Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-15 00:00:00

\~ \~ \~ \~31 серпня 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. В своїх позовних вимогах просить визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є власником квартири [ADDRESS] . Крім нього в квартирі зареєстрований його син [PERSON] , який фактично з 13 березня 2019 року в квартирі не проживає, оскільки виїхав до Республіки Чехія, де проживає до теперішнього часу. Ухвалою від 15 вересня 2022 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, надано відповідачу строк для подання відзиву. \~ \~ \~ \~Правом на подання відзиву, відповідно до ст.178 ЦПК України, відповідач не скористався. \~ \~ \~ \~Позивач в судове засідання не з`явився. 15 листопада 2022 року подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує. \~ \~ \~ \~Відповідач в судове засідання не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся за останнім відомим місцем реєстрації та шляхом опублікування оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі судової влади України. На адресу суду повернулися конверти з відміткою працівників пошти «Адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, відповідач вважається таким, що повідомлений належним чином за місцем реєстрації. Причини неявки суду невідомі, заяв та клопотань про відкладення чи розгляд справи у її відсутності до суду не надходило. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд приходить до висновку про заочний розгляд справи і ухвалення рішення за правилами спрощеного позовного провадження, за наявними матеріалами, в порядку ст.ст. 263, 265, 280-282 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Дослідивши письмові докази у справі, надані позивачем разом з позовною заявою до суду, судом встановлено слідуючі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Даний факт підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 28 січня 2011 року та витягом з Державного реєстру правочинів. Згідно довідки про склад сім`ї виданої головою правління ОСББ «Евріка-60» від 25 серпня 2022 року, в квартирі крім власника зареєстрований син [PERSON] , [INFO] . (а.с.7) Відповідно до акту від 23 серпня 2022 року, складеного комісією в складі представника ОСББ «Евріка-60» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які є сусідами власника квартири [PERSON] вбачається, що [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] з березня 2019 року по теперішній час. Особисті речі в квартирі відсутні. (а.с.8) Статтею 1 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась в 1997 році відповідно до Закону України від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2; 4; 7; 11 Конвенції» передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Право власності позивача на набуте ним нерухоме майно є непорушним, а власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст.ст.321, 391 ЦК України). Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Згідно ч.2 ст.64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно ч.4 ст.156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч.2 ст.64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. У відповідності до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідач належить до члена сім`ї позивача та зареєстрований в кв. [ADDRESS] , але фактично з березня 2019 року там не проживає, жодних домовленостей про порядок користування квартирою не було, тому відповідач вважається таким, що втратив право на користування житлом. Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування вищевказаним житлом. У відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 992 грн. 40 коп.

Outcome: approved