Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-12 00:00:00

Представник заявника [PERSON] в інтересах [PERSON] , звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису, яким просить вжити заходи тимчасового обмеження прав [PERSON] . В обґрунтування заяви посилається на те, що [PERSON] протягом останніх трьох років до травня 2022 року проживала спільно без реєстрації шлюбу з [PERSON] . Їхні стосунки тривали більше шести років. Від вказаних стосунків [INFO] у заявниці та [PERSON] народився син - [PERSON] . Протягом всього часу спільного проживання [PERSON] морально пригнічував її та зовсім не спілкувався зі сином, увесь вільний час приділяв комп`ютерним іграм та не звертав уваги на морально-психологічний розвиток дитини. На фоні постійних незгод у сім`ї почали виникати сварки, які переросли в серйозні конфлікти, під час яких поведінка [PERSON] почала бути агресивною і він застосовував фізичне насилля до дитини в травні 2022 року, а коли [PERSON] заступилась за дитину, погрожував ї їй фізичним насиллям, якщо вона буде втручатися в його методи виховання сина, пояснюючи це тим, що дітей потрібно бити для кращого розуміння позиції дорослих. Наприкінці травня, а саме 27.05.2022 на фоні раптово виниклої сварки, перебуваючи за місцем проживання [PERSON] вчинив стосовно неї домашнє насилля, наніс їй декілька ударів, ображав нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою. Внаслідок вказаних дій вона змушена була викликати поліцію, яка зафіксувала зазначений факт та в подальшому постановою Березнегуватського районного суду Миколаївської області [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КпАП України. Починаючи з травня 2022 року вони припинили спільне проживання, однак [PERSON] постійно приїздить до місця проживання, постійно вчиняє сварки. Погрожує фізичною розправою. В розмові постійно застосовує нецензурну лайку. Під час спілкування з сином [PERSON] постійно принижує авторитет [PERSON] , як матері, обзиваючи її та розповідаючи дитині, що його мати, веде аморальний образ життя, спілкуючись з іншими чоловіками. Після спілкування з батьком дитина постійно перебуває в пригніченому або ж навпаки збудженому стані. [PERSON] розповідає сину, що в разі отримання сином подарунків від залицяльників матері, він відмовиться від нього. Вказані слова значним чином травмують дитину психологічно. [PERSON] постійно принижує її честь і гідність, а також ділову репутацію, виставляючи в соціальних сітях нецензурного та образливого змісту про особисте життя [PERSON] , роблячи допис про те, що вона директор школи та навчає дітей, в той час як її особиста поведінка носить аморальний характер. Також з вказаною проблемою [PERSON] зверталася до Березнегуватської селищної ради та за результатами звернення [PERSON] було запропоновано пройти корекційну програму для кривдників з 27.12.2022. Крім того [PERSON] тероризує дочок заявниці від попереднього шлюбу. Після кожного відвідування сина - [PERSON] , дитина перебуваємо в стані стильного душевного хвилювання та частіше за все вказані пробачення закінчуються психологічним домашнім насиллям, яке припинити вона може лише викликавши поліцію. Вказані факти підтверджуються її неодноразовими зверненнями, доказом чого є заява про злочин, подана [PERSON] до Баштанської окружної прокуратури від 23.11.2022, талон повідомлення єдиного обліку №2015 про прийняття і реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення та подію від 26.11.2022, заява повідомлення про вчинення домашнього насилля, яку прийняв інспектор реагування патрульної поліції СПД №1 ВП №2 Баштанського РВП ГУНП), що спонукало представника заявника звернутися із вказаною заявою. Суд через проблеми з постачанням електроенергії не зміг зв`язатися із заявницею та її представником та в телефонному режимі представник заявника просила розглядати справу за їх відсутності. Також в матеріалах справи є заява представника заявника згідно з якою просить справу слухати в їх відсутності, заявлені вимоги підтримують. Представник заінтересованої особи [PERSON] в режимі відеоконференції надала пояснення, що заперечує з приводу застосування обмежувального припису до її підзахисного так як із наявної в матеріалах справи переписки відсутні дописи прямого насилля зі сторони [PERSON] , а також заяви заявниці до поліції не можуть підтверджувати факту домашнього насильства. Це все робиться [PERSON] у зв`язку з їх неприязними відносинами та вона чинить перешкоди щоб [PERSON] не спілкувався із сином. Водночас щодо рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 26 липня 2022 року, представник зазначила, що її підзахисний змінився на краще та підтримує спілкування з сином, а також нещодавно спільно приїздили до лікарні. Крім того, рішенням Березнегуватської селищної ради від 12.12.2022 №129 встановлений час побачення [PERSON] з малолітнім сином [PERSON] , що підтверджує його бажання підтримувати відносини із сином та між ними є гарні стосунки. Ухвалою суду від 08 грудня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Суд дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов до такого висновку. Згідно зі свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 31.07.2020, виданого Снігурівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , його батьками є [PERSON] та мати [PERSON] . З повідомлення Березнегуватської селищної ради Миколаївської області від 22.11.2022 №1647/06-18 встановлено, що [PERSON] було видано направлення на проходження корекційної програми для кривдників у Центр надання соціальних послуг Березнегуватської селищної ради та станом на 22.11.2022 [PERSON] корекційну програму кривдників не