Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-04 00:00:00

До Суворовського районного суду м. Одеси надійшов позов представника - адвоката Непомнящого Олександра Володимировича в інтересах [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю УЧБОВО-ТРЕНАЖЕРНИЙ КОМПЛЕКС АДМІРАЛ, третя особа - Громадська організація Українське об`єднання моряків - про визнання дій протиправними та такими, що порушують права споживача, зобов`язання вчинити певні дії. Позовні вимоги мотивовані тим, 20 квітня 2021 року [PERSON] , звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю УЧБОВО-ТРЕНАЖЕРНИЙ КОМПЛЕКС АДМІРАЛ з метою видачі йому свідоцтва Управління складом вахти машинного відділення на рівні управління. Відповідачем по справі [PERSON] видане свідоцтво № [NUMBER] від 27.04.2021 р. з позначкою дійсно до 27.04.2026 р. Позивач вважає свої права порушеними та просить їх захистити, оскільки відповідно до вимог закону свідоцтва Управління складом вахти машинного відділення на рівні управління повинно видаватися без обмеженого строку дії. Ухвалою суду від 17 травня 2022 року суддею прийнято до свого розгляду зазначену цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов. (а.с. 21,22). Позивач в судове засідання не з`явився, його представником-адвокатом Непомнящим О. В. подано клопотання про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача, підтримав позов та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. (а.с. 33). Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не з`явились, про розгляд справи судом обізнані належним чином, причин неявки суду не сповістили та з заявою про відкладення розгляду справи не звертались. (а.с. 35,36). Відповідач, у встановлений судом строк, на адресу суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін у загальному порядку та відзиву на позовну\~заяву не надав. Враховуючи вимоги\~ст. 223 ЦПК України\~та ст.6 Конвенції\~Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідача та третьої особи. Судом встановлено, 20 квітня 2021 року [PERSON] , звернувся Товариства з обмеженою відповідальністю УЧБОВО-ТРЕНАЖЕРНИЙ КОМПЛЕКС АДМІРАЛ з метою видачі йому свідоцтва Управління складом вахти машинного відділення на рівні управління. За надання послуг Товариства з обмеженою відповідальністю УЧБОВО-ТРЕНАЖЕРНИЙ КОМПЛЕКС АДМІРАЛ виставлено [PERSON] рахунок до Договору від 20.04.2021 р. на загальну суму 8 тисяч 100 гривень. Згідно квитанції з терміналу самообслуговування від 20.04.2021р. Позивачем сплачено кошти у розмірі 8 тисяч 100 гривень, за надання послуги видачу свідоцтва Управління складом вахти машинного відділення на рівні управління. 27 квітня 2021 р. Товариством з обмеженою відповідальністю УЧБОВО-ТРЕНАЖЕРНИЙ КОМПЛЕКС АДМІРАЛ - [PERSON] видане свідоцтво № [NUMBER] з позначкою дійсно до 27.04.2026 р. Копія свідоцтва завірена належним чином зберігається в матеріалах справи. (а.с. 14). 09 грудня 2021 року звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю УЧБОВО-ТРЕНАЖЕРНИЙ КОМПЛЕКС АДМІРАЛ з письмовою Заявою № 19/21 стосовно видачі [PERSON] свідоцтва з підготовки за категорією Управління складом вахти машинного відділення (рівень управління) без зазначення строку дії. 16 грудня 2021 року [PERSON] отримав відповідь-відмову з посиланням на нормативно-правові акти. (а.с. 15). Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з нормами ч.1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. За нормами ч.2 ст. 12 та ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Нормами ч. 1 та 2 ст.13 ЦПК України закріплено, що суд розглядає справи неінакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Наказом Мінінфраструктури № 628 від 18.11.2021 р. «Про внесення змін до Переліку схвалених навчально-тренажерних закладів, підготовка в яких відповідає вимогам Міжнародної конвенції про підготовку і дипломування моряків та несення вахти 1978 року, з поправками, та національним вимогам» ТОВ Учбово-тренажерний комплекс Адмірал відносено до навчально-тренажерних закладів, які свідоцтва підтвердження кваліфікації відповідного рівня. Наказом Міністерства інфраструктури України № 567 від 07.08.2013 р. затверджено Положення про звання осіб командного складу морських суден та порядок їх присвоєння (Із змінами, внесеними згідно з Наказами Міністерства інфраструктури № 39 від 01.02.2016 р. та № 201 від 06.04.2021 р.). Порядок отримання відповідних документів моряками регулюється Наказом № 567 від 07.08.2013 р. затверджено Положення про звання осіб командного складу морських суден та порядок їх присвоєння (Із змінами, внесеними згідно з Наказами Міністерства інфраструктури № 39 від 01.02.2016 р. та № 201 від 06.04.2021 р.). Згідно пункту 8, розділу ІІ (Загальні вимоги до присвоєння звань і процедура присвоєння звань особам командного складу морських суден), після закінчення строку дії підтвердження до диплома особа командного складу для продовження роботи на морських суднах на посаді або посадах, які дає право займати присвоєне цій особі звання, повинна здійснити повторне підтвердження диплома (Revalidation) таким чином: підтвердити придатність до роботи на морських суднах за станом здоров`я; мати чинні свідоцтва про відповідну схвалену обов`язкову підготовку; пройти підготовку за програмою післядипломної освіти (підвищення кваліфікації) відповідно до пункту 11 цього розділу; підтвердити в ДКК відповідність своєї кваліфікації встановленим стандартам. Успішне повторне підтвердження диплома засвідчується видачею підтвердження до диплома на повторний строк, що не перевищує п`яти років від дати прийняття рішення ДКК. Абзацом 25 частини 4, розділу 1 Загальні положення, встановлено, що схвалена обов`язкова підготовка - підготовка, яка є обов`язковою для присвоєння певного звання особи командного складу морського судна або повторного підтвердження диплома чи кваліфікаційного свідоцтва та здобута у схвалених морських вищих навчальних закладах або в схваленому навчально-тренажерному закладі за погодженою центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері безпеки на морському та річковому транспорті, програмою, що забезпечує досягнення стандартів компетентності та професіоналізму, встановлених Конвенцією ПДНВ, Кодексом ПДНВ та національними вимогами. Успішне завершення схваленої обов`язкової підготовки засвідчується відповідним документом встановленого зразка (свідоцтво фахівця (Certificate of Proficiency) або документальним доказом підготовки (Documentary Evidence)); Додаток № 1 до вищевказаного Положення, містить Перелік напрямів обов`язкової підготовки для дипломування осіб командного складу морських суден та рекомендованих напрямів підготовки із посиланням на конкретні пункти правил Конвенції ПДНВ (Міжнародна конвенція про підготовку і дипломування моряків та несення вахти 1978 року) та розділу Кодексу ПДНВ. Згідно п. 13 Підготовка з управління складом вахти машинного відділення на рівні управління Додатку № 1 Переліку напрямів обов`язкової підготовки для дипломування осіб командного складу морських суден та рекомендованих напрямів підготовки із посиланням на конкретні пункти правил Конвенції ПДНВ (Міжнародна конвенція про підготовку і дипломування моряків та несення вахти 1978 року) та розділу Кодексу ПДНВ у графі Повторна підготовка стоїть позначення НІ. Виходячи з аналізу викладених норм, суд приходить до висновку, що дійсно мало місце порушення прав споживачів. Відповідно до п. 3 ст. 5, ч. 3 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» - захист прав споживачів здійснюють центральний орган виконавчої влади, що формує та забезпечує реалізацію державної політики у сфері захисту прав споживачів, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, місцеві державні адміністрації, інші органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування згідно із законом, а також суди. У разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати: 1) безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк; 2) відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги); 3) безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи; 4) відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи; 5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору. Відповідно до ст. 22 Закону захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини, як джерело права. Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах Проніна проти України (пункт 23) і Серявін та інші проти України (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи. З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що решта аргументів відповідача, які мають значення для правильного вирішення спору, на вирішення спірних правовідносин не впливають та не змінюють судовий розсуд цього спору за результатами судового процесу. У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованими; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення. У справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99; від 27 вересня 2001 р., пункт 30). За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України» ) і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Стороною позивача надані до суду належні та допустимі докази порушення прав споживача з боку Товариства з обмеженою відповідальністю УЧБОВО-ТРЕНАЖЕРНИЙ КОМПЛЕКС АДМІРАЛ. Проаналізувавши докази надані стороною Позивача та норми національного законодавства, суд приходить до висновку, про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі. Згідно ч.3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з вимогами ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч. 2 ст. 5 ЦГІК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Так, ЦК України та іншими законами може встановлюватися для захисту певних чи окремих категорій прав спеціальні способи захисту прав. Наприклад, земельне законодавство регулює відносини, у тому числі й цивільні, об`єктом яких є земля; сімейне законодавство містить норми щодо захисту цивільних прав, пов`язаних з сімейними відносинами, тощо. З урахуванням наведеного суд під час розгляду і вирішенні цивільної справи визначає спосіб захисту виходячи із закону, який регулює конкретні правовідносини, і тих юридичних фактів, що обумовлюють виникнення цих правовідносин та цього спору. У тих випадках, коли спеціальна норма закону встановила інший, ніж визначений ст.16 ЦК України, спосіб захисту, застосовується спосіб захисту, встановлений спеціальною нормою. Одночасно можуть застосовуватися положення ст. 16 ЦК і положення спеціальної норми щодо способу захисту у випадках, коли ці способи тотожні й на них поширюється дія ЦК України. Враховуючи усі вищевикладені обставини, дослідивши всі докази наявні в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позивачем доведено порушення прав з боку відповідача та наявні підстави для задоволення позову.

Outcome: approved