Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-18 00:00:00

29 листопада 2022 року суддею Снятинського районного суду Івано-Франківської області Посоховим І.С. було ухвалено рішення в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ спільного сумісного майна подружжя. 09.12.2022 від представника позивача адвоката Либовки А.В. до суду надійшла заява про ухвалення додаткового рішення про відшкодування на користь [PERSON] судових витрат, а саме: судового збору у сумі 2 855, 50 грн. та 992,40 грн. за подання позовної заяви, 496,20 грн. за подання заяви про забезпечення позову, 2 000, 00 грн. витрат на проведення оцінки майна та 11 000, 00 грн. сплачених за надання професійної правничої допомоги, оскільки судом першої інстанції під час розгляду справи не було вирішено питання про розподіл цих витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розглянувши заяву представника позивача, дослідивши рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 29 листопада 2022 року та матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність ухвалення додаткового рішення, з огляду на таке. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. З дослідженого в судовому засіданні рішення в цивільній справі № 351/839/22 від 29 листопада 2022 року вбачається, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ спільного сумісного майна подружжя задоволений повністю, але судом не вирішено питання щодо відшкодування позивачу судових витрат, а саме: судового збору за подання позовної заяви, за подання заяви про забезпечення позову, витрат на проведення оцінки майна та витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанціями про сплату судового збору за подання позову № ID 2003-9356-1216-2379 від 27.06.2022 у сумі 992,40 грн. та № ID 7772-7569-1013-9114 від 28.06.2022 у сумі 2 855, 50 грн. та квитанцією про сплату судового збору за подання заяви про забезпечення позову № ID 7823-3092-2852-0601 від 27.06.2022 у сумі 496,20 грн., який відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Водночас з судового рішення від 29 листопада 2022 року вбачається, що у судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позов визнав повністю. Отже, враховуючи, що відповідач визнав позов повністю, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у сумі 496,20 грн., 1 427, 75 грн. та 248,10 грн. та повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, у сумі 496,20 грн., 1 427, 75 грн. та 248,10 грн. відповідно. Крім того, позивачка просить стягнути на її користь витрати на проведення оцінки майна у сумі 2 000, 00 грн. На підтвердження понесення цих витрат позивачкою долучено до позовної заяви рахунок на оплату послуг № 2 від 23.06.2022, згідно з яким постачальником послуг є ТОВ «Архекспертус», а платником [PERSON] , вартість послуг з оцінки майна становить 2 000, 00 грн. Проте, суд звертає увагу на те, що доказів оплати рахунку на оплату послуг № 2 від 23.06.2022 позивачем суду не надано. Рахунок не є доказом та підтвердженням оплати будь-яких послуг, адже за своєю суттю є лише документом, який надається клієнту для сплати відповідної суми, зазначеної у рахунку. Підтвердженням оплати є будь-який платіжний документ, зокрема касовий чек, квитанція, податкова накладна, меморіальний ордер тощо, які в матеріалах справи відсутні. За таких обставин суд вважає, що понесення витрат на проведення оцінки майна у сумі 2 000, 00 грн. позивачем належними доказами не доведено, а тому такі витрати стягненню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Отже, до складу витрат, пов`язаних із оплатою правової допомоги, включаються витрати на оплату праці адвоката або іншого фахівця у галузі права (гонорар), а також відшкодування витрат, зумовлених наданням правової допомоги. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. В даному випадку суд вважає, що позивачкою доведено факт надання їй правничої допомоги, оскільки згідно із свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю серії ІФ № 001681 від 06.12.2019, виданого Радою адвокатів Івано-Франківської області, адвокат Либовка Анна Володимирівна має право на заняття адвокатською діяльністю. 01.11.2021 адвокатське об`єднання «Індекс» уклало з позивачем договір про надання професійної правничої (правової) допомоги № 57-2021, відповідно до якого для надання правової допомоги позивачу призначена адвокат Либовка А.В. Згідно з Актом приймання наданих послуг від 02.12.2022 за договором № 57-2021 від 01.11.2021 та меморіальним ордером № @2PL978980 від 30.11.2022 адвокатське об`єднання «Індекс» отримало від [PERSON] за надання правової допомоги гонорар (винагороду) в розмірі 11 000, 00 грн. Представником відповідача [PERSON] подана письмова заява, у якій він заперечує проти стягнення з відповідача судових витрат, посилаючись на те, що судового розгляду цієї справи можна було б уникнути, якби позивачка звернулась до відповідача з пропозицією вирішити питання мирно. При цьому, вважає дії позивачки неправильними, адже жодної потреби у зверненні позивачки до суду не було. Отже, стороною відповідача не оспорюється розмір заявлених до відшкодування витрат на правову допомогу, а оспорюється взагалі необхідність їх понесення. Проте, вирішуючи питання про відшкодування витрат на правову допомогу, суд звертає увагу на те, що у судовому засіданні позивачка [PERSON] пояснювала, що спільне життя з відповідачем не склалося з тієї причини, що він постійно наносив їй побої, висловлювався нецензурною лайкою, завдавав тілесних ушкоджень, внаслідок чого позивач декілька разів викликала поліцію та було зафіксовано вказані обставини. Відносно відповідача було зареєстровано кримінальне провадження та неодноразово складалися протоколи про адміністративне правопорушення за ст. 173-2 КУпАП. Крім того, у судовому засіданні позивачка пояснювала, що відповідач на теперішній час перебуває за межами України. Під час розгляду справи вказані обставини представником відповідача не спростовані. Відповідно до п. 107-111 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20). Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат. Ураховуючи вказані вище обставини, суд вважає, що вирішення питання про поділ спільного сумісного майна подружжя у добровільному порядку, без звернення до суду, було неможливим та проблематичним для позивачки, а її звернення з позовом до суду було необхідним та неминучим, а отже й понесення витрат на правову допомогу було неминучим та вимушеним. За таких обставин суд вважає розмір витрат на правову допомогу розумним, обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, а тому зазначені у позовній заяві витрати на професійну правничу (правову) допомогу підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] у сумі 11 000, 00 грн. З огляду на викладене суд вважає, що заява адвоката Либовки Анни Володимирівни в інтересах [PERSON] про ухвалення додаткового рішення у справі № 351/839/22 підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial