Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-04 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог: [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення витрат на оплату житлово-комунальних послуг. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем проживала у зареєстрованому шлюбі з 26 лютого 1998 року до його розірвання в судовому порядку 22 серпня 2018 року. У шлюбі народилося троє дітей: син [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] . За час перебування у шлюбі 08.04.2013року на підставі договору купівлі продажу нею придбано земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, який цього дня посвідчений нотаріально і зареєстрований за номером [ADDRESS] . На цій же земельній ділянці за час шлюбу було побудовано житловий будинок, який знаходиться в [ADDRESS] . В даному будинку зареєстрований і фактично проживає по сьогоднішній день відповідач по справі [PERSON] . Однак після розірвання шлюбу він не несе витрати по утриманні житлового будинку, хоча повністю користується всіма житлово-комунальними послугами. Всі витрати, починаючи з 2018 року і по сьогоднішній день по оплаті комунальних послуг здійснюю вона самостійно. Позивач зазначає, що відповідач, як співвласник зазначеного будинку відповідно до своєї частки, згідно зі ст.360 ЦК України, зобов`язаний відшкодувати частину вже оплачених нею коштів. Після розірвання шлюбу, відповідач жодним чином не брав участь у витратах на утримання домоволодіння, усі рахунки за житлово-комунальні послуги позивач сплачувала самостійно. Так, відповідач зобов`язаний утримувати будинок, який належав їм на праві спільної сумісної власності та виконувати покладені на нього обов`язки власника, у тому числі щодо сплати комунальних послуг, які дозволяють зберігати будинок в належному стані, навіть якщо він не проживає у будинку. Співвласники несуть спільний обов`язок щодо утримання нерухомого майна, що перебуває у них на праві спільної сумісної власності відповідно до частки кожного з них у праві спільної сумісної власності. Відповідач періодично працює по тимчасових заробітках та має нерегулярний дохід, має у власності транспортний засіб, фізично здоровий, а тому зобов`язаний оплатити половину витрат на оплату житлово комунальних послуг, які понесла вона на загальну суму 87 091 гривня. Стислий виклад позицій сторін: Позивач в судове засідання подала заяву про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задоволити. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, зазначених в позовній заяві. Просив суд постановити рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати по оплаті житлово-комунальних послуг в сумі 43545 грн., а також сплачені судові витрати по справі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечив обставини на які посилається. Вважає позовні безпідставними, недоведеними належними доказами, тому просить у задоволенні позову відмовити. Рух справи в суді. Ухвалою судді Надвірнянський районного суду Івано-Франківської області від 09 лютого 2022 року позовну заяву [PERSON] було залишено без руху (а. с. 38). На виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху позивачем подано до суду заяву, якою усунуто зазначені в ухвалі недоліки. Ухвалою судді Надвірнянський районного суду Івано-Франківської області від 23.02.2022року відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін.( а.с.43). Відзив на позов від відповідача не надійшов. Обставини, встановлені судом: Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] зареєструвала шлюб 26 лютого 1998 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Надвірнянського районного управління юстиції Івано-Франківської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 22 (а.с 11). У шлюбі народилося троє дітей: син [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] .( а.с.5-6, 15). Рішенням Надвірнянського районного суду від 22 серпня 2018 року шлюб між сторонами розірвано ( а.с.11). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 08.04.2013 року позивачем [PERSON] на підставі договору купівлі продажу придбано земельну ділянку площею0, 06 гадля будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд,кадастровий номер 2624010100:02::001:0814в [ADDRESS] , який цього дня посвідчений нотаріально і зареєстрований.( а.с. 31). Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 22.06.201 7 р. позивачем [PERSON] зареєстровано права власності житловий будинок, який знаходиться в [ADDRESS] ( а.с.30) Рішенням Надвірнянського районного суду від 15 лютого 2022 року у цивільній справі № 2/348/96/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , про збільшення частки у майні подружжя та визнання права власності на частку транспортного засобу проведено поділ майна подружжя та визнано за [PERSON] права власності на 1/3 частину земельної ділянки, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 2624010100:02:001:0814, площею 0,06 га., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а також право власності на 1/3 частину житлового будинку: [ADDRESS] . А за [PERSON] право власності на 2/3 частини земельної ділянки, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 2624010100:02:001:0814, площею 0,06 га., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а також - право власності на 2/3 частини житлового будинку: [ADDRESS] . Рішення вступило в законну силі 29.03.2022 ( а.с.54-55). Згідно витягу УНАП Надвірнянської міської ради за №19424 про зареєстрованих у житловому приміщенні за адресоюв [ADDRESS] зареєстровані в тому числі відповідач [PERSON] ( а.с.15) Як слідує з акту обстеження від 14.01.2022р складеного депутатом Надвірнянської міської ради про те, що цього числі обстежено за адересою [ADDRESS] та встановлено що [PERSON] зареєстрований за даною адресою та по факту проживає, однак не несе фінансові витрати по утриманню житлового будинку.( а.с 16) Всі витрати, починаючи з 2018 року і по січень 2022року по оплаті комунальних послуг здійснювала позивач самостійно, про що свідчать оригінали квитанцій. Як вбачається із матеріалів справи, зокрема з акту звірки взаємних розрахунків по особовому рахунку АТ «Івано-Франківськгаз`споживачем [PERSON] адреса [ADDRESS] за період з 01.01.2020 по 31.1.2021р. сплачено 8557грн, коп. за рохподілу природного газу (а.с. ). Відповідно до інформації ппро рохрахунки п період з січня 2019 р по січень 2022р. сплачено за спожитий газу позивачем на загальну суму 61764 грн 14 коп. ( а.с.51) , Відповідно довідки про оплату за спожиту електричну енергію за період з 01.01.2019р по 31.12.2021 р. [PERSON] сплачено. - 41472, 84 грн ( а.с. 53). Оплата зазначених послуг також підверджується відповідними квитанцій про оплату.( а.с. 18-29) Позивач звертаючись до суду зазначила, що нею сплачено витрати на оплату комунальних послуг на загальну суму 87091 грн та в подальшому не зверталась із заявою про збільшення позовних вимог. Оскільки суд не може вийти за межі позовних вимог тому вирішує позов виходячи із заявленої суми Позиція суду, застосовані норми права та мотиви,з яких виходить суд при прийнятті рішення. Відповідно до ч. 3 ст. 13 Конституції України та ч. 4 ст. 319 ЦК України при здійсненні права власності визначається, що власність зобов`язує. Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Частиною 1 ст. 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1, 3 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно із статтею 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Отже, позивач та відповідач в силу вимог статей 322, 360 ЦК України зобов`язанні утримувати майно, що їм належить, та брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 06 травня 2019 року у справі № 712/10644/16. Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції чинній на час виникнення спірних відносин), споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 4 ст. 544 ЦПК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок,\~\~що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес). Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі №521/3743/17-ц та у постанові Верховного Суду від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15. Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1)комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (звикористанням внутрішньобудинкових систем), газо-та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2)послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3)послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Як установлено в судовому засіданні сторони з 1998р року перебували у зареєстрованому шлюбі. З метою будівництва будинку придбали у 2013р. земельну ділянку за адресою:в [ADDRESS] , на якій, як випливає із матеріалів справи, збудовано житловий будинок: [ADDRESS] , загальною площею 257,60кв.м. Отже, судом установлено, що житловий будинок та земельна ділянка, що розташовані за адресою: [ADDRESS] були набуті сторонами у спільну сумісну власність у період шлюбу. Звертаючись до суду з позовом позивач вказувала про те, що нею за період з 2018 рік по січень 2022 р самостійно сплачено комунальних послуг за спожитий газ, розподіл газу та електропостачання на загальну суму 87091.00 грн. що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями квитанцій та актами звірок. Таким чином, позивач належними доказами підтвердила факт того, що вона несла тягар утримання спільного майна.. Відповідно до ст. 322 ЦК України на власника покладено тягар утримання свого майна: власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому згідно з ст.317 ЦК України на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Отже, відповідач, відповідно до вимог ст. 360 ЦК України, як співвласник, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності, зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном, тому має компенсувати позивачу сплачену нею 1/2 частину вартості вказаних комунальних послуг ( газопостачання, розподіл газу та електропостачання) Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню половина від суми здійснених нею платежів в частині оплати послуг на управління, утримання та збереження спільного майна, зокрема за послуги газопостачання, доставку газу та електропостачання в розмірі 43545грн00коп( 87091 грн./2) Доводи представника відповідача щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача половини витрат за утримання будинку з посиланням на рішення суду від 15.02.2022р. про поділ майна оскільки відповідач є власником 1/3 частки і тому має нести фінансові витрати відповідно до частки, є безпідставними, оскільки витрати на газопостачання будинку, розподілу та енергопостачання є витратами, пов`язаними із утриманням спільного майна ці витрати не залежать від факту проживання власника у належній йому частині будинку, а тому відповідач відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах, які позивач поніс у спірний період на оплату наведених послуг. Крім того суд звертає увагу, що відповідач зареєстрований і фактично проживав у даному будинку та користувався послугами, не оплачуючи їх, також суд враховує, що позивач поставив вимоги про відшкодування оплати за комунальні послуги за перід період з 2018р по січень 2022р, які не охоплюється рішенням суду, яке постановлено 15.02.2022. Доводи представника відповідача не знайшли підтвердження в судовому засіданні та є необгрунтованими. Висновки суду за результатами розгляду. Таким чином, з урахуванням встановлених у справі обставин, суд приходить до висновку, про наявність підстав для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] витрати по оплаті житлово-комунальних послуг ( 1/2 частину вартості вказаних комунальних послуг, сплачених позивачем) в сумі 43545.00 грн., тому позов необхідно задовільнити повністю. Щодо судових витрат.: Згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Таким чином,\~у зв`язку\~із задоволенням\~позову на\~користь[PERSON] підлягають стягненню з відповідача документально підтверджені витрати по сплаті судового збору за подання до суду позову в розмірі 992 грн. 40 коп. сплаченого судового збору. На підставі викладеного, ст.ст. ст. 13, 41 Конституції України, ст.ст. 317, 319, 322, 356, 360, 368, 526, 544 ЦК України, ст.ст. 1, 13, 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги»

Outcome: approved