Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-07 00:00:00

Рух справи 17.09.2021 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана позовна заява, датована 15.09.2021, за підписом позивача, в якій він просить стягнути з відповідача: - відшкодування завданої матеріальної шкоди у розмірі 2 500,00 грн (франшиза, передбачена умовами полісу страхування № 200904259 від 13.08.2020); - 2 500,00 грн моральної шкоди; - 6 000,00 грн витрат на правову допомогу. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.09.2021 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 27.09.2021 вказану позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (письмового провадження). Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України /далі - ЦПК України/). Обґрунтування позову В позові, зокрема, вказується, що 27.08.2020 мала місце дорожньо-транспортна пригода в якій було пошкоджено належний позивачеві автомобіль марки Audi A4, державний реєстраційний номер [NUMBER] . При цьому, зауважується, що постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 22.03.2021 відповідачку ( [PERSON] , водія автомобіля КІА, номер державної реєстрації [NUMBER] ) визнано винною у скоєнні вказаного ДТП. Зазначається, відповідальність заподіювача шкоди було застрахована ПАТ «СК «Євроінс Україна», яке в свою чергу, в силу п. 5 полісу ОСЦПВВ, зменшило суму страхового відшкодування на розмір франшизи, що є підставою для стягнення такої суми з відповідачки. Так, вказується, що протягом тривалого часу Відповідач не визнавав себе винним у вчиненні ДТП. Так, як автомобіль відповідача зареєстрований в іншому регіоні, слідство тривало протягом тривалого часу у зв`язку з карантинними обмеженнями (свідки, автомобілі знаходились не по місцю, куди була передана справа), і, лише після численних заяв до поліції справа була передана до регіону, де вчинено ДТП, що дало змогу з`ясувати всі обставини ДТП і передати справу до Солом`янського суду. При цьому, зауважується, що в суді відповідач не розкаявся, та до останнього заперечував свою причетність , незважаючи на показання свідків та докази. Тому, лише, через 8 місяців після вчинення ДТП, після набуття чинності постанови Солом`янського районного суду міста Києва, позивач зміг надати документи до страхової компанії з приводу відшкодування завданих мені збитків, однак страхова виплата була зменшена на розмір франшизи. Тому позивач був змушений звертатись за консультаціями до юриста щодо подальших дій, писати листа щодо добровільного відшкодування. Але, незважаючи на це, відповідач знову не йшов на контакт. Крім того, позивачем наголошується, що протягом зазначеного часу він не міг експлуатувати автомобіль в звичайному в режимі, допоки не було здійснено огляд експертом страхової компанії для з`ясування розміру завданих збитків, що завдавало позивачеві моральні страждання та приносило великі незручності, зважаючи на те, що він має дитину 2019 року народження та автомобіль використувався в інтересах сім`ї. Щодо правової позиції відповідача Відзив на позовну заяву не надійшов. Судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача. З відповіді Державної міграційної служби України вбачається, що відповідачка, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка …> надсилається …> разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням …> за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 № 1382-IV громадянин України …> зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Відповідно до ч. 10 ст. 6 цього Закону реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. …> За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Кореспонденція суду є офіційною, тому повинна надсилатися саме за адресою зареєстрованого місця проживання або, як виняток, на адресу, зазначену самим учасником справи - адресатом. Суд направляв на зареєстровану адресу відповідача копію ухвали про відкриття провадження з копіями позовної заяви та доданих до неї документів. Таким чином, суд виконав покладений на нього обов`язок інформувати учасників справи про її розгляд. Відповідач кореспонденцію суду не отримав, а лист повернувся до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Вживаючи всіх залежних від суду заходів задля повідомлення відповідача, 30.06.2022 суд зробив оголошення для відповідача про розгляд даної справи на офіційному сайті судової влади, унікальний покажчик ресурсу: https://sl.ki.court.gov.ua/sud2609/gromadyanam/111/1290149/ Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, суд виходить з того, що відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі - Конвенція) держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк. Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка відповідача не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу. Однак з гарантій ст. 6 Конвенції випливає як право позивача на розгляд справи у розумний строк, так і право відповідача знати про судове провадження проти нього. Суд звертає увагу, що одержання учасником справи належно надісланої судової кореспонденції перебуває поза сферою контролю суду. В свою чергу особа, яка зареєструвала свої місце проживання за певною адресою, діючи розумно та добросовісно, повинна дбати про те, щоб мати змогу отримувати надіслану їй кореспонденцію своєчасно. У разі виникнення перешкод, адресат міг, зокрема, подати заяву про пересилання або доставку адресованих йому поштових відправлень на іншу адресу. Це передбачено п.