Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-05 00:00:00

Представник позивача [PERSON] [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою, в якій просить визнати таким, що не підлягає виконаннювиконавчий напис №245023 від 28.06.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. про стягнення з позивача на користь ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» заборгованості, а також стягнути з ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» судові витрати у розмірі 7488 грн 60 коп. Свої вимоги мотивує тим, що у грудні 2021 року позивачу стало відомо, що 22.09.2021 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шевченко Т.С. було відкрито виконавче провадження №66912648. Підставою для відкриття виконавчого провадження був виконавчий напис №245023, виданий 28.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. про стягнення з позивача на користь ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» заборгованості у розмірі 38105 грн. Представник позивача зазначає, що при вчиненні оспорюваного виконавчого напису приватним нотаріусом не дотримано вимоги постанови КМУ №1172 від 29.06.1999 року, якою затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку, оскільки представником ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» йому не було надано необхідних документів, що підтверджують безспірність заборгованості позивача, зокрема, первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його погашення (квитанції, платіжні доручення, чеки тощо). Більш того, оспорюваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом 28.06.2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14, якою визнано незаконною та нечинною норму, на підставі якої його було вчинено. Представник позивача вказує, що заборгованість, яка вказана у виконавчому написі, є спірною, оскільки станом на 28.06.2021 року позивач не мав заборгованості перед відповідачем у розмірі 38105 грн. Окрім того, позивач не отримував письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором, що позбавило його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги ТОВ «Фінансова компанія Управління активами», враховуючи те, що позивач не визнає суму заборгованості. Позивач не\~мав можливості\~подати нотаріусу\~заперечення щодо\~вчинення виконавчого\~напису або\~висловити свою\~незгоду з\~письмовою вимогою\~про сплату\~боргу чи\~повідомити про\~наявність спору\~між ним\~та відповідачем\~щодо суми\~заборгованості,\~що об`єктивно\~виключає можливість\~вчинення виконавчого\~напису. Посилаючись на вказані обставини, представник позивача просить визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Позивач в судове засідання не з`явився, але від його представника до суду надійшла заява, в якій вона вказала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить справу розглянути без її участі. Представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» в судове засідання не з`явився, але направив до суду заяву про визнання позовних вимог, в якій просив задовільнити позовні вимоги [PERSON] в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та у зв`язку з цим, у відповідності до ст. 142 ЦПК України, стягнути з ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 496 грн та за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 248 грн 10 коп. Третя особа, яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмета спору\~на стороні\~відповідача-приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. в судове засідання не з`явився, судові повістки повернулись на адресу суду з відміткою «Укрпошти» «адресат відсутній за вказаною адресою». Третя особа, яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмета спору\~на стороні\~відповідача- приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Шевченко Т.С. в судове засідання не з`явилась, хоча про час, день та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду невідомі. Приймаючи до уваги заяви представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 28.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №245023, про стягнення з [PERSON] невиплачених в строк грошових коштів на користь ТОВ «Фінансова компанія Управління активами», якому ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» на підставі договору факторингу №2106 від 21.06.2021 року відступило право вимоги за кредитним договором №3731966 від 27.10.2020 року, укладеним між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» (ТМ MYCREDIT) та [PERSON] . Стягнуто з [PERSON] за період з 20.06.2021 року по 27.06.2021 року включно суму у розмірі: 10000 грн заборгованість за тілом кредиту; 28080 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами; 25 грн плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 38105 грн. (а.с.10). 22.09.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Шевченко Т.С. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №66912648 з примусового виконання зазначеного виконавчого напису, а 27.09.2021 року постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с.11, 12). За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина 1 статті 39 Закону «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за №282/20595 (далі Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій). Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року набрала законної сили з моменту проголошення. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №826/20084/14 (провадження №11-174ас18) відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року. Судом встановлено, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом 08.06.2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14. Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Оскільки кредитний договір, що був наданий приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, то нотаріусом, в порушення пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) та ст. 88 Закону України «Про нотаріат», не дотримано умови вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Подібна позиція наведена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15.04.2020 року у справі №158/2157/17, в якій, зокрема, суд зазначив: «Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 27 березня 2017 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника». Зазначене вище дає підстави для визнання спірного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час його вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів. Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного суду від 21.09.2021 року у справі №910/10374/17. У відповідності до підпункту 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій). Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у пунктах 38-43, 47-49 та 52 постанови від 23.06.2020 року у справі №645/1979/15-ц, вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій, шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Водночас, порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржник, якщо він є відмінний від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо він є відмінним, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що наведена норма спрямована на фактичне повідомлення іпотекодавця, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти зверненню стягнення на його майно. Тому повідомлення іпотекодавця слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення. Як порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису, так і порушень порядку повідомлення іпотекодавця про вимогу про усунення порушення є самостійними і достатніми підставами для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Водночас, в матеріалах справи відсутні докази направлення позивачу та отримання ним вимоги про усунення порушень договору, а відтак, і виконання вимог підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій, що свідчить про порушення законодавчої вимоги щодо належного повідомлення боржника та порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису. Ухвалою суду від 14.02.2022 року судом, за клопотанням представника позивача, витребувано з Київського державного нотаріального архіву належним чином засвідчену копію нотаріальної справи щодо вчинення виконавчого напису №245023 від 28.06.2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» заборгованості у розмірі 38105 грн, однак до цього часу ухвала суду не виконана. Доказів, які б спростовували доводи представника позивача в частині неотримання позивачем вимоги про усунення порушень договору, представником відповідача не надано, натомість подано заяву про визнання позовних вимог. Як встановлено ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Крім того, в матеріалах справи відсутній розрахунок заборгованості, що не дає можливості встановити правильність розрахунку ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» суми заборгованості, пред`явленої нотаріусу, як безспірної. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів представника позивача щодо порушення приватним нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, недотриманням умов його вчинення, недоведеності безспірності вимог стягувача, відтак спірний виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, а позовні вимоги [PERSON] в цій частині такими, що підлягають задоволенню. Окрім того, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). Вирішуючи питання щодо стягнення з ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» на користь позивача судових витрат, суд приходить до наступного. За змістом ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Частинами 1-5 ст. 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, у відповідності до ч. 6 ст. 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з ордером на надання правничої (правової) допомоги, виданим 28.01.2022 року на підставі договору про надання правової допомоги б/н від 14.01.2022 року, гр-ну [PERSON] надається правова допомога адвокатом Боденко А.А. (Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №002494 від 14.04.2021 року) (а.с.15). Представник позивача просить стягнути з ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» на користь позивача витрати на професійну правову допомогу у розмірі 6000 грн, на підтвердження яких подала до суду детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом на виконання умов договору про надання правової допомоги б/н від 14.01.2022 року, а також акт прийому-передачі наданих послуг до вказаного договору, відповідно до яких розмір наданих нею послуг становить 6000 грн, які складаються з наступного: усна консультація (1 година) 1000 грн; складання позовної заяви про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (5 годин) 2500 грн; складання клопотання про витребування доказів (1 година) 1000 грн; складання заяви про забезпечення позову (1 година) 1500 грн. (а.с.20). В свою чергу, від представника відповідача до суду надійшло клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу в порядку ч. 6 ст. 137 ЦПК України, в якому він просить зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами з 6000 грн до 1907 грн. При цьому посилається на те, що матеріали справи не потребували та не містять великої кількості документів для підготовки позовної заяви та клопотання, дана справа є не складною, а тому, приймаючи до уваги усталену судову практику, вважає, що визначений сторонами до відшкодування гонорар є завищеним і не являється співмірним, обґрунтованим і пропорційним об`єму здійсненої роботи та наданої послуги, складності справи, а також є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг у аналогічних справах. Порядок розподілу\~судових витрат\~між сторонами\~визначений статтею\~141\~ЦПК України,\~у відповідності\~до частин\~1,\~2\~якої судовий\~збір покладається\~на сторони\~пропорційно розміру\~задоволених позовних\~вимог. Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1)\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; 2)\~у разі\~відмови в\~позові -\~на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Велика палата Верховного суду у постанові від 19.02.2020 року по справі №755/9215/15-ц визначила, що така вимога ч. 8 ст. 141 ЦПК України застосовується і до справ, що розглядаються у спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні. У постанові Верховного Суду від 30.09.2020 року у справі №379/1418/18 (провадження №61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». На підтвердження оплати позивачем витрат на правничу допомогу представником позивача надано квитанцію №0.0.2420050691.1 від 17.01.2022 року на суму 4000 грн (а.с.17), а обґрунтування цих послуг вказано у договорі про надання правової допомоги від 14.01.2022 року, акті прийму-передачі наданих послуг від 14.01.2022 року та детальному описі робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом від 14.01.2022 року. За таких обставин, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, а також складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності підготовки процесуальних документів та значимості таких дій у справі та виходячи з її конкретних обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] в частині стягнення з ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» витрат за надання професійної правничої допомоги на суму 4000 грн, що буде відповідати принципам справедливості, верховенства права та є співмірним із обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та часом, витраченим адвокатом на їх виконання. Враховуючи визнання позову ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» та положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України, суд, здійснюючи розподіл судових витрат, які складаються із судового збору, дійшов висновку про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 744 грн 30 коп. та про стягнення з відповідача на користь позивача 744 грн 30 коп. витрат по сплаті судового збору за звернення з позовом та заявою про забезпечення позову.

Outcome: partial