Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-19 00:00:00

03.08.2022 позивач звернулася до суду з вказаним позовом, шляхом направлення засобами поштового зв`язку, який зареєстрований судом 10.08.2022, мотивуючи тим, що з 15 вересня 2018 року перебуває із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від спільного проживання вони дітей не мають. Причиною звернення до суду з даним позовом є те, що сімейне життя з відповідачем не склалося, спільне господарство вони не ведуть давно, шлюбні відносини фактично припинені, вони не проживають разом протягом року, у них відсутні спільні інтереси та взаєморозуміння, наявні різні погляди на життя. Оскільки подальше сумісне життя, примирення з відповідачем та збереження сім`ї є неможливим, просила у судовому порядку шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 15.09.2018, актовий запис № 1300 - розірвати, та просила стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 992,40 грн. 19.09.2022, після отримання відповіді на запит з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області щодо зареєстрованого місця проживання відповідача, судом прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. 11.10.2022 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, мотивуючи тим, що твердження позивача, що у їх подружжя відсутні спільні інтереси та взаєморозуміння, наявні різні погляди на життя не відповідають дійсності. Справжньою причиною розірвання шлюбу є подружні зради позивачки та її небажання розвивати сім`ю. Так, шлюб між ними був укладений 15 вересня 2018 року (актовий запис №1300, Білоцерківського міськрайонного відділу ДРАЦС ГТУЮ у Київській області) та починаючи з того часу взагалі не мав ознак такого з наступних причин: з першого дня укладення шлюбу, основні функції подружжя такі як - задоволення фізіологічних потреб подружжя, репродуктивна функція тобто функція дітонародження, комунікативна функція, в ході реалізації якої відбувається задоволення потреб людини в спілкуванні на основі взаєморозуміння та підтримки, функція взаємодопомоги, що пов`язана з роллю особи в наданні необхідної допомоги членам своєї родини з боку позивачки не виконувались. Щодо задоволення фізіологічних потреб подружжя - за весь період спільного проживання подружжя між ними жодного разу не було інтимної близькості. На його обґрунтовані обурення та заперечення щодо цього, позивачкою кожного разу на протязі усього шлюбу вигадувались нові причини для відмови у цьому. Спочатку спільне проживання з батьками, потім (коли подружжя проживало окремо від батьків) - хронічна втома від роботи, відсутність настрою, відсутність бажання і т.д. Він намагався вирішити дану проблему за допомогою кваліфікованого лікаря психолога та лікаря гінеколога, на що позивачка категорично заперечувала та повідомляла, що її стан здоров`я задовільний та допомоги лікарів не потребує. Натомість, позивачка вважала, що вона будучи у шлюбі має моральне право знущатись над ним та знищувати свою сім`ю - ходити на побачення з іншими чоловіками, спілкуватись з ними в соціальних месенджерах та будучи на відпочинку в Португалії проводити своє дозвілля з іншими чоловіками. Щодо репродуктивної функції - відсутність інтимної близькості у стосунках повністю викреслювало функцію дітонародження в даному шлюбі, що безумовно морально пригнічувало його. Щодо комунікативної функції - відсутність спілкування у подружжя на вільні теми, відсутність діалогу з приводу спільного проведення дозвілля, діалогу з приводу подальшого розвитку сім`ї. Так, починаючи розмову з позивачкою на теми подальшого розвитку та напрямку руху сім`ї, у відповідь було лише мовчання або ж ухід від теми. Спільне проведення дозвілля також важко було обговорити, через те, що позивачка завжди намагалась уникнути спільного дозвілля та постійно стверджувала, що вона дуже втомлена. Щодо функції взаємодопомоги - допомога позивачкою йому не надавалась. Навіть моральна підтримка була відсутня. Натомість він, реалізуючи дану функцію сім`ї, завжди намагався підтримати позивачку, утішити та надати психологічну підтримку. Крім цього, розуміючи, що позивачка має на меті реалізувати свої знання та фахову підготовку в галузі права, ним було надано рекомендації щодо позивачки та в подальшому завдяки цьому, остання працевлаштувалась помічником адвоката де й до теперішнього часу працює. З огляду на вищевикладене вважає, що обставини зазначені у позовній заяві є такими що не відповідають дійсності. На виконання п. 8 ч. З ст. 178 ЦПК України, він орієнтовно очікує понести судові витрати на в розмірі 25000,00 грн. У задоволенні позовної заяви [PERSON] до [PERSON] просив відмовити частково, судові витрати по справі у розмірі 992,40 грн. стягнути з позивача. 13.10.2022 позивач подала до суду відповідь на відзив обґрунтовуючи тим, що її звернення до суду з даним позовом було вимушеним. У неї з відповідачем немає дітей та спільного майна, а тому вона неодноразово пропонувала відповідачу розірвати їх шлюб у відділі ДРАЦС. Цей спосіб був найбільш прийнятним, так як він є більш швидким та дешевим, а також не потребує публічного оголошення проблем нашої родини, що є для неї дуже неприємним, недоречним, але наразі вимушеним. Через навантаження суддів та велику кількість справ, які перебувають на розгляді в Білоцерківському міськрайонному суді, розірвання шлюбу могло зайняти декілька місяців. Відповідачу, який є офіцером поліції, а саме є слідчим відділення розслідування злочинів скоєних проти життя та здоров`я особи слідчого відділу Білоцерківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, даний факт добре відомий. Також, йому було відомо, що для подання позову до суду необхідно сплатити судовий збір. Але, незважаючи на це, він наполягав на тому, що згодний розірвати наш шлюб виключно в судовому порядку і звертатися у відділ ДРАЦС він не має наміру. Відповідач стверджує, що справжньою причиною розірвання шлюбу є її подружні зради та її небажання розвивати сім`ю. Як доказ так званих «подружніх зрад» відповідач додав до відзиву скріншот публікації [PERSON] в соціальній мережі Фейсбук та фото її переписки зі [PERSON] . Щодо публікації [PERSON] слід зазначити, що по о. Мадейра вона подорожувала разом з групою туристів, в якій був і [PERSON] . Так як він є досить популярним у соціальній мережі Фейсбук блогером, він захотів зробити жартівливу публікацію про неї, яка була зроблена у вересні 2021 року та наразі доступна для широкої аудиторії. Дозвіл на публікацію вона дала йому особисто. Крім того, вона давала відповідачу посилання на дану публікацію і ніякої негативної реакції на це з його боку не було. Щодо переписки зі [PERSON] , то дана переписка відбулась ще у серпні 2020 року та була цілком пристойною, жодної «зради» в ній не зафіксовано. Для неї залишається абсолютно незрозумілим, чому ж відповідач, вважаючи її зрадницею, досі не розірвав їх шлюб та до моменту подачі відзиву жодного слова їй не сказав про нібито «зради» та «знущання» з нього. Крім того, він категорично відмовився давати згоду на розірвання шлюбу, на її пропозицію, та благав її не кидати його. Щодо задоволення фізіологічних потреб подружжя. Зазначення даних обставин є вкрай недоречним, так як інтимне життя - це особиста справа подружжя. Крім того, той факт, що відповідач, як випливає із його твердження, не був бажаним та взагалі не сприймався як особа чоловічої статі, вказує тільки на проблеми саме його особистості. До того ж, сам факт зазначення у відзиві обставин та подробиць, які стосуються сексуального життя, вже повною мірою характеризує відповідача як чоловіка та людину. Вважає за доцільне зазначити, що у шлюбі вони прожили більше ніж 3 роки, а тому для неї досі є незрозумілим, з яких причин відповідач протягом такого довгого часу не просив розірвати шлюб, а навпаки, просив її зберегти шлюб, коли вона, в свою чергу, неодноразово хотіла розлучитись. Щодо репродуктивної функції, то відповідач не був здатний реалізувати репродуктивну функцію та виховувати майбутню дитину через нездатність забезпечити сім`ю та взяти відповідальність не тільки за родину, а навіть за своє власне життя. На її питання про те, хто ж буде забезпечувати дитину, відповідач відповів, що забезпечувати дитину будуть її батьки, а виховувати - його батьки. Тому, зважаючи на таку відповідь, про народження дитини навіть не могло бути мови. Щодо комунікативної функції, то спілкування на вільні теми між ними дійсно давно не було з тієї причини, що єдиними інтересами відповідача були розважальні відео на Youtube та TikTok, комп`ютерні ігри, а також алкогольні напої. На її спроби поговорити про кіно, музику, релігію, політику тощо, відповідач казав, що «втомився після роботи» або «не хоче зараз про це розмовляти». Зважаючи на це, розмови на таку більш складну тему як подальший розвиток сім`ї їй було важко собі уявити. Щодо функції взаємодопомоги. Відповідач у своєму відзиві з невідомої їй причини не зазначив, що допомога з її боку була, і полягала перш за все в матеріальному утриманні відповідача. При тому, що він працює слідчим, його заробітна плата зникала менше ніж через тиждень через щоденну покупку алкогольних напоїв, сигарет та у зв`язку з іншими невідомими їй причинами, в зв`язку з чим він просив у неї гроші навіть на такі дрібниці, як хліб та воду. Причини цього він пояснити не міг. Покращувати своє матеріальне становище та підніматись по кар`єрній сходинці він не прагнув. Також, він заявляв, що навіть не проти бути «домогосподарем». Її подальші відмови надавати йому кошти через таке ставлення до сімейного бюджету та нераціональне використання власних грошей викликали у нього бурхливу негативну реакцію. Зважаючи на те, що саме вона є позивачем по справі та бажає розірвати