Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-13 00:00:00

Позивач 02.11.2022 звернувся до суду із позовом, у якому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . Позов аргументує тим, що з 2002 року до лютого 2022 року він з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу 21.11.2005 ними придбаний вищевказаний будинок в рівних частках. Відповідач 10.12.2021 подарувала йому належну їй 1/2 частку у праві власності на будинок, а він компенсував їй подаровану частку грошовими коштами. У будинку зареєстроване місце проживання відповідача, але з вересня 2021 року вона в ньому не проживає, відтоді як забрала свої речі і виїхала, оскільки на той час вже мала іншу сім`ю. Перешкод у користуванні житлом він відповідачу не чинив. Домовленостей щодо користування будинком не мають. [PERSON] не проживає у будинку без поважних причин понад 1 рік, що є підставою для визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Ухвалою від 07.11.2022 провадження у справі відкрито, постановлено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторони у судове засідання не з`явилися. Відповідач подала заяву про розгляд справи без її участі та визнання позову. \~ \~ \~ \~Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилося у відповідності до ч.2 ст.247\~ЦПК\~України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що позивач є власником будинку [ADDRESS] . Так, 1/2 частки у праві власності на будинок набув на підставі договору купівлі-продажу від 21.11.2005, та 1/2 частки набув на підставі договору дарування від 10.12.2021 (а.с. 9-16). Шлюб між сторонами припинено 21.03.2022 з набранням законної сили рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області про його розірвання (а.с.6). Відповідач [PERSON] з версня 2021 року не мешкає у вказаному будинку, що підтверджується актом про не проживання в житловому будинку від 31.10.2022 (а.с.7). Згідно інформації відділу адміністративно-дозвільних процедур виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області № 06-10/974 від 04.11.2022 відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.19). Доказів наявності перешкод для проживання відповідача у вказаному будинку матеріали справи не містять. Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (стаття 41 Конституції України). Кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду (стаття 47 Конституції України). Частиною 1 ст.316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно 1 ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Приписами частини першої ст.321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положень ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що незаборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Відповідно до положень статті 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права. Тлумачення наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження майном, що перебуває у приватній власності, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі звернутися до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, або шляхом виселення. За змістом норм статей 64, 156 ЖК Української РСР, статті 405 ЦК України право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] в силу положень частини другої статті 64 ЖК Української РСР, частини четвертої статті 156 ЖК Української РСР, статті 3 СК України не є членом сім`ї власника житлового будинку [ADDRESS] [PERSON] , оскільки не проживає разом із ним у цьому житловому будинку, не веде спільного господарства, не перебуває з ним у шлюбі. Водночас суд звертає увагу на те, що позивач набув право власності на житловий будинок на підставі договорів купівлі-продажу житлового будинку та дарування частки у праві власності на житловий будинок, відповідач зареєстрована в указаному будинку, але не проживаює у ньому з вересня 2021 року, жодних угод між сторонами щодо порядку користування спірним житлом укладено не було. Суд вважає, що відсутність родинного споріднення та сімейних відносин на час розгляду справи між позивачем і відповідачем, а також фактична відсутність відповідача у будинку з вересня 2021 року, що свідчить про фактичну втрату нею інтересу до вказаного житла, в сукупності є істотною обставиною, яка дає суду підстави для визнання відповідача такою, що втратила право користування будинком. За таких умов та з огляду на положення статті 391 ЦК України позовні вимоги [PERSON] про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням, підлягають задоволенню. При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в розмірі 992 гривні 40 копійок. Оскільки відповідачем визнано позовні вимоги до початку розгляду справи по суті, згідно з ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір», ч.1 ст.142 ЦПК України позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50% сплаченого ним судового збору при поданні позовної заяви, що становить 496 гривень 20 копійок. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути на відшкодування його витрат по сплаті судового збору 496 гривень 20 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: approved