Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-13 00:00:00

02.08.2022 року до суду надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Укрпошта» в особі Одеської дирекції до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором короткострокової безвідсоткової позики №110.009.015-76 від 09.02.2022 року, яка станом на 24 червня 2022 року складає в сумі 118791,05 грн., пені в сумі 7355,28 грн., трьох відсотків річних в сумі 634,64 грн., що в загальній сумі складає 126780,97 грн., та витрат зі сплати судового збору в сумі 2481,00 грн., в якій позивач посилається на те, що згідно умов вищевказаного договору, відповідач зобов`язалася в строк та в порядку, визначеного договором, повернути грошові кошти в розмірі 135044,78 грн. Позичальник свої грошові зобов`язання за договором належним чином не виконала, внаслідок чого у неї виникла заборгованість з урахуванням трьох відсотків річних за весь час прострочення та суми пені у заявленому до стягненні розмірі. Вказані обставини зумовили звернення позивача до суду з цим позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу за вказаним позовом було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 16.08.2022 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження, призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання. 21.11.2022 року судом без видалення до нарадчої кімнати було ухвалено закрити підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. Представник позивача у судове засідання призначене на 14.12.2022 року не з`явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлений належним чином, однак надав до суду заяву про підтримання заявлених вимог, їх задоволення, розгляд справи за його відсутності, а також вказав, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] у судове засідання призначене на 14.12.2022 року не з`явилась. Частиною 6\~статті 187\~ЦПК України\~передбачено,\~що у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. На виконання зазначеної вимоги, судом було отримано відповідь з відповідного відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області та встановлено, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . За наслідком викладеного, приймаючи наявне зареєстроване місце проживання відповідачки, судом здійснювалось повідомлення останньої про дату, час і місце проведення судового засідання шляхом скерування судових повісток, разом з копією ухвали про відкриття провадження по справі, копією позовної заяви з додатками до неї, на вказану адресу місця проживання відповідачки, однак поштове повідомлення було повернуто до суду без вручення. Відповідно до п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України\~днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Таким чином, відповідачка про розгляд справи повідомлена належним чином, однак,\~у встановлений судом строк відповідачкою не було подано відзиву на позов, не було надано\~заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, про причини неявки до судового засідання суд не повідомила. У відповідності до частини 1 статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ст. 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Частиною 2 статті 282 ЦПК України передбачено, що розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного, неявки відповідачки до судового засідання без поважних причин, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце його проведення, а також приймаючи згоду представника позивача, судом було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні за відсутності сторін по справі, на підставі наявних документів в матеріалах справи та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов АТ «Укрпошта» в особі Одеської дирекції про стягнення заборгованості не підлягає задоволенню, як необґрунтований, з наступних підстав. Судом встановлено, що 09.02.2022 року між АТ «Укрпошта» в особі директора Одеської дирекції та [PERSON] був укладений договір короткострокової безвідсоткової позики за №110.009.015-76. Пунктом 1.1 вказаного договору визначено, що позичальник відповідно до цього договору позики, який укладено відповідно до договору новації від 09.02.2022 року між тими самими сторонами, зобов`язується у строк і в порядку визначеному цим договором позики повернути грошові кошти у розмірі 135044,78 грн. Пунктом 2.1 визначено, що позичальник повертає позику позикодавцю щомісяця рівними частками згідно графіка повернення позики шляхом здійснення позикодавцем утримань із заробітної плати позичальника та/або шляхом внесення грошових коштів позики у касу позикодавця. Отже, зазначений договір був укладений на підставі договору новації від 09.02.2022 року. Судом встановлено, що дійсно 09.02.2022 року між тими самими сторонами: АТ «Укрпошта» в особі директора Одеської дирекції та [PERSON] був укладений договір новації №110.009.015-77, який передбачає заміну первісного зобов`язання, яке виникло внаслідок протиправного заволодіння [PERSON] під час виконання трудових обов`язків грошовими коштами в розмірі 135044,78 грн. Пунктом 2 зазначеного договору передбачено, що первісне зобов`язання припиняється з моменту набрання чинності цього Договору (новації). Згідно п. 3 Договору новації, зміст і умови нового зобов`язання викладені у Договорі позики №110.009.015-76 від 09.02.2022 року. У відповідності до поданої до суду довідки АТ «Укрпошта» вбачається, що [PERSON] на виконання умов договору безвідсоткової позики №110.009.015-76 від 09.02.2022 року, за період з 09.02.2022 року по 24.06.2022 року, було сплачено 16253,73 грн., тобто сума заборгованості за вказаним договором складає 118791,05 грн., на яку позивачем нараховано три відсотки річних за порушення невиконаного зобов`язання у розмірі 634,64 грн., та пеню в сумі 7355,28 грн. За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах\~добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з частиною 2 статті 604 ЦК України зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація). Верховний Суд у постанові від 13.03.2019 року по справі №609/67/18 дійшов до висновку, що зі змісту\~статті 604 ЦК України\~вбачається, що\~ознаками новації є: - спосіб припинення зобов`язання; - вона можлива лише між тими самими сторонами (сторонами попереднього зобов`язання); - є двостороннім правочином (договором); - нове зобов`язання пов`язане з попереднім і спрямоване саме на заміну первісного зобов`язання новим, а не на зміну цього зобов`язання. Деякі з вищезазначених ознак новації одночасно є умовами її вчинення. До умов новації згідно вимог закону віднесено наступні: - нове зобов`язання повинне пов`язувати тих самих осіб, що і первісне; - сторони мають досягти згоди щодо заміни одного зобов`язання іншим, а «домовленість про новацію», про яку йдеться у частині другій\~статті 604 ЦК України, - це договір про заміну зобов`язання; - вчиняється новація у формі двостороннього правочину\~(новаційного договору), який має відповідати вимогам до форми та змісту, необхідних для нового зобов`язання; - наявність наміру сторін вчинити новацію, про який сторони повинні обов`язково вказати у договорі, а за відсутності такого застереження первинне зобов`язання не припиняється, а буде діяти поряд з новим; - дійсність первинного зобов`язання (недійсність первинного зобов`язання веде до недійсності і нового зобов`язання, що витікає з новації, якщо ж недійсним є новаційний договір, сторони залишаються пов`язаними первинним зобов`язанням, і новація не відбувається); - зміна змісту зобов`язання, або має виконуватися те саме, але на іншій правовій підставі; - допустимість заміни первісного зобов`язання новим. Умови новації є необхідними і достатніми для вчинення новації. Таким чином, новація -\~це угода про заміну\~первинного зобов`язання новим зобов`язанням між тими самими сторонами. Вона не припиняє правового зв`язку сторін, оскільки замість зобов`язання, дія якого припиняється, виникає узгоджене ними нове зобов`язання. Юридичною підставою для зобов`язання, яке виникає при новації,\~є домовленість сторін про припинення первинного зобов`язання. Угода про заміну первинного зобов`язання має договірну природу. Новація є консенсуальним, двостороннім та оплатним договором, який має правоприпинювальну природу. Відповідно до статті 1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов`язанням. Заміна боргу позиковим зобов`язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (стаття 1047 цього Кодексу). Характерними для новації є наявність взаємної згоди сторін щодо припинення дії попереднього зобов`язання та щодо умов нового зобов`язання, припинення попереднього зобов`язання і виникнення між тими ж сторонами нового зобов`язання. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зазначене положення кореспондується частиною 3 статтею 12 ЦПК України. Згідно з\~ч.1 ст. 76 ЦПК України,\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування\~. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.\~Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.\~Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до п. 27\~Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»\~під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.\~\~\~ Відповідно до п. 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Досліджуючи подані до суду докази, судом встановлено, що позивачем по справі в порушення вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України, не виконано процесуального обов`язку з доведення існування між АТ «Укрпошта» і [PERSON] попередніх зобов`язальних відносин цивільно-правового характеру, їх виду та розміру. У позовній заяві та договорі новації від 09.02.2022 року лише зазначено, що первісне зобов`язання між сторонами виникло внаслідок протиправного заволодіння відповідачкою під час виконання трудових обов`язків грошовими коштами у розмірі 135044,78 грн. За змістом частин 1 і 2 статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. КЗпП України передбачена матеріальна відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, у межах середнього місячного заробітку (стаття 132), випадки обмеженої та повної матеріальної відповідальності працівників (статті 133-134). Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підставі частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (частина 2 статті 639 ЦК України). Отже, договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або речей. Сам по собі факт підписання сторонами тексту договору, без передачі грошей або речей, не породжує у майбутнього позичальника обов`язку повернути обумовлену угодою суму грошей або кількість визначених родовими ознаками речей. При встановленні факту неотримання позичальником грошей або речей від позикодавця договір позики вважається неукладеним. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження передання відповідачеві грошових коштів за договором позики, а приймаючи підтвердження сторін викладене у договорі новації про наявність факту протиправного заволодіння грошовими коштами, аналізуючи правову природу спірних правовідносин суд доходить до висновку, що укладений між сторонами Договір короткострокової безвідсоткової позики від 09.02.2022 року не підтверджує виникнення нового зобов`язання та досягнення згоди щодо всіх його істотних умов, оскільки реальної передачі позичальникові грошових коштів у розмірі в розмірі 135044,78 грн. не відбулось. Вказане узгоджується з правовою позицією викладеною в постанові Верховного Суду від 29.01.2020 року в справі №560/1299/17. Отже, розмір грошових коштів за договором позики від 09.02.2022 року відповідачка від позивача не отримувала, у той же час уклала безгрошовий договір позики на виявлену недостачу грошових коштів, якій вони були ввірені їй відповідно до виконуваних посадових обов`язків. Судом враховується, що фактично предметом позову в даному випадку є відшкодування підприємству майнової шкоди, завданої працівником при виконанні своїх трудових обов`язків. Порядок відшкодування такого виду шкоди регламентується нормами трудового законодавства, зокрема, КЗпП України. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 134 КЗпП\~України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли\~шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. За встановлених обставин не можна вважати обґрунтованою позицію позивача щодо новації зобов`язання, враховуючи правову природу заподіяння та порядку відшкодування шкоди відповідачем відповідно до вимог трудового законодавства, КЗпП України, а не норм ЦК України. Ухвалюючи рішення суду в цій справі, судом враховується, що у\~відповідності до\~\~ ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. \~Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. \~Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. \~При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду \~Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Аналізуючи докази у справі та вимоги закону, суд приходить до висновку, що позов АТ «Укрпошта» до [PERSON] про стягнення заборгованості є необґрунтованим та задоволенню не підлягає. Оскільки позов задоволенню не підлягає, судові витрати у відповідності до ст. 141 ЦПК України, до відшкодуванню не підлягають та на відповідача не покладаються. На підставі вищевикладена

Outcome: dismissed