Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-20 00:00:00

14 листопада 2022 року позивач\~ [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Малого підприємства "Стерн" про стягнення заборгованості по заробітній платі. Позов обґрунтовує тим, що рішенням №2 від 06 жовтня 2017 року засновника приватного підприємства виробнича фірма «КМЗ», яке є засновником (власником) малого підприємства «Стерн», [PERSON] за його згодою було призначено директором та головою ліквідаційної комісії МП «Стерн». Відповідно до наказу № 1 від 06 жовтня 2017 року МП «Стерн» «Про призначення директора та голови ліквідаційної комісії» [PERSON] приступив до обов`язків директора та голови ліквідаційної комісії МП «Стерн». В період з 06 жовтня 2017 року по 31 жовтня 2022 року у МП «Стерн» перед [PERSON] утворилась заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в розмірі 533\~450 грн. Відповідачем, починаючи з жовтня 2017 року здійснюється систематичне порушення законних прав позивача, що проявляється у невиплаті заробітної плати, що зумовлює звернення до суду з цим позовом. На підставі наведеного просить стягнути з Малого підприємства\~"Стерн"\~на користь [PERSON] нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 06.10.2017 року по 31.10.2022 року в розмірі 533\~450 грн. Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 листопада 2022 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 30 листопада 2022 року від представника відповідача в.о. директора МП «Стерн» Романюка М.Л. надійшли письмові пояснення в яких останній вказує, що дійсно у період з 06 жовтня 2017 року по 01 листопада 2022 року [PERSON] виконував та продовжує виконувати обов`язки директора та голови ліквідаційної комісії МП «Стерн». за вищевказаний період МП «Стерн» виробничої діяльності практично не здійснювало, значних доходів не отримувало, що завадило виплатити позивачу заробітню плату за період 2017-2022 роки. Вказує, що у володінні МП «Стерн» наявна земельна ділянка площею 1,5407 га, яка знаходиться в [ADDRESS] ,яка не обтяжена, не заставлена, в іпотеці не перебуває, що дає підстави вважати, що у МП «Стерн» є ліквідне майно для виплати заробітної плати позивачу. Також в іпотеці АТ «Приват банк» знаходиться нежитлове нерухоме майно, яким МП «Стерн» може використовувати у виробничій діяльності та отримувати доходи для виплати заробітної плати і не тільки. Враховуючи вищевикладене, представник МП «Стерн» у питанні вирішення спору про стягнення заборгованості по заробітній платі, яка нарахована та не виплачена позивачу в розмірі 533\~450 грн. покладається на розсуд суду. 21 грудня 2022 року від позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. 21 грудня 2022 року від представника відповідача МП «Стерн» адвоката Романюка Л.С. надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги визнає в повному обсязі. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом частини 3, 4 статті 200 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) у випадку визнання відповідачем позову, суд ухвалює рішення в порядку встановленому статтею 206 цього кодексу. Відповідно до положень частини 4 статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Встановивши, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про необхідність його задоволення. Відповідно до ч.3 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням №2 від 06 жовтня 2017 року засновника приватного підприємства виробнича фірма «КМЗ», яке є засновником (власником) малого підприємства «Стерн», [PERSON] з 06 жовтня 2017 року за його згодою було призначено директором та головою ліквідаційної комісії МП «Стерн» (а.с.18). Відповідно до наказу № 1 від 06 жовтня 2017 року по МП «Стерн» «Про призначення директора та голови ліквідаційної комісії» [PERSON] з 06 жовтня 2017 року приступив до обов`язків директора та голови ліквідаційної комісії малого підприємства «Стерн» (а.с.19). Згідно довідки № 32 від 07 листопада 2022 року, виданої за підписом в.о. директора Романюк М.Л., станом на 07 листопада 2022 року [PERSON] нарахована та не виплачена заробітна плата за період з 06 жовтня 2017 року по 31 жовтня 2022 року в розмірі 533\~450 грн (а.с.26). Конституція України гарантує кожному громадянину право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Основними законодавчими актами, які регулюють питання оплати праці є Закон України «Про оплату праці» та Кодекс законів про працю України. Конституція України гарантує право кожному громадянину на звернення до суду за вирішенням порушених прав. Тому, у разі порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Статтею 141 КЗпП встановлено, що обов`язок неухильного додержання законодавства про працю лежить на власнику або уповноваженому ним органі. Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу ( ст. 94 КЗпП України). Аналогічні положення передбачені в ЗУ «Про оплату праці». Згідно з ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Таким чином, суд вважає, що відповідачем були порушені права позивача, передбачені\~ст. 115 КЗпП України,а саме: право на оплату праці та своєчасне отримання заробітної плати, дане право підлягає захисту, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути нараховану та не виплачену заробітну плату за період з 06 жовтня 2017 року по 31 жовтня 2022 року в розмірі 533\~450 грн. Крім того, згідно положень ч.6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення заробітної плати на підставі ч.1 .п.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", тому судовий збір в сумі 992 грн. 40 коп. слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved