Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначила, що 13.02.2015 року між сторонами було укладено шлюб. Позивач зазначає, що шлюб виявився невдалим, у подружжя різні погляди на життя та шлюб, на виховання дітей, що призвело до втрати почуття любові та пошани. Позивач зазначає, що перебування у шлюбі суперечить її інтересам. Від шлюбу у подружжя є діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . На підставі викладеного позивач просить розірвати шлюб укладений між сторонами. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 27 червня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам надіслано копію ухвали суду, відповідачу роз`яснено про право на подання відзиву на позовну заяву. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, при цьому, 07.09.2022 року надійшла заява за підписом позивача щодо можливості розгляду справи за її відсутності, в якій позивач зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.24). Відповідач [PERSON] до суду також не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений шляхом направлення та отримання судової повістки за місцем реєстрації (а.с.30), крім іншого, відповідач повідомлений шляхом отримання судової повістки за номером телефону, згідно роздруківки з сайту комп`ютерної програми ДЗ судову повстку отримав 07.11.2022 року. Разом з цим, про причини не явки суду не повідомив, не подав відзиву або пояснень щодо справи, що відповідно до ст. 223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних доказів. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2022 року вирішено провести заочний розгляд справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані позивачем письмові докази в їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню враховуючи таке. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 13 лютого 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 183. Після державної реєстрації шлюбу [PERSON] змінили прізвище на « [PERSON] ». Свідоцтва про шлюб видане 13.02.2015 року, серія [NUMBER] (а.с.8). Відповідно до копії свідоцтв про народження сторони є батьками: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.14-15). Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Як передбачено ст. 12 Європейської Конвенції по правам людини, чоловіки та жінки, які досягли шлюбного віку, мають право вступати в шлюб и створювати сім`ю у відповідності з національним законодавством, яке регулює здійснення цього права. Згідно ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права та обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Нормами Сімейного Кодексу України передбачена добровільність шлюбу. Так, згідно ст. 24 СК України - шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя і оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова у розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. З урахуванням того, що позивач на примирення не згодна, зазначила, що сім`я розпалася остаточно, сторони не ведуть спільного господарства, проживають окремо, та позивач не бажає перебувати у шлюбі з відповідачем, за таких обставин суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача по справі, а тому шлюб підлягає розірванню. Відповідач відзиву на позов або заяву про визнання позову не надав, тобто, не висловив думки щодо заявлених вимог. Спорів з приводу розподілу спільного майна подружжя та визначення місця проживання дітей під час розгляду справи заявлено не було. Після реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище на « [PERSON] » проте, питання про відновлення дошлюбного прізвища перед судом не ставила. Позивачем не заявлено вимоги про відшкодування судових витрат, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідача.

Outcome: approved