проходив. Із заяви [PERSON] на ім`я начальника Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області від 21.11.2022. встановлено, що вона просить прийняти міри до її колишнього співмешканця [PERSON] у зв`язку із вчиненням домашнього насильства. Із заяви про злочин [PERSON] , яка направлена на адресу Баштанської окружної прокуратури з`ясовано, що [PERSON] зверталася із заявою про шантажування та залякування громадянином [PERSON] . З талона-повідомлення єдиного обліку №2015 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію встановлено, що зареєстровано заяву [PERSON] про притягнення до адміністративної відповідальності колишнього її чоловіка [PERSON] , який 27.05.2022 вчинив домашнє насильство, а саме ображав нецензурною лайкою. Із заяви [PERSON] від 23.11.2022 встановлено, що вона зверталася до Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області щодо надання їй письмових відповідей щодо результатів проведення роботи, щодо її періодичних звернень протягом шести останніх місяців. Зі змісту постанови Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 26.07.2022 встановлено, що [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.173-2 КпАП України та накладено штраф в розмірі 170 гривень. Крім того суд з`ясував, що відповідно до скріншотів листування в месенджері "Вайбер" та "Телеграм" з яких вбачається, що [PERSON] ображав та погрожував [PERSON] . Також відповідно до рішення Березнегуватської селищної ради від 12.12.2022 №129, визначено час побачення [PERSON] з малолітнім сином [PERSON] до прийняття судом рішення щодо обмежувального припису відносно [PERSON] . Суд також з`ясував, що відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 15.06.2017 будинок за адресою [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] . Отже суд заслухавши доводи представника заінтересованої особи, за результатами дослідження наявних доказів в їх сукупності доходить до таких висновків. У статті 3 Конституції України зазначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Статтею 27 Конституції України встановлено, що кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань. Як передбачено ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності з ч.1 ст.16 ЦК України та ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Предметом доказування у даній справі є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Відповідно до ст.ст.77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КпАП України та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Частинами 2, 3, 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Згідно зі ст. 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству`на строк від одного до шести місяців. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Такий висновок зробив Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду в постанові від 21 листопада 2018 року по справі № 756/2072/18. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Важливим є те, що виходячи із змісту даного права, воно включає існування, як негативних так і позитивних обов`язків держави, які невід`ємні від реальної «поваги» до приватного та сімейного життя (пункт 78 рішення Європейського Суду у справі «Мамчур проти України»). Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»). Отже враховуючи викладене, суд робить висновок про можливість часткового задоволення вимог заявниці щодо видачі обмежувального припису у вигляді заходів тимчасового обмеження прав [PERSON] , в тому числі і його права на спілкування з дитиною, яка проживає із [PERSON] . Суд приймає таке рішення на підставі встановлених обставин справи та оцінки фактів небезпеки (ризиків), зробивши висновок, що існує обґрунтований ризик продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких наслідків його вчинення щодо заявниці, і такі ризики суд вважає реальними. Зазначене підтверджується фактичними обставинами справи та доказами, в саме: рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КпАП України, відомостями про неодноразові звернення [PERSON] до поліції у зв`язку із вчиненням насильства щодо неї, а також переписками в месенджерах [PERSON] та [PERSON] . Отже пріоритет має бути надано безпеці постраждалої від насильства особі. Водночас суд зазначає, що ці заходи є превентивними та попереджувальними щодо неприпустимості [PERSON] вчинення подальших будь-яких дій, які мають ознаки вчинення діянь фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо) відносно [PERSON] та сина [PERSON] . Враховуючи, що обмежувальний припис відносно [PERSON] застосовується вперше, а заявником не обґрунтовано встановлення обмежень на шість місяців, суд вважає, що строк обмежувального припису доцільно встановити на три місяці. Крім того враховуючи, що село Маліїївка є невеликим населеним пунктом, суд вважає за необхідне тимчасово заборонити [PERSON] перебувати на території домоволодіння [ADDRESS] , де проживає [PERSON] та її син [PERSON] , а також заборонити [PERSON] переслідувати [PERSON] з її сином [PERSON] в будь-який спосіб, в тому числі за її місцем роботи чи в інших місцях їх перебування. Крім того суд вважає обгрунтованими заявлені обмеження щодо тимчасової заборони [PERSON] особисто або через третіх осіб розшукувати [PERSON] та [PERSON] , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому [PERSON] ; вести листування, телефонні розмови з [PERSON] , а також з малолітнім [PERSON] , або контактувати з ними через інші засоби зв`язку і через третіх осіб. Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, суд відносить на рахунок держави. Згідно вимог ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Outcome: partial