Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем, що був укладений 08.09.2007 року, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову № 2 Харківського міського управління юстиції, за актовим записом № 1335, свідоцтво серії [NUMBER] . Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що подальше спільне проживання та збереження сім`ї неможливо. Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачкою. Крім того, у зв`язку з тим, що дитина залишається мешкати з позивачкою, ставиться питання про стягнення аліментів з відповідача. Після припинення фактичних шлюбних відносин з відповідачем, сторони не дійшли згоди щодо порядку та розміру участі відповідача у матеріальному забезпеченні дитини. Так, дитина потребує матеріального забезпечення, оскільки позивачка має витрати, які здійснюються в зв`язку з забезпеченням малолітньої дитини всім необхідним для її проживання та розвитку, а саме - витрати на харчування, одяг, іграшки, необхідне профілактично-оздоровче лікування тощо. Обов`язки обох батьків по відношенню до їх дітей є рівними. Тому, я вважаю, що сума, яка покриє половину необхідних витрат по утриманню дитини становить 1/4 частину від заробітку (доходу) відповідача. Ця сума є обґрунтованою, так як відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання спільної дитини у такому розмірі. Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися надавши суду заяву про розгляд справи без їх участі, прохала позов задовольнити та розглянути справу за їх відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, надавши відзив на позов у якому проти задоволення позову про розірвання шлюбу не заперечував, а в частині стягнення з нього аліментів заперечував з підстав того, що дитина на даний час проживає з ним. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 08.09.2007 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову № 2 Харківського міського управління юстиції, за актовим записом № 1335, свідоцтво серії [NUMBER] . Подальше спільне проживання та збереження сім`ї неможливо. Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , який на даний час проживає з відповідачем. Подальше спільне проживання та збереження сім`ї неможливо. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Суд вважає , що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе та буде суперечити їх інтересам. Враховуючи, що сторони до примирення не прагнуть, збереження сім`ї є неможливим, позов у цій частині є обґрунтованим та підлягає задоволенню, шлюб підлягає розірванню. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789X11 (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей І фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати дитину найважливіший обов`язок матері і батька. Дітям повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум, встановлений законом для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. На підставі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності до п.17 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Частиною 1 ст.191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Згідно довідки наданої Мерефянською міською радою Харківського району Харківської області від 02.12.2022 року неповнолітній [PERSON] , [INFO] на даний час зареєстрований та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з батьком - [PERSON] . Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про відсутність підстав, на даний час, для стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки оскільки син проживає з відповідачем та перебуває на його утриманні. Судові витрати підлягають розподіленню відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України. Так оскільки позивачкою сплачено судовий збір за позовну вимогу про розірвання шлюбу яку позивач визнав та в позовній заяві не заявлено вимогу за чий рахунок його віднести, суд позбавлений можливості щодо визначення стягнення з даної позовної вимоги. Також суд враховує ту обставину що відносно позовної вимоги про стягнення аліментів позивачка звільнена від сплати судового збору та суд відмовляє в задоволенні даної позовної вимоги а тому в цій частині стягнення судового збору підлягає віднесенню за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial