Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-08 00:00:00

В вересні 2022 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача Ковельського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про зняття арешту з майна. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що квартира [ADDRESS] належить їй на праві приватної власності. позивачкою було виявлено, що в Державному реєстрі прав на нерухоме майно існує обтяження, що було здійснено шляхом накладання арешту двічі протягом 2006 року: реєстраційний номер обтяження - 3301302 від 06.06.2006 (підстава обтяження - постанова Ковельського відділу Державної виконавчої служби №19345/12 від 18.05.2006) та реєстраційний номер обтяження - 3715886 від 11.09.2006 (підстава обтяження - постанова Ковельського відділу Державної виконавчої служби АА № 619775 від 07.09.2006 р. Реєстрація обтяжень проведена Реєстратором Ковельської державної нотаріальної контори. Власником майна зазначено [PERSON] . В позовній заяві позивачка зазначає, що на час накладання арешту право власності на квартиру було зареєстроване на ім`я мого колишнього чоловіка - [PERSON] . Шлюб між ними розірваний 12.11.2003. Рішенням апеляційного суду Волинської області від 29 червня 2006 року в справі № 22-Ц-193/06 про поділ подружнього майна, - квартира [ADDRESS], - була визнана об`єктом спільної сумісної власності подружжя та поділена між позивачкою та [PERSON] в рівних частках. Згодом, іншу половину квартири, позивачка викупила на аукціоні 24 березня 2008 року. Після придбання другої частини вона стала власницею всієї квартири [ADDRESS] , загальною площею 252,3 кв.м. За цією адресою позивачка зареєстрована та постійно проживає. [PERSON] з 2008 року проживає за іншою адресою. У відповідь на її заяву про зняття арешту з вищезазначеної квартири Ковельський відділ державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) листом № 51304 від 25.07.20. року повідомив про те, що відповідно до наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та щ ватними виконавцями» від 07.06.2017р. № 1829/5 (зі змінами) строк зберігання виконав\-чих проваджень, переданих до архіву органу ДВС, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення строк зберігання яких становить один рік. У своєму листі Ковельський відділ ДВС також зазначає, що не має можливості встано\-вити виконавчі документи, на підставі яких були внесені відомості про обтяження майна. Відсутність виконавчих проваджень, в рамках яких накладався арешт на квартиру, свідчить про те, що виконавче провадження було завершене, але арешт з майна не було знято. Наявний арешт чинить позивачці перешкоди у користуванні та розпорядженні майном. В позовній заяві позивачка просить зняти арешт з належного їй майна - квартири [ADDRESS] , шляхом скасування обтяження, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 06.06.2006 року за номером запису - 3301302, підстава обтяження - постанова 19345/12 18.05.2006, обтяжувач - Ковельська ДВС; 11.09.2006 року за номером запису - 3715886, підстава обтяження - Постанова АА№619775 07.09.2006, обтяжувач - Ковельська ДВС. Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 12.09.2022 відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 11.10.2022. 11.10.2022 підготовче судове засідання відкладено на 09.11.2022 через неявку учасників судового процесу. Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 09.11.2022 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті на 09.12.2022. Позивачка до судового засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, звернулася до суду з письмовою заявою про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце проведення засідання повідомлена належним чином, звернулася до суду з письмовою заявою про розгляд справи у її відсутності, щодо прийняття рішення покладається на розсуд суду. За таких обставин, суд розглядає справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши надані письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до статті 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, власником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] . З інформації з Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 270488574 вбачається, що накладено арешт на майно, а саме на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Реєстраційний номер обтяження 3301302 від 06.06.2006 та №3715886 від 11.09.2006. Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, власником вище вказаної квартири являється [PERSON] . В довідці Ковельського відділу Державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) від 25.07.2022 № 51204/16, зазначено, що встановити при примусовому виконанні яких виконавчих документів було внесено відомості про обтяження майна до Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна та наявність підстав щодо вилучення таких записів з Реєстру неможливо. З витягу Про реєстрацію права власності на нерухоме майно №14135383 від 04.04.2007 вбачається, що на праві приватної власності [PERSON] належить Ѕ частка в квартирі, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Підстава набуття права власності: рішення Апеляційного суду Волинської області від 29.06.2006. 24.03.2008 [PERSON] придбано Ѕ частку в квартирі, що розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про придбання арештованого нерухомого майна з прилюдних торгів, яке посвідчене приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Волинської області Заліською Н.М. Отже, [PERSON] являється єдиним власником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується всіма наявними матеріалами справи. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Ч. 1 та ч. 2 ст. 319 ЦПК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності належить до основоположних прав людини, утілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ утручання в це право повинне мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Зазначений принцип відображено й конкретизовано в частині першій статті 321 Цивільного кодексу, згідно з якою право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним зі способів захисту права власності є гарантована в статті 391 цього кодексу можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Частина 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини. Згідно ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. З огляду на те, що накладення арешту на майно є перешкодою у здійсненні особою своїх прав власника майна, а також те, подальше збереження обтяження майна по типу арешту, набуває ознак незаконного та порушує права позивача, суд вважає за необхідне заявлену позовну вимогу задовольнити. Судові витрати залишити за позивачкою.

Outcome: approved