Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-12 00:00:00

У листопаді 2022 року АТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з вищевказаним позовом. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що [PERSON] звернувся до АТ КБ "ПриватБанк" (далі-Банк) з метою отримання банківських послуг, у зв"язку з чим підписав заяву № б/н від 04 лютого 2011 року (кредитний договір). Відповідно до виявленого бажання, відповідачу було відкрито кредитний рахунок, встановлено початковий кредитний ліміт та надано кредитну картку. Банк свої зобов"язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитним коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач же порушив взяті на себе зобов`язання за кредитним договором та допустив заборгованість, яка станом на 17 жовтня 2022 року, складає 33438,60 грн, з них: 28598,59 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 4840,01 грн - заборгованість за простроченими відсотками. Просить стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2481,00 грн. У судове засідання учасники справи не з"явилися. Позивач у поданій позовній заяві просив про розгляд справи за відсутності представника банку, в разі неявки відповідача не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням за місцем реєстрації, яку вручено. Причини неявки суду невідомі. Відзив на позов не надійшов. За наявності умов, визначених у ч. 1 ст. 280 ЦПК, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи. У зв"язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснено без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що 04 лютого 2011 року між ПАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є АТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н шляхом підписання сторонами анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, за умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом (а.с.32). Крім того, 11 жовтня 2011 року відповідачем підписано "Умови та правила надання банківських послуг", де відповідач ознайомився та сторонами погоджено умови користування кредитними коштами, а саме передбачено строки внесення кредитних коштів, відсоткову ставку річних за користування кредитом та відповідальність в разі порушення договірних зобов"язань (а.с.39). 04 лютого 2011 року позичальнику Банком було встановлено кредитний ліміт у сумі 500,00 грн, який у подальшому збільшувався та зменшувався, 04 лютого 2011 року до 300,00 грн; 07 квітня 2011 року до 600,00 грн; 25 травня 2011 року до 700,00 грн; 25 червня 2011 року до 800,00 грн;21 липня 2011 року до 900,00 грн;24 серпня 2011 року до 1000,00 грн;11 жовтня 2011 року до 3000,00 грн;13 лютого 2012 року до 4000,00 грн;16 жовтня 2013 року до 4500,00 грн;25 жовтня 2013 року до 5000,00 грн; 25 листопада 2014 року до 3810,00 грн; 21 березня 2015 року до 5000,00 грн; 14 липня 2015 року до 2190,00 грн;23 жовтня 2018 року до 5000,00 грн; 20 липня 2020 року до 15000,00 грн; 23 жовтня 2020 року до 25000,00 грн;04 листопада 2020 року до 35000,00 грн;13 жовтня 2021 року до 34875,11 грн;25 жовтня 2021 року до 33875,11 грн; 11 листопада 2021 року до 0,00 грн (а.с. 30). Протягом дії договору Банком було видано сім кредитних карток, остання з яких має термін дії до 03/22 (а.с. 31). Факт отримання кредитних коштів відповідачем підтверджено випискою по рахунку (а.с. 19-29). Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість відповідача перед Банком за вказаним кредитним договором, станом на 17 жовтня 2022 року, складає 33438,60 грн, з них: 28598,59 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 4840,01 грн - заборгованість за простроченими відсотками (а.с.7-18). Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом (ст.ст. 610, 612 ЦК України). Верховний Суд у справі № 335/248/16-ц від 14.03.2018, предметом якої був спір про стягнення суми заборгованості за кредитним договором і зробив правовий висновок, що статтями 1050, 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, як встановлено в ході судового розгляду, банк виконав свої зобов`язання за договором, видавши відповідачу кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок. Однак, в порушення умов кредитного договору, відповідач свої зобов`язання не виконував, у зв`язку з чим, станом на 17 жовтня 2022 року, за наданим позивачем розрахунком, у нього виникла заборгованість за кредитним договором в розмірі 33438,60 грн. Відповідач не довів належного виконання зобов"язань за кредитним договором, розрахунок заборгованості не спростував, відзив на позов не надав. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором обґрунтовані та підлягають до задоволення в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved