Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-05 00:00:00

У листопаді 2021 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є власником квартири [ADDRESS] . Зазначав, що вказане нерухоме майно ним передано в іпотеку ПАТ «УкрСиббанк», правонаступником якого в подальшому стало ПАТ «Дельта Банк» за іпотечним договором від 26 жовтня 2007 року № 68249, з метою забезпечення виконання своїх зобов`язань за кредитним договором № 11241403000 від 26 жовтня 2007 року, яке 07 жовтня 2021 року зареєстроване на праві власності за відповідачем як іпотекодержателем. Посилаючись на те, що він своєї згоди на позасудове врегулювання та передачу відповідачу права власності на цей об`єкт нерухомості не надавав, окремий договір між ним та новим іпотекодержателем ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал» не укладався, таким чином в остатнього не було правових підстав для набуття права власності, чим порушено його майнові права, [PERSON] просить визнати протиправним і скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 60810086 від 07 жовтня 2021 року, прийняте приватним нотаріусом КМНО Єгоровою М.Є., згідно з яким право власності на квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 408075080000) зареєстровано за ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал». Ухвалою судді від 18 листопада 2021 року відкрито провадження в указаній цивільній справі для розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 05 травня 2022 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на вказану позовну заяву, в якому просить у позові відмовити, зазначаючи, що з огляду на порушення позивачем своїх зобов`язань, взятих за кредитним договором, товариство до якого перейшло права вимоги та іпотекодержателя, вирішило їх задовольнити шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, здійснивши за собою реєстрацію права власності на спірну належну позивачу, як іпотекодавцю, квартиру, згідно із застереженням, що міститься в іпотечному договорі, яке не вимагає згоди позивача та прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Ухвалою суду від 27 червня 2022 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. 24 жовтня 2022 року на виконання ухвали суду від приватного нотаріуса КМНО Єгорової М.Є. надійшли копії документів, на підставі яких було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності. Ухвалою суду від 06 грудня 2022 року закрито підготовче провадження в справі та призначено її до судового розгляду по суті. У судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов просив задовольнити з мотивів, викладених у позовній заяві. В судове засідання представник ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал» не з`явився. 25 липня 2022 року подав заяву про розгляд справи у відсутності представника відповідача на підставі наявних в матеріалах справи доказів. В судове засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус КМНО Єгорова М.Є. не з`явилася. Про день, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 26 жовтня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та позивачем укладено договір про надання споживчого кредиту № 11241403000, згідно з яким останній отримав кредит у розмірі 149 600,00 доларів США, який зобов`язувався повернути у повному обсязі у строк до 26 жовтня 2028 року або достроково, зі сплатою 12,90 % річних за користування кредитом. З метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за вказаним договором про надання споживчого кредиту, 26 жовтня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір іпотеки № 68249, згідно з яким останній передав в іпотеку належне йому нерухоме майно: однокімнатну квартиру [ADDRESS] . На підставі рішення загальних зборів акціонерів від 27 жовтня 2009 року АКІБ «УкрСиббанк» змінило назву на ПАТ «УкрСиббанк», яке є правонаступником всіх прав та обов`язків АКІБ «УкрСиббанк». Також судом з`ясовано, що 08 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» передало право вимоги за кредитами, в тому числі і відносно позичальника [PERSON] , ПАТ «Дельта Банк», про що було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги. Згідно з договором про відступлення прав вимоги № 2260/К від 17 червня 2020 року, укладеним між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал», до останнього перейшли всі права та обов`язки кредитора, в тому числі й за кредитним договором від 26 жовтня 2007 року № 11241403000 та іпотечним договором від 26 жовтня 2007 року № 68249. Відповідно до вимоги від 12 серпня 2020 року № 12/08/20-09 ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал» зазначало про необхідність погасити заборгованість за вказаним вище кредитним договором у загальному розмірі 10 776 549,66 грн, з яких: основна заборгованість за тілом кредиту 3 721 495,38 грн та нараховані проценти 7 055 054,28 грн. У зв`язку з неналежним виконанням позивачем умов договору про надання споживчого кредиту від 26 жовтня 2007 року та існуванням заборгованості, ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал» прийнято рішення про здійснення реєстрації права власності за собою на підставі ст. 37 Закону України «Про іпотеку» на однокімнатну квартиру [ADDRESS] , звернувшись з відповідною заявою до державного реєстратора. За наслідками такого звернення відповідача, приватним нотаріусом КМНО Єгоровою М.Є. прийнято рішення про припинення права власності позивача та державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 60810086 від 07 жовтня 2021 року, згідно з яким право власності на квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 408075080000) зареєстровано за ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал». Підставою для державної реєстрації вказано договір іпотеки від 26 жовтня 2007 року № 68249. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Підпунктом 4.1.1 пункту 4.1 договору іпотеки передбачено, що іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки, у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов`язання за цим договором або будь-якого зобов`язання, що забезпечено іпотекою за цим договором. Відповідно до п. 4.2 цього договору звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; позасудового врегулювання спору відповідно до умов цього договору та Закону України «Про іпотеку». Згідно з підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 цього договору позасудове врегулювання здійснюється, у тому числі шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку». Тобто сторони, підписавши іпотечний договір, обумовили всі його умови, у тому числі вирішили питання щодо позасудового врегулювання спору. У ст. 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Частиною 1 ст. 575 ЦК України встановлено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Крім того, відповідно до приписів ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Змістом ст. 3 цього Закону встановлено правові підстави виникнення, застосування і пріоритету іпотеки, зокрема іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Змістом ст. 12 Закону України «Про іпотеку» встановлені правові наслідки порушення обов`язків іпотекодавця, зокрема у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Стаття 33 цього Закону передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання. Згідно зі ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу. Стаття 37 Закону України «Про іпотеку» встановлює, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Отже, іпотечним договором від 26 жовтня 2007 року № 68249 передбачено спосіб позасудового врегулювання, який здійснюється згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» підлягає нотаріальному посвідченню, та може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки та відсутнє відповідне застереження в цьому договорі, яке прирівнюється до такого договору та за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Суду не надано підтверджень і сторонами визнається та не заперечується, що окремий нотаріально посвідчений договір між іпотекодавцем [PERSON] та іпотекодержателями, якими в різні проміжки часу були ПАТ «УкрСиббанк», ПАТ «Дельта Банк», а на цей момент є відповідач, про задоволення їх вимог як іпотекодержателів не укладався. Отже, сама по собі здійснена відповідачем в указаний спосіб реалізація предмета іпотеки, шляхом визнання за собою права власності на нього, за відсутності відповідного застереження в іпотечному договорі та без укладення окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, не передбачена умовами іпотечного договору, отже є неналежним способом захисту, що й вказує на незаконність здійсненої ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал» як іпотекодержателя реєстрації права власності на це нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, як такої, що суперечить ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначені правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень. Державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (п. 1 ч. 1 ст. 2 згаданого Закону). Згідно із ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. Відповідно до ч. 3 ст. 3 вказаного Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься відповідний запис. На підставі вказаного договору іпотеки від 26 жовтня 2007 року № 68249 прийнято державним реєстратором відповідне рішення та внесений відповідний запис про реєстрацію права власності на спірний об`єкт нерухомості в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, за відповідачем, у зв`язку із чим спір у позивача виник з ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал» про порушення останнім права власності [PERSON] на майно - житлове приміщення квартири [ADDRESS] , внаслідок наявності у згаданих реєстрах відповідних записів про державну реєстрацію за ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал» права власності на цю квартиру. Рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року в справі № 925/1265/16, від 04 вересня 2018 року у справі № 915/127/18, від 29 травня 2019 року в справі № 367/2022/15-ц. Ефективним способом захисту права власності позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права на нерухоме майно (ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Ефективність захисту цивільного права залежить від характеру вимоги, що висувається до порушника та характеру правовідносин, які існують між позивачем і відповідачем. Суд вважає, що ефективним способом захисту права власності позивача у такому разі є не визнання протиправним і скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а саме скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Такі ж висновки викладені у постанові Верховного Суду від 25 листопада 2020 року в справі № 653/1713/19 (провадження № 61-3461св20). З огляду на зазначене, вимоги позивача в частині визнання протиправним і скасування рішення про державну реєстрацію права власності не підлягають задоволенню, так як останнім обрано неефективний спосіб захисту свого права власності. Позов підлягає частковому задоволенню, а саме: про визнання незаконним та скасування оспорюваного запису про державну реєстрацію права власності за відповідачем на вказане житлове приміщення, що також відповідає ч. 2 ст. 5 ЦПК України, за змістом якої суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial