Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-11 00:00:00

Адвокат Корнієнко І.А. в інтересах позивачки [PERSON] звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив скасувати арешт на квартиру [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] , накладений на підставі ухвали б/н від 11.02.2000 року, винесеною Нарсудом Шевченківського району м. Києва, запис в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Реєстраційний номер обтяження:1434276, зареєстровано 03.11.2004 Першою київською державною нотаріальною конторою, мотивуючи свої вимоги тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS] . Маючи намір оформити дарування своїй донці, з метою підготовки документів на оформлення договору дарування майна, позивач звернулась до приватного нотаріуса, де отримала інформацію, що на її квартиру накладений арешт на підставі ухвали б/н від 11.02.2000 року, винесеною Нарсудом Шевченківського району м. Києва, що на разі позбавляє власника вільно розпоряджатися належним їй майном. В зв`язку з чим позивач звернулась з даним позовом до суду за захистом свого порушеного права. Ухвалою суду від 15 серпня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, до початку розгляду справи надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій просив позов задовольнити з підстав наведених в позовній заяві. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлений належним чином, відзиву на позовну заяву не подавав, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи в його відсутність до суду не надходило, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідача та ухвалити по справі заочне рішення за згодою представника позивача. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, подав заяву про розгляд справи за відсутністю представника. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні ним правовідносини. [PERSON] , є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою КП КМР «КМБТІ» від 03.09.2021 року. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження, від 20.09.2021 за №275665193, вбачається, що на нерухоме майно [PERSON] накладено арешт, підстава обтяження ухвала б/н від 11.02.2000, винесеною Нарсудом Шевченківського району м. Києва, реєстраційний номер обтяження 1434276 зареєстровано 03.11.2004 за №1434276 реєстратором: Першою київською державною нотаріальною конторою. Як вбачається з відповіді в.о. начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 21.12.2021 року № 31027, згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що на примусовому виконанні у відділі виконавчі провадження, боржником по яких є [PERSON] , а також ухвала Шевченківського народного суду від 11.02.2000 р., якою встановлена заборона на відчуження (арешт) квартири [ADDRESS] , не перебували та станом на 21.12.2021 не перебувають. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Відповідно до ст. 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для суду. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. На сьогодні позивач має намір розпорядитися належним їй майном, проте через наявність арешту позбавлена можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до ч. ч . 1, 2, 3 ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяжень) накладених на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. На підставі вище наведеного та

Outcome: approved