Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-05 00:00:00

У грудні 2021 року позивач звернувся до Святошинського районного суду м. Києва із позовом, у якому просив встановити способи участі у вихованні сина, шляхом спілкування з ним, а саме: з понеділка по четвер після садочка по 2 години (із 17:00 год. по 19:00 год.) без присутності матері; п`ятниця із 16:00 год. до 18:00 год. без присутності матері; субота із 17:00 год. по 17:00 год. неділі із можливістю дитиною ночувати за місцем проживання батька без присутності матері; святкові дні - за домовленістю із матір`ю; відпустки - один місяць або чотири рази по одному тижню влітку та два тижні взимку без присутності матері та побачення щороку 07.05. (у день народження дитини) із 12:00 год. до 19:00 год. Крім цього просив зобов`язати відповідачку повідомляти його про зміну місця проживання сина; залишення ним місця проживання більше ніж на 24 год.; інформувати позивача про хвороби дитини, а також просив стягнути із відповідачки судовий збір. Свої вимоги обґрунтовує тим, що у них із відповідачкою є спільна дитина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 08.07.2021 року місце проживання дитини було визначено разом із відповідачкою. У подальшому, 07.10.2021 року відповідачка разом із дитиною переїхала до АР Крим, у зв`язку з чим позивач, як батько дитини, повністю втратив із нею зв`язок, що суперечить як його інтересам, так і законним інтересам дитини. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 16.12.2021 року було відкрито провадження по справі у порядку загального позовного провадження (а.с. 32-33). 21.02.2022 року [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про встановлення участі батька у вихованні дитини, у якому просила встановити наступний графік спілкування [PERSON] з їх спільною дитиною: у вівторок та четвер із 18:00 год. до 19:00 год. у присутності матері та у суботу із 11:00 год. до 14:00 год. у присутності матері. Зустрічні позовні вимоги обґрунтовує тим, що запропонований [PERSON] графік спілкування не відповідає ані інтересам дитини, ані інтересам матері, оскільки дитина живе за певним розпорядком дня, відвідує дитячий садок та додаткові заняття. Крім того наполягає на проведенні зустрічей в її присутності, оскільки [PERSON] , на її думку, вибирає такі види дозвілля із сином, що можуть зашкодити його психічному та фізичному стану (а.с. 51-52). Крім того, 21.02.2022 року [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву [PERSON] , у якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначивши, що запропонований [PERSON] графік побачень із сином є таким, що порушує розпорядок дня дитини, яка відвідує дитячий садок із 09:00 год. до 18:00 год. та секцію з карате у понеділок, середу та п`ятницю із 18:00 год. до 19:15 год. Крім цього зазначає, що під час попередніх зустрічей із батьком відбувались події, що травмували психіку дитини, зокрема в ході відвідування атракціонів дитина сильно злякалась та не могла нормально спати. Просить також не приймати до уваги доводи [PERSON] про те, що вона незаконно вивезла дитину до м. Євпаторія та із жовтня 2021 року проживає там, оскільки згідно рішення суду від 08.07.2021 року, місце проживання дитини визначено із матір`ю, а тому дитина проживає із нею на законних підставах (а.с. 66-69). 09.06.2022 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій той не погоджується із наведеними у відзиві твердженнями, зокрема зазначає, що доводи про те, що дитина під час зустрічі із позивачем зазнала психічних травм та переляку ніяк не підтверджуються матеріалами справи та є надуманими. Крім цього надає суду копії фотознімків спільного відпочину, на яких дитина щаслива та посміхнена. Також зазначає, що запропонований позивачем графік ніяк не суперечить інтересам дитини та може в подальшому коригуватись, враховуючи вік та інтереси дитини (а.с. 86-90). 15.06.2022року представником відповідачки було подано до суду заперечення на відповідь на відзив, у яких відповідачка зазначає про те, що не заперечує, що у зустрічах позивача із сином були випадки, коли ці зустрічі викликали у дитини позитивні емоції, однак, враховуючи свої попередні доводи, наполягає на проведенні зустрічей виключно у присутності матері, оскільки вона володіє більш повною інформацією про стан здоров`я, звички та емоційний стан дитини, а тому відповідачка просить встановити графік спілкування, запропонований нею у зустрічному позові (а.с. 102-104). У судовому засіданні 16.06.2022 року зустрічний позов, поданий відповідачкою [PERSON] 21.02.2022 року було прийнято до спільного розгляду із первісним (а.с. 108-109). 30.08.2022 року представником позивача за первісним позовом було подано до суду відзив на зустрічну позовну заяву, у якому той заперечував проти прийняття графіку спілкування, запропонованого [PERSON] , оскільки він суперечить інтересам дитини та інтересам [PERSON] , як батька дитини, оскільки суттєво зменшує час, який має бути відведений для участі батька у вихованні свого сина (а.с. 113-114). 05.10.2022 року представником відповідачки за первісним позовом подано до суду відповідь на відзив, де зазначено, що запропонований [PERSON] графік спілкування суттєво порушує права [PERSON] , як матері дитини, оскільки фактично увесь вільний час дитина буде проводити з батьком, у той час, враховуючи те, що дитина відвідує садок та спортивну секцію, в неї залишиться обмаль часу для спілкування із матір`ю (а.с. 120). 25.10.2022 року від Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві держаної адміністрації надійшов висновок про вирішення питання щодо участі батька [PERSON] у вихованні малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , згідно якого рекомендовано встановити наступний графік побачень [PERSON] із сином: щотижня в понеділок, вівторок, середу та четвер із 17:00 год. до 19:00 год.; І та ІІІ субота щомісяця із 17:00 год. по 21:00 год. неділі; один місяць спільного відпочинку в літній період; один тиждень спільного відпочинку в зимовий період; святкові дні в непарні роки; день народження дитини в парні роки (а.с. 126-128). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 10.11.2022 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с. 136-137). У судовому засіданні позивач за первісним позовом та його представник позовні вимоги первісного позову підтримали у повному обсязі, проти задоволення зустрічного позову заперечували. Представник відповідача за первісним позовом проти задоволення вимог первісного позову заперечував, просив задовольнити зустрічний позов. Представник третьої особи до суду не прибув, просив слухати справу у його відсутність. Суд, вислухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що основний та зустрічний позови підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Як вбачається із матеріалів справи, сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 10). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 3.11.2020р. з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/20 частини усіх видів заробітку (а.с. 14-16). Згідно довідки ТОВ "Бюро вин" від 30.11.2021р. розмір аліментів, що сплачує [PERSON] на утримання сина становить в середньому 12 000грн. щомісячно (а.с. 25). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 08.07.2021 року визначено місце проживання дитини - [PERSON] разом із матір`ю [PERSON] (а.с. 54-55). Листом від 7.09.2020р. позивач [PERSON] звертався до [PERSON] з пропозицією підписання у нотаріуса договору про участь у вихованні та утриманні спільної дитини (а.с. 21). Згідно інформації державної прикордонної служби України [PERSON] , [INFO] перетнув лінію розмежування з тимчасово окупованою територією АР Крим на КПВВ Каланчак на підставі рішення суду про проживання дитини з матір`ю (а.с. 18). Як вбачається з характеристики вихованця НВК ЗНЗ «Європейська школа Михаіл», [PERSON] відвідував садочок з 1.09.2020р. о 6.10.2021р., дитину в садочок приводили як мама, так і тато, ввечері практично завжди забирали тато з мамою (а.с. 26). Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції про права дитини, визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладено у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Це узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» («Sommerfeld v. Germany») від 08 липня 2003 року, «Цаунеггер проти Німеччини» («Zaunegger v. Germany») від 03 грудня 2009 року). Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі й на рівне виховання батьками. У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім - права батьків. Згідно приписів ст. 157, ч. 1, ч. 2, ч. 3 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи (ч.ч. 1, 2 ст. 159 СК України). Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Отже, обов`язки щодо забезпечення розвитку дитини покладаються на обох батьків, кожен з батьків зобов`язаний приймати участь у вихованні дитини не епізодично, а постійно, характер таких зустрічей не повинен носити формальний характер, а між батьками та дитиною повинен існувати систематичний контакт, при цьому слід дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. Оскільки сторони не можуть досягти згоди щодо порядку спілкування батька з сином, який з 7.10.2021р. проживає із відповідачкою в АР Крим, проте, згідно пояснень представника відповідачки, мають намір повернутися до м. Києва, суд вважає необхідним визначити способи участі батька у спілкуванні та вихованні дитини. Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд вважає, що висновок Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування про вирішення питання щодо участі батька [PERSON] у вихованні дитини, яким запропоновано графік побачень [PERSON] із сином, зокрема, щотижня в понеділок, вівторок, середу та четвер із 17:00 год. до 19:00 год.; І та ІІІ субота щомісяця із 17:00 год. по 21:00 год. неділі не в повній мірі обґрунтований та відповідає інтересам дитини, оскільки передбачає щоденні побачення з батьком з понеділка по четвер з 17.00 по 19.00год, не враховуючи при цьому малолітній вік дитини, необхідність дотримання дитиною режиму дня, відвідування садочка та спортивної секції. Також суд вважає, що строк перебування з батьком до 21.00год. неділі, запропонований органом опіки не є прийнятним, оскільки малолітня дитина о 21.00год. повинна відпочивати. Разом з тим суд не знаходить підстав для задоволення зустрічного позову в частині проведення зустрічей у присутності матері, оскільки жодних доказів того, що перебування з батьком завдало будь-якої шкоди психоемоційному стану дитини чи негативного впливу батька на дитину суду не надано. При цьому з пояснень сторін та наданих доказів встановлено, що не дивлячись на малолітній вік син сторін до від`їзду з м. Києва регулярно знаходився у батька, в будинку якого облаштована дитяча кімната, а в літній період тиждень перебував з ним на відпочинку без присутності матері і жодних зауважень з приводу їх сумісного перебування у відповідачки не виникало. Таким чином, приймаючи до уваги матеріальні та побутові умови сторін, ставлення обох батьків до виконання своїх обов`язків, стан їх здоров`я і стан здоров`я дитини, її вік, відносини, які склалися у дитини з батьками, а також беручи до уваги, що обоє батьків мають рівні права щодо спілкування з дитиною та участі у її вихованні незалежно від того, з ким проживає дитина, враховуючи наданий органом опіки та піклування висновок, суд вважає за доцільне частково задовольнити основний та зустрічний позови та визначити способи участі батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною - [PERSON] за наступним графіком: щотижня у вівторок та четвер з 17.00 до 19.00год.; І та Ш вихідні місяця з 17.00год. п`ятниці до 17.00 год. неділі; один місяць спільного відпочинку в літній період; один тиждень спільного відпочинку в зимовий період; святкові дні в непарні роки; день народження дитини в парні роки. Суд вважає, що встановлення такого способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною відповідатиме насамперед якнайкращим інтересам малолітнього [PERSON] , а також інтересам батьків та є достатнім для забезпечення участі батька у процесі виховання дитини. Враховуючи часткове задоволення основного та зустрічного позовів, судові витрати згідно ст. 141 ЦПК України покладаються на кожну сторону та компенсації не підлягають. На підставі викладеного

Outcome: partial