Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-15 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила права користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначили, що їм на підставі свідоцтва про право власності та свідоцтва про право на спадщину належить по Ѕ квартири [ADDRESS] . Разом з позивачами в квартирі зареєстрована [PERSON] , яка тривалий час з 2019 року у квартирі не проживає та добровільно змінила місце проживання. На сьогоднішній час вони позбавлені можливості розпорядитись своєю власністю у будь-який спосіб. Просять суд усунути перешкоди в користуванні власністю шляхом визнання вказаних осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позивачі у судове засідання не з`явилися. Відповідач в судове засідання не прибула, про розгляд справи повідомлена належним чином. Відзив на позовну заяву не надала. Відповідно до ст. 223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення у порядку ст.ст. 280-281 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі з таких підстав. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого на підставі розпорядження від 29 серпня 1996 року № 6808 управлінням житлово-комунального господарства виконкому міської ради народних депутатів, реєстрова книга № М-1, реєстровий № 271 [PERSON] разом із [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить частка у квартирі [ADDRESS] . Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 310405992 від 21.09.2022 року [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину № 3304 належить Ѕ частка у квартирі [ADDRESS] . Згідно акту ТОВ «Житлорембудсервіс» № 6 від 27.01.2022 року [PERSON] дійсно не проживає з 2019 року за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із ч. 1ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (ч.1ст. 383 ЦК України). Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Позивачем виконано всі можливі та передбачені законом умови для добровільного зняття з реєстрації відповідачів. Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, інших документів, які свідчать про припинення (ч.1ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»). Відповідно до ч. 1ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст.2,4,12,76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Даючи юридичну оцінку наданим по справі доказам, враховуючи те, що відповідач не проживає в будинку, належному позивачу, понад один рік, суд дійшов висновку, що відповідача необхідно визнати такою, що втратила право користування приміщенням. Згідно ст. 141 ЦПК Українисудовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно дост. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992,40грн.

Outcome: approved