Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-04 00:00:00

04 жовтня 2022 року до Нетішинського міського суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] - про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням (а.с.2-4). В обґрунтування позовних вимог позивач - [PERSON] зазначив: 08 жовтня 2021 року між позивачем - [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , де, за умовами угоди, позивач - [PERSON] виступив покупцем, про що свідчить відповідний договір, за п.7.1 якого - продавець (відповідач [PERSON] ) зобов`язується - знятися з реєстрації за адресою проданої квартири до 15 жовтня 2021 року, звільнити квартиру від належних йому речей домашньої обстановки та вжитку, передати ключі від вхідних дверей квартири, однак, станом на час звернення до суду з заявою, тобто, на 04 жовтня 2022 року, відповідач [PERSON] , хоча і не проживає у спірній квартирі з жовтня 2021 року, тобто, з дня укладання договору купівлі-продажу, але є зареєстрованим, що порушує особисті немайнові та майнові права та інтереси позивача [PERSON] , при цьому, відповідач [PERSON] не відмовляється знятися з місця реєстрації, але конкретних дій з означеного питання не вживає, посилаючись на зайнятість, що створює позивачу [PERSON] перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном та порушує права власника на належну квартиру, що і слугувало зверненню до суду з позовом - про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] , який тривалий час за вказаною адресою не з`являється, будь-яких особистих речей, предметів особистої гігієни за вказаною адресою - не має, що підтверджує акт обстеження квартири та можуть підтвердити свідки. 05 жовтня 2022 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] - про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відповідно до Ухвали Нетішинського міського суду від 05 жовтня 2022 року (а.с.12), - відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін. Сторони про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження повідомлені належним чином. Відповідач [PERSON] - у строк, визначений судом в Ухвалі Нетішинського міського суду від 05 жовтня 2022 року, - відзив на позовну заяву не надав. У відповідності до положень ст.247 ч.2 ЦПК України - фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється, оскільки, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо, відповідно до положень ЦПК України, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У судовому засіданні встановлено: відповідно до договору купівлі-продажу від 08 жовтня 2021 року (а.с.5-6) - учасники правочину - відповідач [PERSON] , а також, [PERSON] (з однієї сторони) та позивач [PERSON] (з другої сторони), у якому відповідач [PERSON] та [PERSON] , виступили в якості продавців, а позивач [PERSON] виступив в якості покупця, уклали договір, за умовами якого: покупець - позивач [PERSON] приймає у власність двокімнатну квартиру [ADDRESS] , сплативши її вартість за ціню та у порядку, що передбачені договором, який зареєстровано приватним нотаріусом Шепетівського районного нотаріального округу Хмельницької області Половком О.В. в реєстрі за №971, крім того, за умовами договору купівлі-продажу від 08 жовтня 2021 року (а.с.5-6) - відповідач [PERSON] зобов`язався - до 15 жовтня 2021 року знятися з реєстрації за означеною адресою, по [ADDRESS] та звільнити квартиру від належних відповідачеві речей домашньої обстановки та вжитку, а також, передати покупцю - позивачу [PERSON] ключі від вхідних дверей, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №278846076 від 08 жовтня 2021 року (а.с.7) - право власності на квартиру [ADDRESS] , належить, на підставі договору купівлі-продажу від 08 жовтня 2021 року - позивачу [PERSON] , відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади за №2022/000710098 від 03 жовтня 2022 року та довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №2984 від 02 листопада 2021 року (а.с.8) - за даними Реєстру Нетішинської міської територіальної громади - у житловому приміщенні по [ADDRESS] , є зареєстрованими - позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] із інформації Відділу адміністративних послуг ВК НМР №185/ЕП від 05 жовтня 2022 року (вх. №ЕП-1327 від 05 жовтня 2022 року (а.с.11) вбачається, що за даними Реєстру Нетішинської міської територіальної громади - відповідач [PERSON] , [INFO] , є зареєстрованим по [ADDRESS] , із інформації [INFO] за №1/3460 від 21 жовтня 2022 року (а.с.14) вбачається, що відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований по [ADDRESS] , був знятий з військового обліку [INFO] - [INFO] , з поставленням на облік у Шевченківський РВК міста Київ. Так, суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси - у спосіб, визначений законом, дотримуючись завдань та основних засад цивільного судочинства, якими є - справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, і судовий захист - є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників судового процесу. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ст.4 ЦПК України), що, окрім того, закріплено у ст.16 ЦК України, за приписами якої - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Тож, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваними судом у передбачених ЦПК України випадках, і учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору - на власний розсуд (ст.13 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, при цьому, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, при цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, і доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.ст. 12, 81 ЦПК України). Разом з тим, згідно з положеннями ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, і обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Водночас, суд вирішуючи справи, застосовує при розгляді проваджень - Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) і Протоколи до останньої, згоду на обов`язковість яких надано ВР України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ (ст.10 ч.4 ЦПК України). Крім того, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах ВС (ст.263 ч.4 ЦПК України). У відповідності до положень діючого законодавства - житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання (ст.379 ЦК України), і кожен має право на житло, що означає, перш за все, право особи мати житло для власного проживання та для проживання членів її сім`ї, і ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений в праві користування жилим приміщенням, інакше, як з підстав і в порядку, передбачених законом, що безпосередньо закріплено у ст.47 Конституції України і кореспондується з положеннями ст.9 ЖК України. Правом власності - є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, і власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, при цьому, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ст.ст.316-319 ЦК України). Однак, Конституцією України передбачено - як захист права власності, так і захист права на житло. За приписами ст.41 Конституції України - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, і право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним, що повністю резюмується з положеннями ст.321 ЦК України, за якими - право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно ст.47 Конституції України - кожен має право на житло, держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду, і ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Квартира - це ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання (ст.382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири закріплені у ст.383 ЦК України, за якими - власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. І власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст.391 ЦК України). Громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди (ст.150 ЖК України). Згідно вимог ст.386 ЦК України, які визначають засади захисту права власності, - держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності, і власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. До того ж, відповідно до Постанови ВС від 19 травня 2021 року (справа№759/19579/17) - аналіз положень ст.71, ст.72 ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більш, ніж шість місяців та відсутність поважних причин такого не проживання, при цьому, поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. У відповідності до положень ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року - кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції, і органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві, в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. У своїй діяльності Європейський суд з прав людини керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар, і конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто, повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен із яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі. Таким чином, суд, дослідивши надані в судове засідання матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, а також, беручи до уваги позицію учасників судового процесу, і, відповідно, оцінивши надані докази, які мають значення для правильного вирішення справи, і на які кожна сторона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи, базуючись на засадах верховенства права, ухвалюючи судове рішення, яке повинно бути законним та обґрунтованим, приходить до висновку, що позов [PERSON] - про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - підлягає задоволенню, оскільки, в судовому засіданні підтверджено право власності на квартиру [ADDRESS] , яке є непорушним, за позивачем - [PERSON] , у відповідності до договору купівлі-продажу від 08 жовтня 2021 року, за умовами якого відповідач [PERSON] зобов`язався - знятися з реєстрації за означеною адресою до 15 жовтня 2021 року, до того ж, відповідач [PERSON] - ніколи не був та не є членом сім`ї позивача [PERSON] , а також, відсутність відповідача [PERSON] у спірному житловому приміщенні з жовтня 2021 року, тобто, з дня укладання договору купівлі-продажу, та - не встановлено будь-яких правових підстав для збереження житлового приміщення за тимчасово відсутнім відповідачем [PERSON] , який, у відповідності до приписів ст.12, ст.81 ЦПК України, не надав до суду жодного ґрунтовного доказу в заперечення позовних вимог та спростування встановлених під час судового розгляду обставин, що, на переконання суду, буду відповідати принципу пропорційності, тобто, дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи. Тож, на переконання суду, позовні вимоги [PERSON] - про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - суд вважає обґрунтованими, вмотивованими та переконливими, оскільки, у судовому засіданні доведено, що право позивача [PERSON] в частині обмеження здійснення права власності - порушено і підлягає судовому захисту - шляхом усунення перешкод у здійсненні конституційно закріпленого права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, у тому числі, житловим приміщенням, від будь-яких осіб, у законний спосіб, який власник вважає прийнятним, і, в даному випаду, на думку суду, таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету та є необхідним у демократичному суспільстві, і в судовому засіданні доведено відсутність відповідача [PERSON] понад шість місяців - по [ADDRESS] , а також, не встановлено обставин, за наявності яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад встановлені строки, що свідчить про наявність правових підстав для втрати права користування житловим приміщенням з боку відповідача [PERSON] за означеною адресою. Крім того, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, і, хоча ст.6 п.1 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року у справі «SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE», №4909/04, §58, рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «RuizTorija v. Spain», №303-А, §29). Водночас, приймаючи до уваги, що основною метою позовної вимоги - про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, з якою звернувся до суду позивач [PERSON] , є необхідність зняття відповідача [PERSON] з місця реєстрації у квартирі [ADDRESS] , - суд вважає необхідним зазначити, що означена дія повністю охоплюється позовною вимогою про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, вирішення якої і буде підставою для зняття особи з реєстраційного обліку, оскільки, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема, жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням, відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, а саме, від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення, про позбавлення права користування жилим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою, про оголошення фізичної особи померлою, до того ж, - у відповідності до положень ст.24 ч.1 п.6) Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» №1871-IX від 05 листопада 2021 року, який регулює відносини у сфері надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання (перебування) фізичних осіб в Україні, встановлює порядок надання таких послуг та порядок внесення, обробки, обміну відповідними відомостями в електронних реєстрах, базах даних для надання таких послуг, тощо, - орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади на підставі: … п.6) судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Окрім того, суд вважає за необхідне, ухвалюючи остаточне рішення за справою, вирішити питання про розподіл судових витрат між сторонами, з урахуванням діючого ЦПК України, та - задоволенням позовних вимог, беручи до уваги положення ст.ст.133, 141-142 ЦПК України, за приписами яких - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ст.133 ч.1 ЦПК України), - стягнувши з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] - судовий збір, що становить суму у розмірі 992 гривні 40 копійок, сплачений позивачем [PERSON] при зверненні до суду з позовом, згідно квитанції №31 від 10 лютого 2022 року (а.с.1), оскільки, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, при цьому, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача (ст.141 ч.1, ст.141 ч.2 ЦПК України). На підставі викладеного, враховуючи положення ст.ст. 319, 321, 383, 386, 391 ЦК України, ст.ст. 71, 72, 107, 116 ЖК України,

Outcome: approved