шлюб, відзив відповідача викликав у неї здивування, їй досі не зрозуміла його суть та мета. Тому, просила її позов задовольнити та стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 992,40 грн. 12.10.2022 відповідач подав до суду зустрічну позовну заяву, в якій зазначив підстави, що викладені у відзиві та з урахуванням того, що діями та бездіяльністю позивачки йому заподіяні душевні страждання, що залишили негативний слід у його житті, оскільки позбавлення його права можливості здійснення репродуктивної функції, перенасичення негативними емоціями, психічними переживаннями - повністю зруйнували його бачення та уявлення про інститут сім`ї. Враховуючи викладені ним обставини справи, присутність психологічно-травмуючого фактору в діях та бездіяльності позивачки, користуючись принципами розумності та справедливості, вважає за можливе стягнути з позивача на його користь суму моральної шкоди у розмірі 900 000 грн., що є мінімальною компенсацією за перенесені ним душевні страждання, та розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] з підстав викладених ним у зустрічному позові. 21.10.2022 судом постановлено ухвалу, якою прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , про розірвання шлюбу, до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , про розірвання шлюбу, а в частині стягнення моральної шкоди зустрічну позовну заяву повернуто заявнику. 21.10.2022 судом постановлено ухвалу, яка внесене до протоколу судового засідання, про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та заміну судового засідання підготовчим засіданням. 02.12.2022 позивач подала до суду відзив на зустрічну позовну заяву, в якій зазначила обставини викладені у відповіді на відзив та просила розірвати шлюб між нею та відповідачем з підстав, зазначених у первісному позові. 07.12.2022 судом постановлено ухвалу, яка внесене до протоколу судового засідання, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце засідання повідомлена належним чином, подала до суду заяви про розгляд справи за її відсутності, первісний позов підтримує та просила її вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні підтримав зустрічний позов та зазначив, що він згоден на розірвання шлюбу з позивачем, але не згоден на стягнення з нього судових витрат. Так, дійсно вони з позивачем з 12 грудня 2021 року проживають окремо, сімейно - шлюбні відносини не підтримують, не ведуть спільного господарства, між ними відсутні спільні інтереси та взаєморозуміння, наявні різні погляди на життя. Суд, заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , 15 вересня 2018 року зареєстрували шлюб у Білоцерківському міськрайонному відділі ДРАЦС ГТУЮ у Київській області, актовий запис № 1300, від спільного проживання дітей не мають, протягом тривалого часу сімейно - шлюбні стосунки не підтримують, не ведуть спільного господарства, більше року проживають окремо, між ними відсутнє взаєморозуміння та спільні погляди на життя, сім`я розпалась остаточно і подальше перебування сторін у шлюбі суперечить їх інтересам, що підтверджено матеріалами справи (а.с. 4,5,7-8,10, 18, 39-43). Отже, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] підлягає до задоволення, оскільки сторони мають стійке волевиявлення щодо розірвання шлюбу, а примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, та враховуючи, що відповідачем у судовому засіданні визнано обставини справи, вказані позивачем, а відповідно до ст. 82 ЦПК України, такі обставини не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач клопотання щодо зміни після розірвання шлюбу прізвища « [PERSON] » на дошлюбне « [PERSON] » не заявила, тому, з урахуванням ст. 113 СК України, суд дійшов висновку, про залишення їй прізвища « [PERSON] ». Зустрічна позовна заява [PERSON] не підлягає до задоволення з наступних підстав. Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79, ч. ст. 78 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Разом з тим, відповідачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами обставини викладені у зустрічному позові, а надані ним докази (а.с.54-62) є не допустимими, враховуючи, що скріншот - не є оригіналом документу, а є лише формою фіксування електронного доказу, крім того, дані документи не містять підтвердження фактів на які посилається відповідач, а інші докази, які у своїй сукупності дали б змогу суду дійти висновку про наявність обставин, вказаних відповідачем, до суду не надані. Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Позивач сплатила при подачі позову судовий збір у розмірі 992,40 грн. (а.с.3), тому, з відповідача на її користь підлягають до стягнення вказані судові витрати. Враховуючи, що у задоволенні зустрічного позову судом відмовлено, понесені відповідачем витрати (а.с.72 - судовий збір у розмірі 992,40 грн.) не підлягають відшкодуванню.

Outcome: approved