п. 118, 123 Правил надання послуг поштового зв`язку, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270. Отже, для добросовісного адресата є механізм забезпечення права на отримання офіційної кореспонденції незалежно від того живе він чи ні за певною адресою. Натомість у суду немає жодного механізму забезпечити вручення судової кореспонденції учаснику справи, який не бажає її отримувати або не проживає за зареєстрованою адресою. З огляду на це, неотримання судової кореспонденції відповідачем не може бути перешкодою для розгляду справи. Відповідно до ч. 9 ст. 130 ЦПК України особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Однак процесуальне законодавство не визначає наслідків невручення повістки-повідомлення з причин закінчення строку зберігання. В т.ч. жодними законами чи підзаконними актами не передбачено, скільки разів суд має перенаправляти кореспонденцію на єдину відому (офіційну) адресу, з якої вона повертається без вручення, для того щоб особа вважалась такою, що повідомлена. Зважаючи на те, що відповідача належним чином повідомлено про розгляд справи (за зареєстрованим місцем проживання а також шляхом оголошення через сайт судової влади та телефонограми суду), незалежно від того чи отримав відповідач адресовану йому кореспонденцію, суд вважає, що гарантії ст. 6 Конвенції щодо відповідача дотримано і справу може бути розглянуто по суті. Будь-яких письмових заяв від відповідачки не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості достеменно встановити її правову позицію щодо предмета спору. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Фактичні обставини справи, встановлені судом Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне. Зі змісту постанови Солом`янського районного суду міста Києва від 10.03.2021 у справі № 760/1127/21 (провадження № 3-28209/20) /а.с.9-10/ вбачається, що [PERSON] , 27.08.2020 о 15 год 45 хв в м. Києві по вул. Народного ополчення, 5а, керуючи транспортним засобом KIA д.н.з.: [NUMBER] , не була уважною, не стежила за дорожньо-транспортною обстановкою, не дотрималась безпечного бокового інтервалу до автомобіля Ауді, д.н.з.: [NUMBER] та скоїла з ним зіткнення. За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішено визнати [PERSON] винуватою, зокрема, у вчиненні адміністративного правопорушення, що передбачене ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП). Зі змісту долученої до матеріалів справи копії Полісу № 200904259 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с. 11) вбачається, що між ПрАТ «СК «Євроінс Україна» та [PERSON] було досягнуто згоди, зокрема, що розмір франшизи становить 2 500,00 грн; Забезпечений транспортний засіб: марка: Kia, модель: Rio, 2013 р.в., д.н.з.: [NUMBER] . Також до матеріалів справи долучено копію страхового акта від 21.04.2021 зі змісту якого вбачається, зокрема, що розмір страхового відшкодування становить, зокрема 2 040,16 грн (а.с. 12). Зі змісту відповіді ПрАТ «СК «Євроінс Україна» від 15.04.2021 (а.с. 21) вбачається, що розмір страхового відшкодування було зменшено на розмір франшизи - 2 500,00 грн. Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Щодо вимог про стягнення франшизи Статтею 3 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Статтею 5 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно з п. 22.1 ст. 22 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, до яких відносяться витрати, які особа мусить зробити для відновлення пошкодженого майна. При настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"). Статтею 9 Закону України "Про страхування" визначено, що франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Відповідно до ст. 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. За змістом п. 36.6 ст. 36 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 910/17324/19 (провадження № 12-12гс21) оскільки визначену у договорі франшизу не можна стягнути зі страховика винуватця ДТП, на підставі статті 1212 ЦК України особа може стягнути суму франшизи з винуватця ДТП, який безпідставно зберіг ці кошти у себе. На підставі викладеного, враховуючи те, що розмір франшизи в сумі 2 500,00 грн не відшкодований страхувальником (відповідачкою), вона підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України); приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України). Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ч. 1 ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Верховний Суд у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17, зокрема, дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56). Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано. Крім того, що стосується її розміру, то відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд враховує, що матеріалами справи підтверджено факт вчинення дорожньо-транспортної пригоди з вини відповідачки та невчинення нею заходів з відшкодування завданої шкоди. В даному конкретному випадку суд вважає, що позивачем доведено, що пережиті ним негативні емоції досягли певного рівня «страждань». На думку суду, пошкодження транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, спричиненої відповідачкою, в будь-якому випадку викликає негативні емоції, оскільки викликає відхилення від звичного устрою життя, необхідність витрачання часу для вчинення дій щодо відновлення транспортного засобу, а у разі відсутності на це відповідних ресурсів (як часових так і фінансових) - погіршення існуючого стану власника такого майна, що з великою долею вірогідності може відзначитись на психоемоційному стані власника пошкодженого майна. З огляду на встановлене, у даній справі слід визнати обґрунтованими доводи позивача про завдання йому моральної шкоди. Вирішуючи спір в частині визначення розміру заподіяної позивачу моральної шкоди, суд враховує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом. Наразі немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Тому будь-яка компенсація моральної шкоди може мати суто умовний вираз. Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Outcome: approved