Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-07 00:00:00

У провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , фізична особа-підприємець [PERSON] , Товариство з обмеженою відповідальністю «Автопровайдер», Регіональний сервісний центр МВС в Дніпропетровській області про захист права власності шляхом стягнення грошових коштів, рішенням суду від 21 листопада 2022 року позовні вимоги задоволено частково. До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 25 листопада 2022 року від представника позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення яким стягнути з відповідача витрати з оплати вартості судової експертизи в розмірі 6\~864 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 28\~000 грн. та витрати які пов`язанні з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи в розмірі 3\~147,60 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився надав заяву про розгляд заяви про винесення додаткового рішення за його відсутності. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви про винесення додаткового рішення в повному обсязі. Вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2022 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 1\~796\~120 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] сплачений судовий збір в розмірі 5\~482,40 грн.. Стягнуто з [PERSON] на користь держави 5\~867, 60 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України питання про винесення додаткового рішення розглядається у тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Заява про ухвалення додаткового рішення стосовно судових витрат у справі надійшла на електрону адресу суду 22 листопада 2022 року та зареєстрована 28 листопада 2022 року. Представником позивача [PERSON] [PERSON] заявлено до стягнення з відповідача витрати з оплати вартості судової експертизи проведеної у справі за ухвалою суду, за яку позивачем 03 лютого 2022 року сплачено 6\~864 грн., що підтверджується квитанцією № 9142-861С-В1ЕХ-07МН від 03 лютого 2022 року (т. 2 а.с. 67). Враховуючи задоволення позовних вимог в частині стягнення коштів з відповідача на користь позивача, розмір яких визначено відповідно до проведеної судово транспортно товарознавчої експертизи, суд відповідно до ст. 139 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім витрати на проведення експертизи в розмірі 6\~864 грн. Також позивачем в процесі слухання справи було понесено витрати на відправлення поштової кореспонденції на загальну суму 3\~147,60 грн., а саме: 08 жовтня 2021 року на 601,60 грн., 06 листопада 2021 року на 328 грн. , 26 квітня 2022 року на 376 грн., 27 червня 2022 року на 376 грн., 08 вересня 2022 року на 385 грн., 09 вересня 2022 року на 329 грн., 01 листопада 2022 року на 376 грн., 17 листопада 2022 року на 376 грн. Відповідно до абз. 2 ч. 6 ст. 128 ЦПК України стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Згідно п. 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Оскільки позивачем було понесено витрати пов`язані з розглядом справи, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача витрати на відправлення кореспонденції в розмірі 3\~147,60 грн. Стосовно витрат позивача на правову допомогу в розмір 28\~000 грн. суд зазначає наступне. До заяви про ухвалення додаткового рішення додано квитанція 1МВТ-АТ7К-В391-66РН від 17 листопада 2022 на двадцять вісім тисяч гривен. За змістом норм\~ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. При цьому згідно статті 30 згаданого Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів, тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів, щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Право на професійну правничу допомогу гарантовано\~статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у\~рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009\~зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно\~ст. 15 ЦПК України\~учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. У постанові Верховного Суду від 17.10.2018р. по справі № 301/1894/17 зазначено, що суд вирішуючи питання розподілу судових витрат, має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Так, на підтвердження судових витрат, які поніс [PERSON] , на професійну правничу допомогу надано квитанції на їх оплату в сумі 28 000 грн. Відповідно до\~статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з ч. 8\~ст. 141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~ інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Враховуючи складність справи, тривалість її розгляду, обсяг наданих адвокатом послуг та значення справи для сторін, що обсяг понесених відповідачем витрат на правничу допомогу є реальним та документально підтвердженим в розмірі 28\~000 грн, тому заява в цій частині підлягає задоволенню. Натомість суд не знаходить підстав для стягнення з відповідача витрат понесених позивачем при поданні заяви про забезпечення доказів, оскільки в задоволенні вказаної заяви судом було відмовлено. На підставі викладеного,

Outcome: approved