Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме кв. [ADDRESS] , посилаючись на те, що вказана квартира належить йому на праві приватної власності на підставі свідоцтва. Вимоги мотивовані тим, що 05.08.2011 між позивачем та [PERSON] було укладено шлюб, після чого 13.10.2011 до квартири позивача вселились [PERSON] разом зі своїм сином від першого шлюбу [PERSON] та за згоди позивача зареєстрували там своє місце проживання. Позивач вказує на те, що в жовтні 2020, внаслідок сварки спровокованої [PERSON] , останній разом зі своєю матір`ю [PERSON] припинили проживання у спірній квартирі та орендували окреме житло. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва по справі №754/3490/21 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, однак незважаючи на те, що між сторонами відносини розірвано, а відповідачі припинили проживати у квартирі позивача та відмовляються у добровільному порядку зніматись з реєстрації місця проживання, а тому, враховуючи викладене, вимушений звернутись до суду із позовною заявою про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням. 06.08.2021 р. ухвалою Деснянського районного суду м. Києва відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання по справі. 23.02.2022 на адресу суду від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого остання заперечує щодо викладеного в позові. Зокрема посилається на те, що вона з сином від попереднього шлюбу [PERSON] та спільним з позивачем сином 14.10.2020 вимушені покинути спірну квартиру, з підстав того, що позивач вчиняв насильницькі дії психологічного та фізичного характеру, при цьому наразі позивачем змінено вхідні замки у квартирі, що унеможливлює відповідачам отримати доступ до неї та своїх особистих речей. Відповідач також вказує на те, що припинення сімейних відносин із власником житла не позбавляє відповідачів права на користування житловим приміщенням, а також наголошує, що вказана квартира є єдиним житлом та місцем реєстрації відповідача, та вважає що тривале проживання понад 10 років є достатньою підставою відповідачу вважати квартиру належною відповідачу, а втрата користування спірною квартирою за умови відсутності іншого житла є втручання в приватну сферу особи та порушенням прав на повагу до житла. Від позивача 18.05.2022 до суду надійшла відповідь на відзив, згідно якої останній не погоджується з твердженнями відповідача, викладеними у відзиві. Зокрема зазначає щодо відсутності жодних насильницьких дій відносно колишньої дружини та її сина, а додані стороною відповідача докази звернення до правоохоронних органів, служб та органів влади не є належними доказами того, що позивач вчиняє перешкоди відповідачам у праві користуванні житловим приміщенням. Заперечує також позивач щодо думки відповідача відносно того, що тривале проживання у квартирі позивача та придбання необхідних речей наділяють останню правом вважати спірне житло своїм, адже участь відповідача у деяких витратах не створює для відповідача підстав, необхідних для набуття власності на квартиру чи її частину, або користування житлом без наявної на те згоди власника. Також, позивач скептично ставиться до твердження [PERSON] щодо того факту, що спірна квартира є її єдиним житлом, при цьому в противагу зазначеному позивач надає суду Договір, укладений відповідачем з Акціонерним товариством «Закритий недиверсифікований венчурний інвестиційний фонд «Атлас». Відповідно до умов договору відповідач виступала інвестором будівництва квартири в Дніпровському районі м. Києва. Однак, в подальшому відповідачем [PERSON] було відступлено сину [PERSON] весь комплекс прав та обов`язків інвестора відносно права на майно, що фактично було набуто за час спільного проживання сторін за рахунок спільних грошових коштів подружжя. Ухвалою суду від 22.08.2022 занесеною до протоколу судового засідання, постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання з проханням розглянути справу за його відсутності, вимоги позову підтримує в повному обсязі, не заперечує щодо розгляду справи в порядку заочного провадження. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином, за зареєстрованим місцем проживання. Оскільки відповідачі в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином, а також, зважаючи на те, що відповідачем 2 не подано до суду відзиву на позовну заяву, а також те, що позивач не заперечує щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що у відповідності до свідоцтва про право власності на квартиру від 13.10.2000, позивач є власником кв. [ADDRESS] . В спірній квартирі зареєстровані сторони по справі. Рішенням Деснянського районного суду м.Києві від 12.05.2021 року шлюб, зареєстрований 05.08.2011 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї, а/з №1909, між [PERSON] та [PERSON] , розірвано.(а.с.7-8) У відповідності до Актів від 28.08.2021 та 21.01.2022, підписаних мешканцями [PERSON] та [PERSON] зазначено про те, що в кв. [ADDRESS] проживають [PERSON] разом з сином [PERSON] , при цьому інформації щодо відповідачів в актах не відображено.(а.с.13-14) В позовній заяві позивач стверджує, що у жовтні 2020 внаслідок сімейної сварки відповідачі покинули його квартиру та переїхали до іншого житла на підставі договору оренди житлового приміщення № 1/20, укладеного 29.10.2020 між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією договору.(а.с.9-12) Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року з наступними змінами, у справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки, у разі їх поважності, суд може продовжити пропущений строк. Відповідач [PERSON] подала до суду відзив, у відповідності до якого зазначила про те, що вона з сином (відповідачем - 2) вимушені покинути спірну квартиру у зв`язку з тим, що позивач вчиняв насильницькі дії психологічного та фізичного характеру відносно відповідачів. При цьому, в якості доказів відповідачем надано копії заяв до правоохоронних органів щодо протиправності дій позивача, а також докази звернення до Служб у справах дітей та сім`ї. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку щодо недоведеності відповідачем факту протиправних дій, оскільки за результатами розгляду заяв уповноваженими особами не було виявлено об`єктивних даних, які б вказували на наявність в діяннях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України. Також, матеріали справи не містять переконливих доказів, які б свідчили про факт вчинення позивачем протиправних дій в порушення законодавства. Також, варто зазначити про те, що доводи відповідача [PERSON] щодо бажання надалі проживати в квартирі разом з позивачем, та факту відсутності іншого житла, не знаходять свого об`єктивного підтвердження з огляду на те, що шлюбні відносини між сторонами розірвано. При цьому, як вбачається з рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12.05.2021, саме [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу до [PERSON] , в обґрунтування котрого зазначила про те, що спільне життя з чоловіком не склалось , вони мають різні погляди на шлюб та сім`ю, родина фактично розпалась, а шлюб носить формальний характер. Зокрема, матеріали справи не містить доказів того, що відповідачі звертались до суду з вимогою про продовження строку на відсутність у спірній квартирі. Крім того, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 07.07.2022 встановлено факт припинення шлюних відносин з 14.10.2020. Зважаючи на викладене, всі обставини свідчать про те, що відповідачі не проживають в квартирі за місцем реєстрації без поважних причин понад рік. Суду не надані докази, які б свідчили про те, що відповідач не проживає в спірній квартирі понад рік з поважних причин. Вони виїхали із спірної квартири добровільно, при цьому матеріали справи не містять переконливих доказів того, що саме позивач вчиняє перешкоди у користуванні спірним житлом. Статтею 405 ЦК України встановлено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч.ч.1-2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Положеннями ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідачі не проживаючи в спірній квартирі, але залишаючись зареєстрованими в ній, перешкоджають позивачу в користуванні власністю, зокрема, позивач несе тягар матеріланої відповідальності по оплаті за житлово-комунальні послуги. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Виходячи з вказаного, доводи позивача знаходять підтвердження в процесі розгляду справи, вимоги позову є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved