Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання заповіту недійсним. В обґрунтування позову [PERSON] вказує, що [INFO] помер його батько [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої зокрема входить земельна ділянка площею 0,15 га для будівництва індивідуального житлового будинку, яка розташована по [ADDRESS] . Позивач вказує, що він подав до Диканської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за законом. Від державного нотаріуса він дізнався про існування складеного його батьком [PERSON] заповіту від 03.02.2020, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Микитенко Ю.В. та зареєстрованого у реєстрі за № 156. Відповідно до цього заповіту все належне йому майно [PERSON] заповідав своїй дочці [PERSON] , яка є його, позивача, рідною сестрою. Позивач зазначає, що його батько для складання заповіту повинен був звернутися до нотаріуса Диканського районного нотаріального округу. Позивач вказує, що приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Микитенко Ю.В. не вправі була посвідчувати цей заповіт, так як згідно законодавства нотаріус не вправі здійснювати нотаріальну діяльність за межами свого нотаріального округу. [PERSON] зазначає, що на його вимогу йому не надали копію цього заповіту. У зв`язку із викладеним він вважає, що цей заповіт є недійсним та таким, що порушує його права, як спадкоємця. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить визнати недійсним та скасувати складений на користь відповідача [PERSON] заповіт [PERSON] від 03.02.2020, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Микитенко Ю.В. та зареєстрований у реєстрі за № 156. Позивач також просить стягнути з відповідача на свою користь сплачений ним судовий збір за подання позову до суду. До суду надійшов відзив на позов, наданий відповідачем [PERSON] . У відзиві відповідач просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Відповідач вказує у відзиві, що складений [PERSON] на її користь заповіт є чинним та законним. Здійснення права на заповіт не пов`язується законом з місцем проживання та перебування заповідача. Відсутні будь-які підстави вважати, що посвідчення нотаріусом заповіту поза межами свого нотаріального округу тягне за собою нікчемність заповіту. Якщо нотаріус посвідчив заповіт особи не в межах свого нотаріального округу, це не впливає на форму правочину і не підпадає під ті вимоги про порядок його посвідчення, які містяться в ЦК України та тягнуть нікчемність заповіту відповідно до ч. 1 ст. 1257 Цк України. Позивачем не наведено жодних обставин, з якими може пов`язуватися нікчемність заповіту у контексті ч. 1 ст. 1257 ЦК України. До суду надійшли пояснення щодо позову, надані третьою особою Північно-Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Суми). У поясненнях вказано, що зазначене Управління лише забезпечує виконання організаційних та контрольних функцій щодо органів та установ нотаріату та не може втручатися і нести відповідальність за вчинення нотаріальних дій нотаріусом. Таким чином, Управління не перебувало у спірних правовідносинах з позивачем, не вчиняло жодних дій чи бездіяльності щодо предмета спору. Стаття 1257 ЦК України містить норми щодо недійсності заповіту, які є спеціальними нормами і унеможливлюють застосування загальних норм визнання недійсності правочинів (ст. ст. 215, 225 ЦК України). Посилаючись на вказане, третя особа просить ухвалити законне та обґрунтоване рішення на підставі повного та всебічного дослідження матеріалів справи. Третя особа - приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Микитенко Ю.В. надала суду пояснення щодо позову, в якому вказано, що відповідно до чинного законодавства нотаріальні дії можуть вчинятися будь-яким нотаріусом на всій території України, за винятком обмежень у праві вчинення нотаріальних дій. Посвідчення оспорюваного заповіту було вчинено в приміщенні, яке робочим місцем приватного нотаріуса за адресою: [ADDRESS] , чим дотримані всі вимоги чинного законодавства щодо місця вчинення нотаріальної дії. Позивач [PERSON] надав суду відповідь на відзив. У цій відповіді позивач вказує, що оспорюваний заповіт складений з порушенням вимог чинного законодавства та є нікчемним. Волевиявлення заповідача не було вільним, його батько [PERSON] на момент складання заповіту не усвідомлював значення своїх дій, так як мав онкологічне захворювання. Позивач зазначає, що його батько [PERSON] та сестра [PERSON] на час складання заповіту з його дозволу проживали у належному йому будинку по [ADDRESS] . Про хворобу батька він дізнався лише після його смерті.Так як останній рік свого життя батько проживав разом з [PERSON] та відповідно залежав від неї та знаходився під її впливом, то на його, позивача, думку його сестра [PERSON] скористалася психологічним та фізичним погіршенням стану здоров`я батька і тому останній не усвідомлюючи своїх дій склав заповіт саме на [PERSON] . Заповіт є нікчемним та недійсним, так як приватний нотаріус Микитенко Ю.В. не перевірила та не з`ясувала інформацію щодо фізичного та психічного стану спадкодавця [PERSON] . Під час складання заповіту його батько всупереч справедливості та батьківства, не усвідомлюючи своїх дій, заповів [PERSON] спірну земельну ділянку, на якій ним, позивачем, особисто побудовано житловий будинок. Позивач зазначає, що його батько [PERSON] , за його відсутності у межах країни, незаконно отримав державний акт на спірну земельну ділянку, яку в подальшому заповів [PERSON] . Посилаючись на вказані обставини, позивач просить задовольнити в повному обсязі його позовні вимоги. 13 серпня 2021 року до суду надійшла заява позивача [PERSON] про зміну підстав позову. В обґрунтування цієї заяви вказано, що оспорюваний заповіт № 156 від 03.02.2020 на користь відповідача [PERSON] складено приватним нотаріусом Микитенко Ю.В. з порушенням вимог чинного законодавства та є нікчемним та недійсним, оскільки приватний нотаріус не перевірила та не з`ясувала дані щодо фізичного та психологічного стану спадкодавця [PERSON] . Позивач вказує, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його волі, адже його батько [PERSON] , на момент складання заповіту, не усвідомлював значення своїх дій, так як хворів на онкологічне захворювання. Позивач вказує, що він не знав про хворобу батька, адже проживав тривалий час у Російській Федерації. [PERSON] зазначає, що так як останній рік свого життя його батько проживав разом з дочкою - відповідачем по справі [PERSON] у належному йому, позивачу, будинку, то відповідно нині покійний [PERSON] перебував під впливом відповідача [PERSON] та залежав від неї. Тобто, відповідач скористалася погіршенням психологічного та фізичного стану батька [PERSON] , так як він не усвідомлював, не міг розуміти та керувати своїми діями, був під психологічним примусом через онкологічне захворювання. Крім того, вказав, що батько неправомірно заповів його сестрі земельну ділянку, на якій ни, позивачем, особисто за власні кошти побудований будинок, що підтверджується відповідною технічною документацією. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить змінити підстави позовних вимог та визнати заповіт [PERSON] № 156 від 03.02.2020 на користь [PERSON] нікчемним та недійсним. Ухвалою суду від 16.08.2022 прийнято до розгляду заяву позивача про зміну підстав позову. До суду надійшов відзив третьої особи - приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Микитенко Ю.В. на заяву позивача про зміну підстав позову. У цьому відзиві приватний нотаріус Микитенко Ю.В. вказує, що при посвідченні оспорюваного заповіту нею було вчинено всі передбачені чинним законодавством дії щодо встановлення особи заповідача, встановлення його повної цивільної дієздатності, відповідності волі і волевиявлення. Заповідач [PERSON] на момент посвідчення заповіту усвідомлював природу цього правочину та значення своїх дій, наслідки вчинюваних ним дій, діяв добровільно, без будь-якого примусу як фізичного, так і морального, не був обмежений у встановленому порядку у праві укладати особисте розпорядження на випадок своєї смерті, перебував у здорому розумі і ясній пам`яті, попередньо був ознайомлений з приписами чинного законодавства. Приватний нотаріус вказує, що вона також роз`яснила заповідачу його право на скасування заповіту. Сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності [PERSON] на час складання заповіту не було. Твердження позивача [PERSON] про фізичні та психологічні розлади у заповідача [PERSON] на час складення заповіту ґрунтуються лише на його припущеннях, на підтвердження яких позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів. Ухвалою суду від 11.04.2022 у справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу та зупинено провадження у справі до отримання висновку експертизи. Ухвалою суду від 24.05.2022 у справі поновлено провадження та продовжено розгляд справи у зв`язку із необхідністю отримання для проведення експертизи пояснення сторін, свідків та додаткової медичної документації. Ухвалою суду від 08.12.2022 у зв`язку із надходженням до суду висновку посмертної судово-психіатричної експертизи у справі поновлено провадження та продовжено судовий розгляд справи. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду клопотання про підтримання позовних вимог у повному обсязі та розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Конюшенко М.А. в судове засідання не з`явилися, до суду надійшло клопотання представника відповідача про розгляд справи за відсутності відповідача та її представника. При цьому, у вказаному клопотанні представник відповідача просила відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] . Представник третьої особи Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Третя особа - приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Микитенко Ю.