Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-20 00:00:00

І. Виклад позиції позивача. 19.09.2022 позивач звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати об`єкт незавершеного будівництва, що розташований на земельній ділянці із кадастровим номером 2623287807:01:002:0213, площею 0,1911 га із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] спільною сумісною власністю та визнати за нею право власності на Ѕ його частину. Крім того просить стягнути з відповідача на її користь сплачений судовий збір та інші понесені судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 13.05.2005 між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, за час якого народилось двоє дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13.10.2021 шлюб між нею та відповідачем було розірвано. За час їх шлюбу рішенням Угорницької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області від 14.07.2014 вирішено надати відповідачу та їй дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1911 га в [ADDRESS] для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд. Зобов`язано їх виготовити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в шестимісячний строк. Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 07.07.2022 підтверджено, що 28.10.2014 [ADDRESS] площею 0,1911 га із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та присвоєно кадастровий номер. У свою чергу вказана земельна ділянка належить на праві приватної власності їй та відповідачу, яка належить їм на праві спільної сумісної власності. 08.12.2014 ними було подано заяву про видачу будівельного паспорту щодо забудови цієї земельної ділянки, на підставі якої 15.12.2014 Відділом регіонального розвитку, містобудування та архітектури Коломийської РДА було видано будівельний паспорт на будівництво жилого будинку та господарських будівель в [ADDRESS] . 15.01.2015 Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області зареєстровано повідомлення про початок будівельних робіт щодо об`єкта «Індивідуальний житловий будинок та господарських будівель; [ADDRESS] » відносно забудови земельної ділянки, право власності на яку підтверджено Свідоцтвом про право власності. Після реєстрації повідомлення про початок будівельних робіт щодо забудови нашої земельної ділянки, ними було розпочато роботи по будівництву житлового будинку. Станом на дату звернення до суду вказаний житловий будинок фактично збудований та є придатним для проживання в ньому. Проте після розірвання шлюбу відповідач не бажає проведення технічної інвентаризації їх будинку, ухиляється від прийняття даного об`єкта в експлуатацію та реєстрації речового права на нього. Крім того відповідач та його батько самовільно привласнили собі ключі та документи від вказаного житлового будинку та не дають їй можливості самостійно потрапити до спірного домоволодіння. 08.04.2022 вона звернулась до Коломийського РВП із заявою про самовільне та протиправне вилучення батьком чоловіка ключів та документів на житловий будинок, проте за результатами розгляду її заяви, їй рекомендували звернутись до суду. Бажаючи провести технічну інвентаризацію будинку самостійно позивач уклала договір з ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», предметом якого була розробка технічної документації для реєстрації житлового будинку в [ADDRESS] . Проте їй повідомили про неможливість проведення інвентаризації, оскільки працівникам БТІ було відмовлено у доступі до спірного об`єкта. Житловий будинок на спільній з відповідачем земельній ділянці фактично існує, він придатний до його використання за цільовим призначенням, однак не зданий в експлуатацію у встановленому законом порядку, адреса йому не присвоєна, речове право не зареєстроване. Проте виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, необхідно визнати, що об`єкт будівництва це нерухома річ особливого роду, оскільки її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав. Новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу щодо яких можуть виникати права і обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. У разі неможливості поділу об`єкта незавершеного будівництва саме суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній із сторін, а іншій присудити грошову компенсацію. Правовий аналіз норм матеріального права дозволяє дійти висновку, що об`єкт незвершеного будівництва зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом прав спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. При цьому суд може визнати право на частину об`єкта незавершеного будівництва за кожною із сторін. Виходячи з того, що житловий будинок, який розміщений на спільній земельній ділянці готовий до експлуатації, будівництво фактично закінчене, не приймається в експлуатацію і право власності на нього не оформляється з волі відповідача, що позбавляє позивача реалізувати її своє право на поділ набутого за час шлюбу майна, вважає, що наявні фактичні підстави для визнання спірного об`єкта незавершеного будівництва спільною сумісною власністю подружжя із визначенням їх часто у праві спільної сумісної власності. Крім того звертає увагу на ту