Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом і вимоги обґрунтовує тим, що з 03.08.2020 року по 29.03.2022 року вона працювала на посаді фахівця в КОНЦЕРН «НІКМАС» за сумісництвом. Вона звільнилася з роботи за власним бажанням (ст.38 КЗпП України). На день звільнення з роботи КОНЦЕРН «НІКМАС» нарахував їй заборгованість з заробітної плати у сумі 7579,55грн., але виплатити її відмовився. 05.10.2022 року відповідач розрахувався з нею. У відповідності до ч.1 ст.116 КЗпП України, виплата всіх сум, що належить працівнику від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у зазначені строки, підприємство, установа, організація, згідно ч.1 ст.117 КЗпП України, повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку включно. Вона звільнилася у березні 2022 року, а отже фактично відпрацьовані робочі дні слід брати за лютий 2022 року (17 робочих дні) та січень 2022 року (19 робочих дні), що складає 36 робочих дні. Таким чином, середньоденна заробітна плата становить 8341,42грн. / 36 робочих дні = 231,70грн. Затримка виплати заробітної плати до повного розрахунку, склала 136 днів (з наступного робочого дня після звільнення (30.03.2022 - 05.10.2022 року) по день фактичного розрахунку. Таким чином, середній заробіток, що підлягає стягненню становить (231,70грн.х136 днів) = 31511,20грн. Позивач просить суд ухвалити рішення яким стягнути на її користь середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні з 30.03.2022 року по 05.10.2022 року включно, в сумі 31511,20грн., виходячи з розміру середнього заробітку. Відповідач КОНЦЕРН «НІКМАС», який отримав позовну заяву 18.10.2022 року, відзив на позов не надав. Суд, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що позов є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з таких підстав: Суд установив, що позивач [PERSON] з 03.08.2020 року по 29.03.2022 року працювала на посаді фахівця в КОНЦЕРН «НІКМАС» за сумісництвом. 29.03.2022 року позивач звільнилася з роботи за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником умов колективного договору (ст.38 КЗпП України). Викладені обставини підтверджуються копією трудової книжки позивача [PERSON] (а.с.6), та копією наказу (розпорядження) №48-к (а.с.7). На день звільнення з роботи КОНЦЕРН «НІКМАС» нарахувало [PERSON] заборгованість з заробітної плати у сумі 7579грн. 55коп. 05.10.2022 року відповідач розрахувався з позивачем, що підтверджується випискою з банку (а.с.9). Позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні до його фактичного виконання, тобто з 30.03.2022 року по 05.10.2022 року в сумі 31511,20грн. Згідно з ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно з ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.3 ст.10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Відповідач не надав суду доказів, що несвоєчасний розрахунок з позивачкою при звільненні стався внаслідок ведення бойових дій, обставин непереборної сили. За таких обставин, суд не мав права за власною ініціативою звільняти роботодавця від відповідальності за порушення строку розрахунку при звільненні. Заробітна плата позивача за два останні місяці, що передували звільненню, становить за січень 2022 року - 5536,42грн., за лютий 2022 року - 2805,00грн., згідно з розрахунковими листками за січень, лютий 2022 року (а.с.8). Кількість робочих днів позивача в січні 2022 року - 19 робочих днів, в лютому року - 17 робочих днів. Таким чином, середньоденна заробітна плата становить 231,71грн. (5536,42+2805,00): (19+17) = 231,70грн. Період затримки розрахунку при звільненні позивача на дату ухвалення цього рішення, тобто з 30.03.2022 року по 04.10.2022 року становить 135 робочих днів: березень 2022 року - 2 р.д., квітень 2022 року - 21 р.д., травень 2022 року - 22 р.д., червень 2022 року - 22 р.д., липень 2022 року - 21 р.д., серпень 2022 року - 23 р.д., вересень 2022 року - 22 р.д., жовтень 2022 року - 2 р.д., враховуючи п`ятиденний робочий день, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 31279,50грн. (231,70х135=31279,50). З огляду на викладене, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з КОНЦЕРН «НІКМАС» на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 31279грн.50коп. (з суми середнього заробітку підлягають стягненню податки та обов`язкові платежі). Відповідно до ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 992грн.40коп.

Outcome: partial