Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-20 00:00:00

Позивач [PERSON] 24 жовтня 2022 року звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору служба у справах дітей Чопської міської ради Ужгородського району Закарпатської області, про визначення місця проживання дитини. Позивач просить визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком, [PERSON] , [INFO] , місце проживання якого зареєстроване за адресою: [ADDRESS] , та який фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Мотивує позов наступним. Зазначає, що він, [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Від подружнього життя у них народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області від 13 жовтня 2016 року розірвано шлюб зареєстрований 19 липня 2003 року у виконкомі Чопської міської ради Закарпатської області за актовим записом № 29 між [PERSON] та ним, [PERSON] . Також вказаним рішенням суду, після розірвання шлюбу дитину [PERSON] , [INFO] , вирішено залишити на утриманні та вихованні батька [PERSON] , [INFO] , а дитину [PERSON] , [INFO] , залишити на утриманні та вихованні матері [PERSON] . Враховуючи, що син [PERSON] , [INFO] , не досягнув десяти років, і він з позивачкою, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, він звернувся до суду із даним позовом. Стверджує, що син [PERSON] , [INFO] , дуже прив`язаний до нього та свого старшого рідного брата. Зазначає, що проживання сина разом із ним не порушуватиме його виховний та навчальний процес. Вказує, що він має стабільний самостійний достатній дохід, яким може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, задовольнити гармонійний розвиток його особистості в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Зазначає, що у нього є у власності майно, постійне місце проживання, спиртними напоями він не зловживає, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, добре відноситься та дуже любить своїх дітей. Вважає, що проживання сина [PERSON] із ним та його старшим братом матиме на нього позитивний вплив. Проживання сина разом із ним відповідає його інтересам. Стверджує, що він буде займатися із ним вечорами, гуляти та іншим чином піклуватися про нього. Вказує, що він має можливість забезпечити синові належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дитини. Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 01 листопада 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі, постановлено розпочати підготовче провадження у справі та підготовче судове засідання призначено на 29 листопада 2022 року. Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 29 листопада 2022 року постановлено закрити підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні 21 грудня 2022 року. Позивач [PERSON] у судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутності та підтримання позовних вимог. Проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не прибула, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, що стверджується довідкою про доставку електронного листа. Про причини неявки суд не повідомила. Від відповідачки не надходило на адресу суду клопотань, відзиву на позовну заяву. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору служби у справах дітей Чопської міської ради Ужгородського району Закарпатської області в судове засідання не прибув, однак надіслав на адресу суду клопотання про розгляд справи без участі їхнього представника та зазначив про відсутність заперечень щодо задоволення позовної заяви та визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] разом із батьком. До клопотання долучено акт обстеження умов проживання від 14.11.2022. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Так як відповідачка належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилася в судове засідання без повідомлення причин, не подала відзив, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд приходить до висновку про постановлення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до частини 1 статті 280 ЦПК України. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється . Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON] . Від подружнього життя у позивача та відповідачки народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 9-11). Відтак сторони по справі є батьками спільної малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Чопської міської ради Закарпатської області 18 жовтня 2017 року (а.с. 11). Рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області від 13 жовтня 2016 року розірвано шлюб зареєстрований 19 липня 2003 року у виконкомі Чопської міської ради Закарпатської області за актовим записом № 29 між [PERSON] та [PERSON] . Також вказаним рішенням суду, після розірвання шлюбу дитину [PERSON] , [INFO] , вирішено залишити на утриманні та вихованні батька [PERSON] , [INFO] , а дитину [PERSON] , [INFO] , залишити на утриманні та вихованні матері [PERSON] . Таке рішення суду не оскаржувалося та набрало законної сили 01 листопада 2016 року (а.с. 12). Відповідно до копії довідки про доходи виданої ДП «Нафтогазбезпека» НАК «Нафтогаз України» [PERSON] працює на посаді охоронника і загальна сума його доходу за період з березня 2022 року по вересень 2022 року становить 138538 грн. 08 коп. (а.с. 14). Із виписки по картковому рахунку позивача станом станом на 13.10.2022 вбачається зарахування пенсії (а.с. 15). Позивач [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , що стверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 05.11.2020 (а.с. 16). Із акту обстеження умов проживання служби у справах дітей Чопської міської ради Ужгородського району Закарпатської області від 14 листопада 2022 року вбачається, що проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] . Житло розміщене на першому поверсі 4 поверхового будинку, складається із 2-ох кімнат загальною площею 45,1 кв. м., кухня та туалет в наявності, з комунікацій є світло, газ, вода. У квартирі чисто та прибрано, санітарно-гігієнічні умови дуже добрі. Для виховання та розвитку дитини облаштовано дитячі кімнати. Відповідно до частини 1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Суд враховує, що відповідачка [PERSON] проявила байдужість до результату розгляду справи, не подала відзиву на позовну заяву. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. В даному випадку позивач [PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами про визначення місця проживання малолітньої дитини з ним із зазначенням конкретної адреси. З системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Таким чином, суд, враховуючи вік дитини, яка є малолітньою, та відсутність виключних обставин, які б вказували на неможливість проживання дитини з позивачем, вважає, що позовні вимоги щодо визначення місця проживання дитини разом з батьком є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved