON] . Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 серпня 2016 року у справі № 645/7948/15, залишеним без змін судами апеляційної та касаційної інстанції, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-проектна компанія «ГАЗІНВЕСТПРОЕКТ» задоволено частково, зокрема стягнуто: з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-проектна компанія «ГАЗІНВЕСТПРОЕКТ» 504257 гривень 88 копійок в якості відшкодування заподіяної матеріальної шкоди; з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-проектна компанія "ГАЗІНВЕСТПРОЕКТ" 26841 гривню 02 копійки в якості заподіяної матеріальної шкоди; з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-проектна компанія "ГАЗІНВЕСТПРОЕКТ" сплачений судовий збір пропорційно задоволених вимог у сумі 8 711 грн. 91 коп.; з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельно-проектна компанія "ГАЗІНВЕСТПРОЕКТ" сплачений судовий збір пропорційно задоволених вимог у сумі 487 грн. 57 коп. Вказане рішення набрало законної сили 22.11.2016 року, що підтверджується Роздруківкою Ухвали Харківського Апеляційного суду від 22.11.2016 у справі № 645/7948/15 з Єдиного державного реєстру судових рішень. На виконання зазначеного Рішення суду 21.12.2016 Фрунзенським районним судом м. Харкова було видано виконавчий лист № 645/7948/15. Постановою державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Ельбабаєва Баходіра Бекмурадовича від 17.03.2017 відкрито виконавче провадження № 53567699 зі стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-проектна компанія "ГАЗІНВЕСТПРОЕКТ" 504257,88 грн. в якості відшкодування заподіяної матеріальної шкоди. Однак, попри наявність у неї значної кількості нерухомого майна та наявність корпоративних прав у кількох Товариствах з обмеженою відповідальністю, станом на день подання цієї позовної заяви [PERSON] суму заборгованості не сплатила, що підтверджується, зокрема, інформацією про виконавче провадження № 53567699 з Автоматизованої системи виконавчого провадження, інформаційна довідка з якої додається. Так, згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, [PERSON] на праві власності належить низка об`єктів нерухомості (роздруківки з Реєстру речових прав на нерухоме майно додаються), а саме: Ѕ квартири у [ADDRESS] , загальною площею 62.9 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 323231812119); Ѕ житлового будинку, загальною площею 105,7 кв.м., житловою площею 60,7 кв.м., розташований за адресою [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 78741232218); Ѕ квартири за адресою [ADDRESS] (реєстраційний номер майна 16548965); квартира за адресою, [ADDRESS] ; квартира за адресою [ADDRESS] ; гараж (гаражний бокс) за адресою м. Київ, «Супутник-2» авто кооператив (Деснянський р-н), гараж [ADDRESS]. Крім цього, [PERSON] є засновником, бенефіціарним власником та керівником ТОВ "МАССАЛІЯ" (38703592),ТОВ "АМБЕЛОС" (37081263), що підтверджується роздруківками з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Також [PERSON] займає посаду керівника у ТОВ «САЙТЕК-ПОДІЛ» (код в ЄДРПОУ 34482235), посаду керівника у ТОВ "САКСЕЗУС" (36425446), що також підтверджується роздруківками з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Зазначені обставини вказують на те, що вона отримує стабільний та достатній дохід. Попри наявність такої кількості майна та джерел доходу, Відповідач не вчиняє жодних дій з метою відшкодування завданої нею матеріальної шкоди за Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 серпня 2016 року, ігнорує усі виклики та вимоги державного виконавця, що вказує на те, що зазначені грошові кошти Відповідач не виконує умисно. Отже, [PERSON] не виконує грошове зобов`язання з компенсації ТОВ "БПК "ГАЗНВЕСТПРОЕКТ" майнової шкоди, а Позивач продовжує нести збитки, викликані знеціненням належних до повернення йому грошових коштів внаслідок інфляції. За таких обставин наявні підстави для застосування до [PERSON] наслідків невиконання грошового зобов`язання, а саме стягнення з неї інфляційних збитків та 3 % річних. Посилаючись на викладене позивач просив: стягнути з [PERSON] на користь ТОВ "БУДІВЕЛЬНО-ПРОЕКТНА КОМПАНІЯ "ГАЗІНВЕСТПРОЕКТ" суму трьох відсотків річних у розмірі 88 529 гривень 62 копійки та суму інфляційних збитків у розмірі 771095 гривень 39 копійок; стягнути із [PERSON] на користь ТОВ "БУДІВЕЛЬНО-ПРОЕКТНА КОМПАНІЯ "ГАЗІНВЕСТПРОЕКТ" суму трьох відсотків річних у розмірі 4866 гривень 68 копійок суму інфляційних збитків у розмірі 43589 гривень 78 копійок. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 17 грудня 2019 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом. Справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Протягом підготовчого розгляду справи представником позивача подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просив: стягнути з [PERSON] на користь ТОВ "БУДІВЕЛЬНО-ПРОЕКТНА КОМПАНІЯ "ГАЗІНВЕСТПРОЕКТ" суму трьох відсотків річних у розмірі 95960 гривень 72 копійки та суму інфляційних збитків у розмірі 802006 гривень 76 копійок; стягнути із [PERSON] на користь ТОВ "БУДІВЕЛЬНО-ПРОЕКТНА КОМПАНІЯ "ГАЗІНВЕСТПРОЕКТ" суму трьох відсотків річних у розмірі 4866 гривень 68 копійок суму інфляційних збитків у розмірі 43589 гривень 78 копійок. Представник позивача протягом підготовчого розгляду справи вимоги позову підтримала в повному обсязі. До підготовчого розгляду справи відповідачі не з`являлись, про час та місце розгляду повідомлялись належним чином. Відповідачі не скористались правом подання відзиву. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 16 липня 2020 року закрито підготовче провадження у справі. Протягом судового розгляду представник позивача вимоги позову підтримувала, в поданій суду заяві просила вирішити спір за її відсутності. Відповідач [PERSON] померла [INFO] . Відповідно до наданої за ухвалою суду копії матеріалів спадкової справи, відкритої Першою Київською державною нотаріальною конторою 28 жовтня 2020 року спадщину після смерті [PERSON] прийняли її чоловік [PERSON] та її син [PERSON] . ТОВ «Будівельно-проектна компанія «Газінвестпроект» також звернулась 18 листопада 2020 року до Першої Київської державної нотаріальної контори з претензією кредитора. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 23 вересня 2022 року задоволено клопотання представника «Будівельно-проектна компанія «Газінвестпроект» та замінено відповідача [PERSON] її правонаступниками - [PERSON] та [PERSON] . До судового розгляду 19.10.2022 року, 24.11.2022 року, 24.11.2022 року, 21.12.2022 року відповідачі [PERSON] , [PERSON] не з`являлись про час та місце розгляду повідомлялись належним чином. Відповідач [PERSON] до судового розгляду не з`являвся, про час та місце розгляду повідомлявся належним чином. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, відповідно до ч.3 ст. 211, ч.4 ст.223, ч.1 ст.280, ст.281 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності Відповідачів на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов таких висновків. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про можливість задоволення позову з таких підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 серпня 2016 року у справі № 645/7948/15, залишеним без змін судами апеляційної та касаційної інстанції, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-проектна компанія «ГАЗІНВЕСТПРОЕКТ» задоволено частково, зокрема стягнуто: з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-проектна компанія «ГАЗІНВЕСТПРОЕКТ» 504257 гривень 88 копійок в якості відшкодування заподіяної матеріальної шкоди; з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-проектна компанія "ГАЗІНВЕСТПРОЕКТ" 26841 гривню 02 копійки в якості заподіяної матеріальної шкоди; з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-проектна компанія "ГАЗІНВЕСТПРОЕКТ" сплачений судовий збір пропорційно задоволених вимог у сумі 8 711 грн. 91 коп.; з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельно-проектна компанія "ГАЗІНВЕСТПРОЕКТ" сплачений судовий збір пропорційно задоволених вимог у сумі 487 грн. 57 коп. Вказане рішення набрало законної сили 22.11.2016 року, що підтверджується Роздруківкою Ухвали Харківського Апеляційного суду від 22.11.2016 року у справі № 645/7948/15 з Єдиного державного реєстру судових рішень. Також, дане рішення було предметом касаційного перегляду і залишено без змін. На виконання зазначеного Рішення суду 21.12.2016 Фрунзенським районним судом м. Харкова було видано виконавчий лист № 645/7948/15. Постановою державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Ельбабаєва Баходіра Бекмурадовича від 17.03.2017 відкрито виконавче провадження № 53567699. Протягом судового розгляду справи стороною відповідача доказів виконання судового рішення не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 1212 ЦК України, положення цієї глави застосовуються також до вимог про відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Відповідно до ч. 2 ст. 1214 ЦК України, у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Згідно зі ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, законом встановлено розмір процентів за прострочення виконання зобов`язання на рівні 3 % річних, а також обов`язок боржника відшкодувати інфляційні збитки за прострочення виконання грошового зобов`язання. Визначення поняття "грошового зобов`язання" наявне у ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", згідно з абз. 5 ч. 1 якої, грошове зобов`язання - зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобов`язань відносяться також зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; зобов`язання, що виникають внаслідок неможливості виконання зобов`язань за договорами зберігання, підряду, найму (оренди), ренти тощо та які мають бути виражені у грошових одиницях. До складу грошових зобов`язань боржника, в тому числі зобов`язань щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції, визначені на дату подання заяви до господарського суду, а також зобов`язання, які виникли внаслідок заподіяння шкоди життю і здоров`ю громадян, зобов`язання з виплати авторської винагороди, зобов`язання перед засновниками (учасниками) боржника - юридичної особи, що виникли з такої участі. Склад і розмір грошових зобов`язань, у тому числі розмір заборгованості за передані товари, виконані роботи і надані послуги, сума кредитів з урахуванням відсотків, які зобов`язаний сплатити боржник, визначаються на день подання до господарського суду заяви про порушення справи про банкрутство, якщо інше не встановлено цим Законом. У п. 22, 25 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц зазначено, що «за змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц». Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У пунктах 44 та 45 Постанови Верховного Суді у справі у справі № 686/21962/15-ц зроблено висновок, що «стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення». Таким чином, зобов`язання відповідачів щодо сплати ТОВ "БПК "ГАЗІНВЕСТПРОЕКТ" грошових коштів в якості відшкодування заподіяної матеріальної шкоди є грошовим. Дане зобов`язання не виконане в жодному обсязі, що підтверджується, зокрема, інформацією про виконавче провадження № 53567699 з Автоматизованої системи виконавчого провадження, інформаційна довідка з якої додається. Отже, наявні підстави для стягнення інфляційних збитків та 3 % річних за ст. 625 ЦК України. При цьому підставою виникнення цього зобов`язання є цивільно-правовий делікг, а саме - привласнення грошових коштів. Так, Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова встановлено, що "безпідставне отримання грошових коштів та їх неоприбуткування у касу підприємства головним бухгалтером [PERSON] для їх подальшої видачі під звіт, а також неповернення отриманих [PERSON] та [PERSON] грошей на рахунок підприємства, вказують на наявність вини у діях відповідачів та підстав для матеріальної відповідальності відповідачів, оскільки дії з неповернення грошових коштів є протиправними та знаходяться у причинному зв`язку із майновими втратами - прямою дійсною шкодою завданою позивачу. Згідно розрахунку позивача, станом на 30 червня 2020 року з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню: з [PERSON] три відсотки річних від суми 504257 гривень 88 копійок - 95960 гривень 72 копійки; інфляційні втрати від суми 504257 гривень 88 копійок -802006 гривень 76 копійок; з [PERSON] три відсотки річних від суми 26841 гривня 02 копійки - 4866 гривень 68 копійок; інфляційні втрати від суми 26841 гривня 02 копійки - 43589 гривень 78 копійок. Відповідачами інші розрахунки суду надані не були. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину є його правом, а не обов`язком, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови у задоволенні пред`явлених до нього вимог кредитора. Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця. Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті. Так, згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі № 6-2962цс16. Спадкування, тобто перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України), є підставою для універсального правонаступництва у цивільних правовідносинах. У такому разі відбувається зміна суб`єктного складу у правовідношенні, тобто цивільні правовідносини існують безперервно, не припиняючись, відбувається лише заміна одного із їх учасників. Основною метою універсального правонаступництва є збереження стабільності цивільного обороту за допомогою забезпечення заміни третіми особами особи, яка вибула зі складу учасників цивільного обороту. Законодавством визначено, що у подібних випадках відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками. Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовилися від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця. При цьому необхідно враховувати, що спадкування - це вольовий акт (окрім деяких винятків), яким спадкоємець свідомо приймає рішення про прийняття спадщини або свідомо не користується правом відмовитися від такого прийняття спадщини, тобто безпосереднє волевиявлення або презюмується, якщо особа проживала зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини і не відмовилася від її прийняття, або, якщо законний представник неповнолітньої чи недієздатної особи не відмовився від прийняття спадщини. Виходячи з існування вольового критерію, у цивільних правовідносинах прийнято вважати, що кожен спадкоємець діє добросовісно, як добрий господар, який є зваженим, передбачливим і розсудливим під час прийняття юридично значимих рішень та обранні варіанта власної поведінки. Дотримання наведених норм забезпечуватиме стабільність цивільного обороту. У ЦК України серед положень про порядок задоволення вимог кредитора спадкодавця в імперативному порядку визначений справедливий баланс між законними інтересами та правомірними очікуваннями кредитора спадкодавця та відповідними, зустрічними їм, інтересами спадкоємців. Дотримання цього балансу полягає в тому, щоб забезпечити задоволення вимог кредитора спадкодавця за рахунок спадкового майна, не порушивши майнових прав та інтересів спадкоємців такої особи. Визначення цього балансу законодавцем сформульовано таким чином, що спадкоємці боржника повинні відповідати за його зобов`язаннями в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Зокрема, за правилом частини першої статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців у межах вартості отриманої спадщини є справедливим по відношенню до законних інтересів та правомірних очікувань кредитора. Урахування вартості спадщини дає підстави стверджувати, що спадкоємець може задовольнити вимоги кредитора спадкодавця за рахунок іншого власного майна, що не входить до складу спадщини, якщо успадковане майно становить для спадкоємця більший інтерес, ніж те власне майно, яке спадкоємець може передати кредитору в рахунок погашення заборгованості. Законодавець зберігає за кредитором право вимоги у разі смерті боржника. У такому випадку відбувається правонаступництво, яке є транслятивним, тобто таким, що переносить права та обов`язки на нового боржника. Право на захист є складовою суб`єктивного права. Визнавши за особою певне цивільне право, законодавець тим самим визнає за кредитором право вимагати надання захисту, у тому числі й у судовому порядку. Відповідно до усталеної судової практики судами традиційно визнавались за кредиторами спадкодавця права на вимогу до спадкоємців щодо виконання зобов`язань попереднього боржника, спадкодавця. Відповідно до структури ЦК України у книзі першій, розділу І «Основні положення», у статті 16 визначені загальні способи захисту цивільних прав та інтересів. Ці способи захисту є універсальними для всіх правовідносин та можуть бути застосовані особою для врегулювання спірних правовідносин. Застосовувані способи захисту цивільних прав мають відповідати характеру спірних правовідносин та природі спору, що існує між сторонами. Аналіз структури та змісту ЦК України дає підстави для висновку, що застосування спеціальних способів захисту, які визначені законодавцем для захисту окремих категорій цивільних прав, не виключає можливості також застосовувати загальні способи захисту цивільних прав та інтересів. Відповідно до структури ЦК України кредитор має право обирати один із усіх способів захисту, які надаються йому законом, якщо інакше правило в імперативному порядку не визначено у цивільному законі. При цьому вибір способу захисту кредитор здійснює на власний розсуд. Відповідно до статті 5 ЦПК України застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності. Тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушеної майнових або немайнових прав та інтересів управомоченої особи. Таке розуміння права кредитора на обрання ефективного способу захисту не порушуватиме прав та інтересів спадкоємців, оскільки завжди в основі вирішення питання про прийняття спадщини лежить вольовий акт, пов`язаний із наміром спадкоємця прийняти спадщину. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тим більше, що пріоритет норм міжнародного права за наявності колізій з внутрішнім законодавством надає судам України досить широкі повноваження при обранні джерела права задля вирішення конкретного спору. Саме таке розуміння особливостей захисту прав кредиторів у спадкових відносинах відповідає основній меті цивільного права, якою є забезпечення стабільності цивільного обороту. Зазначені правові висновки наведені у постанові Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 квітня 2018 року у справі № 645/3265/13-ц (провадження № 61-5552свп18). Проаналізувавши вищевказані норми діючого законодавства та встановлені у справі докази та обставини, суд вважає, що позивачкою наведено достатньо доказів на підтвердження підстав для задоволення позовних вимог . Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 1362 гривні. На підставі викладеного,

Outcome: approved