Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядженням будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивував тим, що він є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого в [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу №19520 від 24.07.1992 року. В даному будинку крім нього, зареєстрована його дружина [PERSON] та співмешканець - [PERSON] , який за місцем реєстрації з 2019 року не проживає, не користується даним житлом, не несе ніяких витрат по його утриманню, має інше постійне місце проживання. Просить суд визнати відповідача по справі [PERSON] такою особою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності її без поважних причин більше одного року у будинку [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, в заяві просить про розгляд справи без його участі, свої позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день і час розгляду справи повідомлений у відповідності до вимог п.2 ч.7 ст. 128 ЦПК України та шляхом публікації оголошення на офіційному сайті Судова влада України (а.с.18), а тому вважається належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи суду не надав. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ ( Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі Смірнов проти України ). За таких підстав суд визнав за можливе розглядати справу за відсутності відповідача, на підставі доказів, наявних в матеріалах справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити в повному обсязі, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні позивач [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу № 19520 від 24.07.1992 року, посвідченого державним нотаріусом Ічнянської районної державної нотаріальної контори. Відповідно до довідки, виданої ЦНАП Ічнянської міської ради Чернігівської області від 01 листопада 2022 року № 07.2-10/1735 за вищевказаною адресою зареєстрований відповідач [PERSON] , [INFO] (а.с.10). Згідно акту обстеження від 11 липня 2022 року та 20 серпня 2019 року за адресою: [ADDRESS] , дійсно зареєстрований відповідач, але останній за даною адресою з 2019 року відповідно не проживає і місце проживання його невідоме (а.с.8-9). Частина 1 ст. 16 ЦК України передбачає, що особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Норми ст. ст. 386, 391 ЦК України передбачають умови та порядок захисту права власності. У відповідності до ст.ст.386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Стаття 71 ЖК України вказує, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку. Як встановлено дослідженими судом доказами, відповідач [PERSON] зареєстрований, але фактично не проживає в [ADDRESS] , не користується даним житлом, не несе ніяких витрат по утриманню даного будинку, має інше постійне місце проживання. Наявність реєстрації відповідача у будинку, власником якого є позивач, порушує права останнього на вільне володіння та користування власністю. З цих підстав порушене право підлягає захисту. Враховуючи вищевказане та те, що у судовому засіданні підтверджено факт відсутності [PERSON] без поважних причин у вищевказаному житловому будинку більше одного року, суд приходить до висновку про наявність передбачених підстав для визнання [PERSON] такою особою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] .

Outcome: approved