В. в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов такого висновку. З наявної у матеріалах справи копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Стасівської сільської ради Диканського району Полтавської області, вбачається, що [PERSON] помер [INFO] /а.с. 65/. За життя [PERSON] склав заповіт від 03 лютого 2020 року, який було посвідчено приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Микитенко Ю.В. та зареєстровано у реєстрі за № 156 /а.с. 37/. Згідно з вказаним заповітом [PERSON] на випадок своєї смерті заповідав своїй дочці [PERSON] все належне йому майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, все те, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме право. Із зазначеного заповіту вбачається, що цей заповіт записано зі слів заповідача [PERSON] приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Микитенко Ю.В. за адресою: [ADDRESS] , за допомогою комп`ютерної техніки. У заповіті вказано, що заповіт прочитано заповідачем [PERSON] , відповідає його дійсним намірам та власноручно ним підписаний у присутності приватного нотаріуса. Заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем [PERSON] і власноручно підписаний ним у присутності приватного нотаріуса. Особу заповідача [PERSON] встановлено, дієздатність перевірено. Позивач вважає, що оспорюваний заповіт посвідчений із порушенням вимог чинного законодавства, а саме посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Микитенко Ю.В. за межами свого нотаріального округу, так як місцезнаходження приватного нотаріуса у м. Полтаві, а заповідач [PERSON] проживав у с. Стасі Полтавського району Полтавської області. Статтею 1247 ЦК України визначено загальні вимоги до форми заповіту. Згідно із вказаною статтею, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу). Згідно з ст. 41 Закону України "Про нотаріат", пунктами 1, 2 глави 1 розділу 1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, нотаріальні дії можуть вчинюватися будь-яким нотаріусом на всій території України, за винятком обмежень у праві вчинення нотаріальних дій, установлених статтями 9, 53, 55, 60, 66, 72, 73, 94 Закону України „Про нотаріат" (далі - Закон) та іншими актами законодавства України. Нотаріальні дії вчиняються у приміщенні державної нотаріальної контори, у державному нотаріальному архіві, приміщенні, яке є робочим місцем (конторою) приватного нотаріуса. В окремих випадках, коли фізична особа не може з`явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваного правочину, такі нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаними приміщеннями, але в межах нотаріального округу. Відповідно до ст. 13-1 Закону України "Про нотаріат" нотаріальний округ - територіальна одиниця, в межах якої нотаріус здійснює нотаріальну діяльність і в межах якого знаходиться державна нотаріальна контора, в якій працює державний нотаріус, або робоче місце (контора) приватного нотаріуса. Нотаріальні округи визначаються відповідно до адміністративно-територіального устрою України. У містах з районним поділом округом діяльності нотаріуса є вся територія міста. У разі зміни адміністративно-територіального поділу України, в результаті якого розташування робочого місця (контори) приватного нотаріуса увійшло до іншого нотаріального округу, нотаріальна діяльність відповідних нотаріусів повинна бути зареєстрована в цьому нотаріальному окрузі. Нотаріус не вправі здійснювати нотаріальну діяльність за межами свого нотаріального округу, за винятком заміщення інших нотаріусів у випадках, передбачених цим Законом, за зверненням спадкоємця для завершення спадкування у іншому територіальному окрузі, у випадках, якщо спадкова справа була зареєстрована у Спадковому реєстрі до початку тимчасової окупації Автономної Республіки Крим та м. Севастополь, але не закінчена. Враховуючи вимоги зазначених вище правових норм, які регулюють порядок нотаріального посвідчення заповіту, дослідивши зміст оспорюваного заповіту, суд дійшов висновку, що при посвідченні оспорюваного заповіту було повністю дотримано вимог чинного законодавства, а саме: заповіт посвідчено належною уповноваженою особою, а саме приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Микитенко Ю.В.; заповіт посвідчено у належному місці - у приміщенні, яке є робочим місцем приватного нотаріуса, в межах його нотаріального округу. Згідно з вимогами чинного законодавства у заповіті зазначено місце та час його складення, заповіт записано нотаріусом зі слів заповідача [PERSON] за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Заповіт був вголос прочитаний заповідачем [PERSON] і власноручно підписаний ним у присутності нотаріуса. Згідно чинного законодавства заповіт зареєстровано у реєстрі за № 156. Твердження позивача про те, що у порушення вимог чинного законодавства заповіт посвідчено приватним нотаріусом Микитенко Ю.В. за межами свого нотаріального округу, так як місцезнаходження приватного нотаріуса у м. Полтаві, а заповідач [PERSON] проживав у с. Стасі Полтавського району Полтавської області, суд вважає безпідставним, виходячи з наступного. Свобода заповіту передбачає особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Здійснення права на заповіт не пов`язується законом з місцем проживання та перебування заповідача. Юридична природа заповіту ґрунтується на його законодавчому визначенні як особистого розпорядження фізичної особи на випадок смерті (стаття 1233 ЦК України). На заповіт, який є правочином, поширюються загальні положення про правочини, якщо у Книзі шостій ЦК України немає відповідного правила. Водночас загальні правила про правочин, у тому числі про їх недійсність, можуть бути поширені на заповіт у тому випадку, коли це не суперечить суті заповіту та природі спадкування. Аналіз норм Книги шостої ЦК України свідчить, що її нормами визначені вимоги до особи заповідача (стаття 1234 ЦК України), змісту заповіту (статті 1236-1240, 1246 ЦК України), загальні вимоги до форми заповіту (стаття 1247 ЦК України), порядку його посвідчення нотаріусом (статті 1248, 1249, 1253 ЦК України), для яких законодавцем визначені і наслідки їх порушення. Так, у частині першій статті 1257 ЦК України встановлено правило про нікчемність заповіту, складеного з порушенням вимог ЦК України щодо особи заповідача, а також заповіту, складеного з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення. При цьому, враховуючи, що за розташуванням вказана стаття є останньою у главі 85 ЦК України про спадкування за заповітом, за правилами розміщення правових норм стаття 1257 встановлює правові наслідки саме тих вимог, які викладені до форми та посвідчення заповіту у главі 85 ЦК України. Виходячи з наведеного недотримання будь-яких інших вимог не може мати наслідком недійсність заповіту на підставі частини першої статті 1257 ЦК України. Тобто контекстуальний аналіз частини першої статті 1257 ЦК України у смисловому зв`язку з іншими нормами дає підстави вважати, що порушеннями вимог до форми і посвідчення заповіту є лише ті, які прямо зазначені у главі 85 ЦК України, її статтях 1247-1249, 1253. Отже, форма заповіту має бути письмова, а порядок його посвідчення - різний: насамперед нотаріусом з додержанням вимог статей 1248, 1249 ЦК України, посадовою особою органів місцевого самоврядування (стаття 1251 ЦК України); іншими посадовими особами, зазначеними у частинах першій-шостій статті 1252 ЦК України, з додержанням вимог частини сьомої цієї статті. Зі змісту оспорюваного заповіту вбачається, що він був посвідчений в приміщенні, яке робочим місцем приватного нотаріуса Микитенко Ю.В. за адресою: [ADDRESS] , тобто в межах її нотаріального округу, чим дотримані всі вимоги чинного законодавства щодо місця вчинення нотаріальної дії. Згідно чинного законодавства здійснення права на заповіт не пов`язується законом з місцем проживання та перебування заповідача, тобто заповідач [PERSON] мав повне право звернутися до будь-якого нотаріуса для посвідчення заповіту, незалежно від місця його проживання (перебування). Крім того, суд зауважує, що відповідно до чинного законодавства посвідчення нотаріусом заповіту поза межами свого нотаріального округу не тягне нікчемність заповіту. Якщо нотаріус посвідчив заповіт особи не в межах свого нотаріального округу, це не впливає на форму правочину і не підпадає під ті вимоги про порядок його посвідчення, які містяться в ЦК України та тягнуть нікчемність заповіту відповідно до частини першої статті 1257 ЦК України. Положеннями ЦК України не передбачено такої підстави для нікчемності заповіту, коли нотаріус посвідчив заповіт особи не в межах свого нотаріального округу, чим порушив законодавство, яке регулює діяльність нотаріусів. Указане не впливає на форму правочину, волевиявлення заповідача і на ті вимоги про порядок його посвідчення, які закріплені в ЦК України. Інакший підхід призводить до необґрунтованого покладення відповідальності за порушення нотаріусом законодавства, яке регулює порядок його діяльності, на заповідача та спадкоємців, які не зобов`язані бути обізнаними з нотаріальним процедурним законодавством, що є порушенням принципу поваги до волі заповідача та обов`язковості її виконання, а також неспівмірним втручанням держави у право спадкоємців за заповітом мирно володіти своїм майном. Твердження позивача [PERSON] про те, що оспорюваний заповіт є недійсним та нікчемним, так як волевиявлення заповідача [PERSON] не було вільним та не відповідало його внутрішній волі, оскільки він тяжко хворів на онкологічну хворобу, проживав разом із дочкою [PERSON] , відповідачем по справі, яка у зв`язку із цим мала вплив на батька та скористалася його тяжким фізичним та психічним станом, суд вважає безпідставними, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Отже, для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій цією нормою, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і рішення суду про недійсність правочину не може ґрунтуватись на припущеннях позивача, без надання належних доказів. У постанові Верховного Суду від 20 липня 2022 року у справі № 761/49151/19 вказано, що, пред`являючи позов про визнання заповіту недійсним, позивач має довести, а суд установити, що волевиявлення заповідача на складання заповіту: не було вільним, тобто, здійснене під впливом зовнішніх обставин, не відповідало його волі, тобто, волевиявлення заповідача на складання заповіту було, але як форма вираження внутрішньої волі повністю чи частково не відповідало дійсній волі заповідача. Відповідно до ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Тлумачення цієї норми свідчить, що для дійсності заповіту волевиявлення заповідача має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Воля це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). Волевиявлення це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених Цивільним кодексом України Позивач [PERSON] не надав суду жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що заповідач [PERSON] на момент складення оспорюваного заповіту не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними, або, що зміст заповіту не відповідав його дійсній волі та волевиявленню, або хтось в цей момент чи в інший час впливав на його волевиявлення. З пояснень в судовому засіданні свідка [PERSON] вбачається, що вона є рідною матір`ю позивача та відповідача та дружиною заповідача [PERSON] . Свідок вказала, що у 2019 році у її чоловіка [PERSON] було виявлено пухлину. Операцію зробити було неможливо, тому він проходив хіміотерапію. Самопочуття у [PERSON] було відносно нормальним, він працював вдома у садку та по господарству, розгадував кросворди, розум його був цілком ясним. Після проходження хіміотерапії його стан дещо покращився і тоді він склав заповіт на дочку [PERSON] . Їхній син [PERSON] , позивач по справі, на той час жив разом з ними в одному дворі. Однак позивач з ними не спілкувався і навіть не цікавився, чи є у них кошти на лікування батька. Про хворобу батька він знав, так як його теща працювала у школі, де на час початку хвороби [PERSON] працював сторожем. І в школі, і в селі багато хто знав про хворобу [PERSON] . Свідок вказала, що і сестра її чоловіка повідомила позивачу, що його батько хворий, хоча він і так про це знав, однак він жодним чином їм не допомагав, а поїхав працювати в Російську Федерацію. Свідок [PERSON] вказала, що відповідач [PERSON] разом з чоловіком постійно возила батька [PERSON] у лікарню, купувала йому ліки, доглядала за ним, допомагала влаштуватися у лікарні. Вже коли [PERSON] лежав у лікарні, до нього у палату поклали ще одного пацієнта і він від нього заразився коронавірусом. Тобто зовсім погано йому стало вже перед самою його смертю. До цього, він був достатньо працездатним та порався по господарству. Після складення заповіту [PERSON] прожив ще 9 місяців. Тобто, на час складення заповіту він був при ясному розумі і все усвідомлював. Свідок вказала, що позивач знав, що батько хворий, а про заповіт дізнався вже від неї після смерті батька. Син припинив з ними спілкуватися і тому [PERSON] не включив його до заповіту. [PERSON] говорив, що позивач не заслуговує на спадщину. Свідок вказала, що у день складення заповіту [PERSON] почувався добре. З наявного у матеріалах справи акта судово-психіатричного експерта КП "Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради" № 408 від 04 листопада 2022 року вбачається, що заповідач [PERSON] , який помер [INFO] , під час складання оспорюваного заповіту 03.02.2020, будь-яким психічним розладом не страждав і міг усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними /а.с. 131-139/. Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, враховуючи те, що позивачем не було надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що волевиявлення заповідача [PERSON] не було вільним та не відповідало його внутрішній волі і він не міг усвідомлювати значення своїх дій, суд дійшов висновку, що при складенні [PERSON] на користь відповідача [PERSON] заповіту волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі та намірам. Враховуючи вказані вище обставини в їх сукупності, те, що заповіт, складений особою, яка мала на це право, заповіт, складений з дотриманням вимог чинного законодавства щодо його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача [PERSON] при складенні заповіту було вільним і відповідало його волі, беручи до уваги те, що позивачем не було надано суду жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували недійсність чи нікчемність оспорюваного заповіту, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed