Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-05 00:00:00

І. Історіясправи 1. У квітні 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради , в якому просила стягнути на його користь у відшкодування моральних збитків 20 400 грн. 2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона є учасником бойових дій та має право на соціальний захист, що включає право на забезпечення. У відповідності до ст. 12 ЗУ « Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту», має право на щорічну виплату до 5 травня разової грошової допомоги. Однак, 27.04.2020 року Департаментом праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради, всупереч ст.ст. 19,46,152 Конституції України, їй було виплачено допомогу до 5 травня у роз мірі 1390 грн., замість належних 8190 грн. Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 26.02.2021 року задоволено її позов до Департаменту, та визнано протиправною бездіяльність щодо не нарахування та невиплати йому щорічної разової грошової допомоги до 5 травня 2020 року у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. Такі дії відповідача завдають позивачу та його сім`ї душевних страждань, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з Департаменту моральну шкоду, яку оцінює в 20400 грн. 2. Рух справи в суді. Протоколом автоматизованого розподілу від 12.04.2021 року дана справа передана на розгляд судді Черенковій Н.П. Ухвалою від 15.04.2021року відкрито загальне позовне провадження. 01.06.2021 року надійшов відзив , у якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову, вказавши таке. Виходячи із загальних засад доказування у справах про відшкодування моральної шкоди, позивач повинен довести, які саме дії ( рішення, бездіяльність) спричинили страждання та приниження, яку саме шкоду заподіяли і який її розмір. Ухвалою суду від 23.06.2021 року закрито підготовче провадження, судове засідання призначено на 25.10.2021 року. Слухання справи неодноразово відкладалось. Сторони до судового засідання не з`явились, про час та місце проведення слухання справи повідомлені належним чином. Позивач просила про слухання справи у її відсутності, позов підтримала. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову та розглянути справу у її відсутності. Судом постановлено про розгляд справи у відсутності сторін. II. Встановлені судом фактичні обставини справи. Позивач є учасником бойових дій та відповідно до ч.5 ст. 12 ЗУ № 3551 отримує щорічну разову грошову допомогу до 5 травня. Вказане підтверджується посвідченням учасника бойових дій. У квітні 2020 року [PERSON] отримала щорічну разову грошову допомогу до 5 травня у розмірі 1390 грн. За ч.5 ст. 12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», щорічно, до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. На час виплати позивачу у квітні 2020 року щорічної разової допомоги до 5 травня одночасно діяли Закон 3551 і Постанова № 112. Виходячи із визначених у ч.4 статті 7 КАС України загальних засад пріорітетності законів над підзаконними актами, слід застосовувати не Постанову 112, а Закон 3551, який має вищу юридичну силу. Отже, виплата позивачу у 2020 році разової грошової допомоги до 5 травня в сумі 1390 грн., з урахуванням приписів Постанови 112, а не ст. 12 ЗУ № 3551, є неправомірною та свідчить про порушення його права на отримання такої допомоги у належному розмірі. Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 26.02.2021 року задоволено позов [PERSON] до Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради та визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати їй щорічної разової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком; зобов`язано Департамент нарахувати та виплатити щорічну разову грошову допомогу до 5 травня, як учаснику бойових дій за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням раніше виплачених сум. III. Релевантні джерела права й акти їх застосування (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) Частиною 2\~статті 19 КонституціїУкраїни\~встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, щопередбачені\~Конституцією\~та законами України. Згіднозі\~ст. 56 КонституціїУкраїни\~кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїхповноважень. Частинами 1-3\~статті 23 ЦК України\~передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неїсамої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних тражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язкуіззнищеннямчипошкодженнямїї майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршенняздібностейпотерпілогоабопозбавленняйогоможливостіїхреалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням іншихобставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до\~ст. 1173 ЦК України\~шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Кримабо органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Кримабо органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. IV. Позиція Суду Оцінюючи обґрунтованість поданого позову, Суд виходить з наступного. Бездіяльність відповідача щодо ненарахування та виплати [PERSON] щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, як учасника бойових дій у розмірі п`яти мінімальних пенсій,є протиправними. Щодо моральної шкоди, Суд виходить з наступного. Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі N 464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним ізефективнихзасобівюридичногозахисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправнихдій. Страждання і приниження емоції людини, змістомяких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуттянесправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завждивикликаютьнегативніемоції. Проте не всінегативніемоціїдосягаютьрівнястражданняабоприниження, якізаподіюютьморальну шкоду. Оцінкацьогорівнязалежитьвідусіхобставинсправи, якісвідчать про мотивипротиправнихдій, їхінтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичніабопсихологічнінаслідки та, у деякихвипадках, стать, вік та стан здоров`япотерпілого. У справах про відшкодуванняморальноїшкоди, завданої органом державноївладиабо органом місцевогосамоврядування, суд, оцінившиобставинсправи, повинен встановитичималидії (рішення, бездіяльність) відповідачанегативнийвплив, чидосяглинегативніемоціїпозивачарівнястражданняабоприниження, встановити причинно-наслідковийзв`язок та визначитиспівмірністьрозмірувідшкодуванняспричиненимнегативнимнаслідкам. У практиціЄвропейського Суду з прав людинипорушення державою прав людини, щозавдаютьпсихологічнихстраждань, розчарувань та незручностейзокрема через порушення принципу належноговрядування, кваліфікуються як такі, щозавдаютьморальноїшкоди. Таким чином, психологічненапруження, розчарування та незручності, щовиникливнаслідокпорушення органом державичимісцевогосамоврядування прав людини, навітьякщо вони не потягливагомихнаслідків у виглядіпогіршенняздоров`я, можутьсвідчить про заподіянняїйморальноїшкоди. При цьомуслідвиходити з презумпції, щопорушення прав людини з боку суб`єктіввладнихповноважень прямо суперечитьїхголовнимконституційнимобов`язкам (ст.\~3,\~19 КонституціїУкраїни) і завждивикликає у людининегативніемоції. Проте, не всінегативніемоціїдосягаютьрівнястражданняабоприниження, якізаподіюютьморальну шкоду. Оцінкацьогорівнязалежитьвідусіхобставинсправи, якісвідчать про мотивипротиправнихдій, їхінтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичніабопсихологічнінаслідки та, у деякихвипадках, стать, вік та стан здоров`япотерпілого. В силу\~ст. 1173 ЦК України\~шкода відшкодовуєтьсянезалежновід вини відповідача - органу державноївладичимісцевогосамоврядування, а протиправністьйогодій та рішеньпрезюмується - обов`язокдоказуванняїхправомірностіпокладається на відповідача (ч. 2\~ст. 77 КАС України). Наведений правовийвисновоквжебуввисловленийВерховним Судом у постановівід 22.01.2020 у справі N 560/798/16-а. Зважаючи на ці обставини, Суд дійшов висновку про те, що негативні емоції позивача внаслідокпорушення його прав на отримання грошової допомоги перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із діями відповідача, а від так завдали йому моральної шкоди. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позивачу була завдана моральна шкода. Моральна шкода повинна бути відшкодована позивачу за рахунок відповідача з огляду на те, що відповідач є органом державної влади та виступає представником державипід час виконання ним владних управлінських функцій. Так, ч. 4\~ст. 55 КАС України\~(в редакції, чинній до 15.12.2017) передбачено, що держава бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Відповідачтакожналежить до суб`єктів, якізавдають шкоду, та характер спірнихправовідносинсвідчить, що права позивачапорушеніпротиправноюбездіяльністювідповідача як суб`єктавладнихповноважень при здійсненні ним владнихуправлінськихфункцій. Отже, немаєпідстав для висновку про те, що з відповідача не можутьстягуватисякошти в рахунок відшкодування моральноїшкоди за заподіяну ним шкоду позивачу. Сам факт стягнення кошті ві з Державного бюджету України не може бути підставою для обов`язкового залучення до участі у справівідповідачемДержавноїказначейськоїслужбиУкраїничиїїтериторіального органу. У разісприйняттяподібногопідходу до участіу справах про стягнення коштів, відшкодуванняшкодизавждинеобхіднобуло б щоразузалучатисуб`єкта, якийздійснюєуправліннярахунком, на якомурозміщенігрошовікоштивідповідача. Верховний Суд зауважував, що належним відповідачем у справах про відшкодуванняшкоди, завданої органом державної влади, їхпосадовоюабослужбовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідачзазначає порушником своїх прав. Залученняабо ж незалучення до участі у таких категоріяхспорівДержавноїказначейськоїслужбиУкраїничиїїтериторіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскількивідповідачем є держава, а не Державнаказначейська служба Україничиїїтериторіальний орган. Вказана правова позиція викладена у постановіВеликоїПалати Верховного Суду у постанові від 27.11.2019 у справі N 242/4741/16-ц. Разом з тим, визначаючиспівмірністьрозмірувідшкодуванняспричиненимнегативнимнаслідкам, суд повинен виходитиіз засад розумності та справедливості. З огляду на те, що "розумність" і "справедливість" є оціночнимипоняттями, суд,впаховуючипозицію сторін та встановлюючифактичніобставинисправи, маєшироку свободу розсудупід час визначеннярозумного та справедливого (співмірного) розмірувідшкодуванняморальноїшкоди. За такого,співмірністьзаявленої до стягненнясуми засадам розумності та справедливості, суд вважає за необхіднезазначити, що при визначеннірозміруморальноїшкодислід врахуватирозмірвідшкодуванняспричиненимнегативнимнаслідкам, а тому визначає розмір спричиненої моральної шкоди у розмірі 1500 грн. Відсутність грошової компенсації у повному обсязі мало вплив на позивача, зокрема на її повсякденне життя, на стан її здоров`я, спричиненим негативним наслідкам. Враховуючи вище викладене, позов підлягає частковому задоволенню. У. Судові витрати. У відповідності до приписів ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За приписами ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач від сплати судового збору звільнений. За такого, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 908,00 грн.

Outcome: partial