обставину, що оскільки об`єкт незавершеного будівництва збудований на земельній ділянці, яка належить їм з відповідачем на праві спільної сумісної власності, то в силу вимог закону позивач нарівні з чоловіком набула право власності на цей об`єкт. На обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на норми ст. ст. 60, 61, 63, 68, 70, 331, 369, 372, 375 ЦК України. ІІ. Виклад позиції відповідача. Відповідач [PERSON] ухвалу про відкриття провадження у справі, якою право на подачу відзиву обмежено 15-денним строком, отримав 30.09.2022, проте представником відповідача відзив з доказами подано лише 11.11.2022, тобто з порушенням вставленого судом строку. Підстав для поновлення строку на подання відзиву з тієї підстави, що 07.11.2022 позивач з представником повідомила про можливе укладення мирової угоди, суд не вбачає, оскільки станом на вказану дату строки вже були пропущені, а заявлена підстава жодним чином суду не доведена. За правилами ч. ч. 7, 8 ст. 178 ЦПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про те, що відповідачем відзив у встановлений строк не подано без поважних причин, а тому суд буде вирішувати справу за наявними матеріалами. ІІІ. Процесуальні дії суду у справі. Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20.09.2022 до відкриття провадження у справі в задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення її позову шляхом доручення Обласному КП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» провести технічну інвентаризацію об`єкта незавершеного будівництва та виготовити технічний паспорт відмовлено. Ухвалою суду від 22.09.2022 відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] розгляд справи призначено до загального позовного провадження. Ухвалою суду від 13.10.2022 клопотання представника позивача про забезпечення доказів задоволено. Доручено Обласному КП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» провести технічну інвентаризацію будівель, споруд і приміщень, які розташовані на земельній ділянці площею 0,19 га із кадастровим номером 2623287801:01:002:0213, розташована по [ADDRESS] з виготовленням відповідної документації. Зобов`язано відповідача забезпечити вільний доступ до будівель, споруд і приміщень, які розташовані на вищезазначеній земельній ділянці. Ухвалою суду від 21.11.2022 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду. Позивач та\~представник позивача для участі в судовому розгляді не з`явились, подали суду заяву, в якій просять проводити судовий розгляд за їх відсутності, на задоволенні заявлених позовних вимог наполягають в повному об`ємі, просять вирішити питання щодо стягнення судових витрат, понесених позивачем за час судового розгляду. Представник відповідача\~та відповідач про день, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Для участі в судовому розгляді не з`явились. Представник відповідача подала заяву, в якій просила проводити судовий розгляд за їх відсутності, у задоволенні позовних вимог відмовити, як і н стягувати з відповідача на користь позивача понесені судові витрати, оскільки її довіритель жодних перешкод не чинив у розпорядженні майном. Суд, розглянувши заяви сторін про розгляд справи у їх відсутність, постановив: розглядати справу у відсутність сторін. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин. Відповідно до рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13.10.2021 шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстровано 13.06.2005 Угорницькою сільською радою Коломийського району, актовий запис №11, розірвано. Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 02.02.2006 [PERSON] народився [INFO] , про що зроблено актовий запис №4. Батьками зазначені відповідач [PERSON] та позивач [PERSON] Прийдун [PERSON] народилась [INFO] , про що в Книзі реєстрації народжень 15.01.2007 зроблено відповідний актовий запис №2. Батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 15.01.2007). На підставі рішення Угорницької сільської ради від 14.07.2014 №354-27/2014 «Про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки та передачу її у власність» надано дозвіл [PERSON] та [PERSON] на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1911 га в [ADDRESS] для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд. Зобов`язано [PERSON] та [PERSON] виготовити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в шестимісячний термін. Приступити до використання земельної ділянки до встановлення її меж в натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї та державної реєстрації. Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 07.07.2022 №НВ-9900949882022 земельна ділянка площею 0,19 га з кадастровим номером 2623287801:01:002:0213, розташована по [ADDRESS] має цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19.11.2014 вищезазначена земельна ділянка на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] та [PERSON] . Аналогічні відомості щодо земельної ділянки з кадастровим номером 2623287801:01:002:0213 містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, про що свідчить Інформація від 14.07.2022. Так згідно будівельного паспорта на забудову земельної ділянки від 15.12.2014 по [ADDRESS] , документом що посвідчує право власності на земельну ділянку є вищезазначене свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Замовниками є [PERSON] та [PERSON] . З відповіді Державної інспекції архітектури та містобудування України від 04.08.2022 №6101/05/13-22 вбачається, що наявна інформація щодо видачі Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області повідомлення про початок будівельних робіт від 15.01.2015 за реєстраційним номером ІФ062150150002 по вказаному об`єкту. Інших документів не виявлено. За змістом технічного паспорту на об`єкт незвершеного будівництва житлового будинку по [ADDRESS] від 31.10.2022 відсоток готовності житлового будинку незавершеного будівництвом складає 65. V. Оцінка Суду. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Згідно частини першої ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Частиною 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (ч. 2 ст. 372 ЦК України). У ЦК України, крім понять «нерухомість», «нерухоме майно», «об`єкт нерухомого майна» (ч. 1 ст. 181, п. 6 ч. 1 ст. 346, ст. ст. 350, 351 ЦК України), вживаються також інші поняття, наприклад: «об`єкт незавершеного будівництва» (ст. 331 ЦК України), «об`єкт будівництва» (ст. ст. 876, 877, 879-881, 883 ЦК України), однак прямого визначення цих понять не міститься. Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, необхідно зазначити, що об`єкт будівництва (об`єкт незавершеного будівництва) це нерухома річ особливого роду, оскільки її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства. Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення суб`єктивних цивільних прав стосовно об`єкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, суд має право здійснити поділ об`єкта\~незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. Правовий аналіз наведених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт\~незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. При цьому суд може визнати право на частину об`єкта незавершеного будівництва за кожною зі сторін. Відповідні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду України\~від 07.09.2016 у справі № 6-47цс16, у постанові Верховного Суду від 11.09.2019 в справі №158/2404/13-ц (провадження №61-21466св18). З урахуванням\~викладеного суд\~приходить до\~висновку,\~що позовні\~вимоги,\~заявлені [PERSON] \~є обґрунтованими\~і такими,\~що підлягають\~задоволенню,\~оскільки останні\~доведені достатнім\~та належним\~обсягом доказів,\~які свідчать\~що сторонами\~за час\~шлюбу було\~набуто право\~спільної сумісної\~власності на\~земельну ділянку,\~на якій\~було розпочато\~будівництво житлового\~будинку, не завершене на час розлучення позивача та відповідача. Наведене майно має статус спільної сумісної власності. Жодних підстав та умов, які б свідчили про необхідність відступу від законодавчо визначеної рівності часток кожного з подружжя судом не вбачається, а тому позов [PERSON] підлягає до повного задоволення. VІ. Заходи забезпечення позову (заяви). Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися. VІI. Розподіл судових витрат між сторонами. Судові витрати\~складаються з\~судового збору\~та витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи.\~До витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи,\~належать \~серед іншого\~витрати пов`язані із залученням спеціалістів (ч. ч. 1, 3 ст. 137 ЦПК України). Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 134 ЦПК України). Суми, що підлягають виплаті залученому судом спеціалісту або особі, яка надала доказ на вимогу суду, сплачуються особою, на яку суд поклав такий обов`язок, або судом за рахунок суми коштів, внесених для забезпечення судових витрат. Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів (ч. ч. 4, 6 ст. 139 ЦПК України). У відповідності до вимог\~ст. 141 ЦПК України,\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином можна зробити висновок, що діючим процесуальним законом не передбачено звільнення відповідача від сплати судових з урахуванням відсутності перешкод позивачу. Отже, обґрунтованою є вимога позивача про стягнення з відповідача на її користь витрат на оплату судового збору за подачу позовної заяви, а також судового збору на оплату забезпечення доказів. Крім того, до витрат на залучення спеціаліста суд відносить і витрати позивача за оплату проведеної технічної інвентаризації, проведеної на підставі ухвали суду. У той же час витрати на здійснення оцінки вартості спірного майна з метою визначення остаточної суми судового збору стягненню з відповідача не підлягає, оскільки до судових витрат в розумінні ст. 137 ЦПК України не відносяться. У зв`язку з відмовою заяви позивача про забезпечення позову сплачений судовий збір у вказаній частині також відшкодуванню не підлягає. При такому вирішенні позову, з врахуванням того, що позивач надала суду квитанції щодо оплати судового збору на загальну суму 2270,53 гривень, а також квитанцію на підтвердження витрат на залучення спеціаліста на суму 1538,50 гривень, вказані суми мають бути стягнуті з відповідача в повному обсязі.

Outcome: approved