Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-20 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя. З врахуванням уточнення позовних вимог просить: визнати об`єктами спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] : - квартиру за адресою: [ADDRESS] , з житловою площею - 65,5 кв.м. та загальною площею -124,2 кв.м.; - мотоцикл Хонда Шадоу VТ 750, 2005 р.в. зареєстрований 21.03.2012; припинити право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS] , шляхом: визнати за [PERSON] право спільної часткової власності на 2/3 (дві третіх) частини квартири за адресою: [ADDRESS] . з житловою площею - 65,5 кв.м. та загальною площею - 124,2 кв.м.; визнати за [PERSON] право спільної часткової власності на 1/3 (одну третю) частини квартири за адресою: [ADDRESS] , з житловою площею - 65,5 кв.м. та загальною площею - 124,2 кв.м.; припинити право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на мотоцикл Хонда Шадоу VT 750, 2005 р.в. зареєстрований 21.03.2012, шляхом визнання права власності на [PERSON] VТ 750, 2005 р.в. за [PERSON] , та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 ринкової вартості Мотоцикла, а саме 26 596,01 гривень. З врахуванням уточнень позов мотивує тим, що 30 жовтня 1999 року між сторонами укладено шлюб. 31 травня 2013 року шлюб було розірвано та видано відповідне свідоцтво. За час шлюбу, подружжям набуто за договором купівлі-продажу житлову квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 61,3 кв. м., яка в подальшому була реконструйована та загальна площа якої була збільшена до 124,2 кв. Право власності на реконструйовану частину квартири не зареєстроване. Окрім того, під час шлюбу подружжям набуто у власність мотоцикл Хонда Шадоу VT 750, 2005 р.в., дата реєстрації 21.03.2012 р., об`ємом двигуна 745 см. куб.; орієнтовною вартістю 100 000 грн На початку 2016 року відповідач, внаслідок переговорів, щодо поділу вищевказаного майна надав розписку в якій вказав варіанти розподілу майна, проте такі суперечать інтересам позивача, а тому змушена звернутись до суду. Так, квартира, що є предметом поділу, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 61,3 кв. м., була реконструйована. Загальна площа квартири за час шлюбу збільшена до 124, 2 кв., внаслідок прибудови веранди пл. 7,7 кв.м. літ. 4-1, балкону пл. 6 кв.м. літ. 4-6 та мансардного поверху - хол пл. 10,3 кв.м. літ. 4-9, житлова кімната пл. 32,5 кв.м. літ. 4-10, ванної кімнати пл. 8,2 кв.м. літ. 4-11. Вказані приміщення були збудовані з дозволу усіх власників квартир у будинку по [ADDRESS] , вартість даної квартири істотно збільшилась внаслідок здійснених поліпшень, у вказаних приміщеннях були проведені ремонтні роботи, вони повністю завершені, приміщення умебльовані та використовуються, як житло. На даний час у квартирі проживає відповідач, проте офіційно зареєстрована і позивач. Новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. Враховуючи викладене, з огляду на можливість поділу об`єктів незавершеного будівництва, як окремого виду об`єкта цивільного права, вказане майно, а саме об`єкти незавершеного будівництва реконструкції квартири [ADDRESS] - веранда 4-1 пл. 7,7 кв.м., балкон 4-6 пл. 6 кв.м. та мансардний поверх пл. 51 кв. м. також підлягають поділу. Окрім цього, наявні підстави для визнання за позивачем частки особистої приватної власності на квартиру в розмірі 48% оскільки відповідна частина була придбана за особисті кошти позивача, які були отримані за договором міни від 11 вересня 1999 року, тобто до укладення шлюбу із відповідачем. Таким чином, з врахування висновку експерта від 17 лютого 2020 року вважає, що частки у власності на квартиру становлять 74 та 26 відсотків, і саме з цих часток слід розраховувати розмір компенсації. У зв`язку із наявністю обставин, які унеможливлюють участь у розгляді справи суді [PERSON] , в провадженні якої перебувала справа, відповідно до розпорядження керівника апарату від 18 січня 2021 року №1, справу було передано для повторного автоматизованого розподілу. У відповідності до вимог ст.33 Цивільного процесуального кодексу України автоматизованою системою документообігу суду було визначено суддю Гирича С.В. для розгляду вказаної справи. Ухвалою від 02 лютого 2021 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя прийнято до свого провадження суддею Гиричем С.В. Від представника відповідача до суду надійшов відзив на позов. В такому зазначає, що за час шлюбу сторонами набуто у власність квартиру за адресою: [ADDRESS] , а також мотоцикл «Хонда Шадоу VT 750», 2005 р.в. Даних про реєстрацію іншого майна справа не містить. В частині поділу квартири, то представник відповідача вважає безпідставною вимогу по поділ квартири в частині, яка перевищує зареєстровану площу, оскільки право власності на таке не оформлено. Реконструкція, яка була проведена у будинку, не була погоджена попередньо, а тому жодних дозвільних документів щодо такої немає. Відтак спірні квадратні метри не є незавершеним будівництвом і поділу не підлягають. Окрім цього, вважає доводи позивача щодо того, що кошти від отримані згідно договору міни квартири від 11.09.1999 року є її особистою власністю, є безпідставними, оскільки факт отримання нею саме 5000 доларів спростовується пунктом 7 вказаного договору, в якому вказано що кошти передаються трьом особам. Крім того сам факт передачі коштів родичем одного із членів сім`ї на купівлю спільного майна в інтересах сім`ї не може свідчити про те, що ці кошти передано на особисті потреби лише комусь одному конкретному з подружжя. Крім того, будь-яких правочинів, зокрема, договору дарування коштів позивачу її матір`ю та сестрою, що в розумінні вимог статті 57 СК України могло б свідчити про те, що ці кошти є особистим майном обдарованої, укладено не було. А тому вважає, що вказане вище спірне майно підлягає поділу порівну між сторонами. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 04 серпня 2021 року закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданняі представник позивача позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні, наведеним в позові. Відповідач та його представник проти позову заперечили з підстав, викладених у відзиві на позов. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши письмові докази у справі та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 30 жовтня 1999 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, що підтверджується витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян (т.1 а.с.9) від 30.10.1999 згідно номеру актового запису №2298. Згідно нотаріально посвідченої копії Договору купівлі-продажу квартири від 01.09.2000 посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі №3698 підтверджується факт придбання відповідачем за 46 750 гривень квартири за адресою: [ADDRESS] житлової площі - 32,8 кв.м. та загальної площі - 61,3 кв.м. Згідно Реєстраційного посвідчення Львівського обласного державного комунального «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 17.10.2000 серія КММ №016990 (т.1 а.с.11) підтверджується факт реєстрації за відповідачем права власності на квартиру. Згідно копії технічного паспорта від 27 жовтня 1997 року вбачається, що квартира за адресою: [ADDRESS] , має житлову площу - 32,8 кв.м. та загальної площі - 61,3 кв.м. Окрім цього, з матеріалів справи також вбачається, що за відповідачем було також зареєстровано право власності на мотоцикл «HONDA VT 750», 2005 р.в. Також судом встановлено, що 21 травня 2013 року вищевказаний шлюб розірвано, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено актовий запис №39 та видано свідоцтво про розірвання шлюбу від 21.05.2013 серія [NUMBER] . Оскільки квартиру було придбано подружжям до 2004 року, тобто до набрання чинності СК України, а тому при вирішенні справи необхідно застосовувати положення КпШС України, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин. Відповідно до частини першої статті 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий введенням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно із частиною першою статті 24 КпШС України майно, яке належало кожному подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку спадкування, є власністю кожного з них (роздільним майном). Частиною першою статті 28 КпШС України визначено, що в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, їх частки є рівними. Таким чином, оскільки вказане вище майно було набуте сторонами за час шлюбу, що сторонами визнано та не заперечується, а тому наявні підстави для визнання таких об`єктами спільної сумісної власності та поділу вказаного майна. Згідно Висновку від 17.02.2020 №39-19Е20 судової інженерно-технічної експертизи (т.1 а.с.231 - 238) дійсна (ринкова) вартість квартири за адресою: [ADDRESS] з житловою площею 32,8 кв.м. та загальною площею 61,3 кв.м., без врахування незавершеного будівництва (реконструкції, добудови та прибудови), станом на дату проведення експертизи становить 1 554 963 грн. Згідно Висновку №36 судової автотоварознавчої експертизи від 20.03.2020 року, ринкова вартість мотоцикла Honda Shadow VT 750, ідентифікаційний номер JH2RC50335M104060 реєстраційний номер [NUMBER] , 2005 року випуску, дата реєстрації 21.03.2012 року, об`єм двигуна 745 см.куб., на дату проведення експертизи 29.02.2020 року становить 53 192,01 грн. Відповідно до положень ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст.ст. 77-79 ЦПК України. Щодо вимоги щодо поділу спірної квартири за адресою [ADDRESS] , за розмірами житлової площі - 65,5 кв.м. та загальної площі - 124,2 кв.м., то такі є безпідставними з наступних підстав. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Як вбачається із матеріалів справи та пояснень сторін, відповідачем проведено ремонт покрівлі над квартирою шляхом заміни покриття на металочерепицю, а також що площа квартири збільшена за рахунок допоміжного приміщення багатоквартирного будинку - мансарди. Відповідно до ч.5 ст.11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у ст.ст. 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених Законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1. ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності! Відповідно до ст.26 Закону України від 17.02.2011 № 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» спори з питань містобудування вирішуються радами у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. За приписами ч.1 ст.100 ЖК УРСР переобладнання і перепланування жилого будинку і жилого приміщення провадяться з метою підвищення їх благоустрою і перетворення комунальних квартир в окремі квартири на сім`ю. Переобладнання і перепланування жилого приміщення допускаються за згодою наймача, членів сім`ї, які проживають разом з ним, та наймодавця і з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів. Аналогічну позицію висловлено в ухвалі ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.03.2017 року (https://reyestr.court.gov.Ua/Review/65771441#) Таким чином, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів щодо отримання будь яких дозвільних документів щодо проведення реконструкції спірної квартири , а відтак спірні площі не мають ознак незавершеного будівництва, а тому поділу не підлягають. Окрім цього, суд вважає безпідставним доводи сторони позивача щодо того, що кошти, отримані згідно договору міни квартири від 11.09.1999 року є особистою власністю позивача, і саме такі були використанні для придбання спірної квартири, а тому її частка у праві власності на квартиру має становити 2/3 . Пунктом 7 договору міни квартир від 11.09.1999 року стверджується, що «міна квартири проводиться з доплатою 22 500 грн., що згідно з курсом валют НБУ станом на 10 вересня 1999 року становить 5 000 доларів США (100 доларів США - 450 грн), які повністю оплачені [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до підписання договору». Натомість суд погоджується із доводами сторони відповідача щодо того, що посилання на те, що кошти в сумі 5000 доларів для придбання спірної квартири були особистими коштами позивача не знаходять належного документального підтвердження. Слід також зазначити, що конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, провадження №61-2446св18, від 05 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц, провадження №61-8518св18, від 29 січня 2020 року у справі №463/5183/17-ц провадження №61-19271св19, та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, провадження № 14-325цс18. При цьому суд враховує, що свідки позивача хоч і ствердили, що саме цю суму позивач передала для придбання спірної квартири, в той же час жодних письмових доказів того, що позивач внесла ці кошти, як особисте майно під час укладення договору суду не надано. В той же час як сторони, так і свідки з обох сторін стверджували, що кошти на придбання спірної квартири давали обидві родини, але квартиру купляли для подружжя [PERSON] та [PERSON] . При цьому слід врахувати, що право власності на придбану квартиру було оформлено на відповідача і позивач не вимагала під час оформлення договору оформлення окремої її частки на квартиру. А тому суд приходить до висновку про те, що позивачем належними і допустими доказами не доведено факт внесення своїх особистих коштів на придбання спірної квартири у 1999 році . А тому, з врахуванням наведеного вище, суд приходить до переконання, що наявні підстави для визнання об`єктами спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] : квартири за адресою: [ADDRESS] , житловою площею -32,8 кв.м., загальною площею - 61,3 кв.м., т.б. без врахуванням самовільного переобладнання, а також мотоцикла Хонда Шадоу VТ 750, 2005 р.в. зареєстрованого за відповідачем 21.03.2012. Окрім цього в порядку поділу майна подружжя слід визнати за [PERSON] та [PERSON] право спільної часткової власності на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] ., житловою площею - 32,8 кв.м., загальною площею - 61,3 кв.м. за кожним з них. В частині поділу мотоцикл «Хонда Шадоу VT 750», 2005 р.в., то такий слід залишити у власності [PERSON] , та стягнути з останнього на користь [PERSON] Ѕ частину ринкової вартості мотоцикла «Хонда Шадоу VT 750», 2005 р.в., а саме 26 596,01 гривень. Окрім цього, з врахуванням часткового задоволення позову, слід стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, а саме: судовий збір в розмірі 1 065 грн, а також половину витрат на проведення експертиз в розмірі 7 069 грн. Оскільки позов в частині розмірів часток сторін, запропонованих позивачем, до задоволення не підлягає, а тому в частині судового збору в розмірі 10 615 грн слід залишити за позивачем. При цьому суд вважає, що заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 13 червня 2017 року продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Outcome: approved