Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-06 00:00:00

Позивач [PERSON] , в особі свого представника - адвоката Рудюк Є.І., звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно, а саме на 33/100 частини домоволодіння та на земельну ділянку відповідно до розміру частини домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] ; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно, а саме на 33/100 частини домоволодіння та на земельну ділянку відповідно до розміру частини домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 2008 року він постійно проживає за адресою: [ADDRESS] . [INFO] померла його мати [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме: 66/100 частини домоволодіння та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . З метою отримання свідоцтва про право на спадщину позивач звернувся до Десятої Київської державної нотаріальної контори, де йому повідомлено, що 10 серпня 2018 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельниченко І.О. відкрито спадкову справу до майна померлої спадкодавці за заявою відповідача [PERSON] про прийняття спадщини за заповітом, проте свідоцтво про право на спадщину не видавалося. Позивач стверджує, що йому не було відомо про наявність заповіту, складеного 20 грудня 2012 року [PERSON] , яким вона все належне їй майно заповіла [PERSON] . Також стверджує, що приватним нотаріусом, яким відкрито спадкову справу після смерті його матері, відмовлено йому у прийняття заяви про прийняття спадщини за законом. Натомість, при відкритті спадкової справи через 3,5 років після смерті спадкодавця, нотаріусом не було перевірено наявність інших спадкоємців першої черги, які станом на серпень 2018 року фактично прийняли спадщину, та не перевірено дотримання відповідачем строку звернення із заявою про прийняття спадщини. Оскільки відповідач не звертався до суду із заявою про поновлення строку для подання заяви про прийняття спадщини, тому, на думку позивача, він та його брат [PERSON] на день відкриття спадщини, в силу положень частини третьої статті 1268 ЦК України, як спадкоємці першої черги прийняли спадщину в рівних долях, по 33/100 часток домоволодіння та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 02 грудня 2021 року відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 15 червня 2022 року витребувано у Приватного нотаріуса КМНО Мельниченко І.О. спадкову справу № 922/2018 щодо майна померлої [INFO] [PERSON] . 28 червня 2022 року матеріали вищевказаної спадкової справи надійшли на адресу суду. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 21 вересня 2022 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду. 18 жовтня 2022 року до суду надійшла заява відповідача [PERSON] про визнання позову, в якій зазначено, що він з 2004 року і по теперішній час не проживає у будинку за адресою: [ADDRESS] . За даною адресою разом з матір`ю проживає постійно його молодший брат - позивач у справі. У встановлений законом шестимісячний строк від спадщину не прийняв, до суду із заявою про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини не звертався. Відповідач зазначає, що погоджується розділити з братом [PERSON] спадкове майно в рівних частках. Заслухавши пояснення учасників справи, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини і відповідні їм правовідносини та дійшов таких висновків. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Дарницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) [PERSON] , [INFO] , померла у місті Києві [INFO] . З свідоцтв про народження встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є синами [PERSON] . Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи, виданої Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської РДА, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , 3 11 вересня 2008 року по теперішній час. Листом Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мельниченко І.О. від 16 листопада 2021 року [PERSON] на заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] повідомлено, що 10 серпня 2018 року приватним нотаріусом відкрита спадкова справа № 22/2018 після смерті [PERSON] . Відповідно до ст. 1261 ЦК України [PERSON] відноситься до першої черги спадкоємців за законом. [PERSON] 20 грудня 2012 року склала заповіт, який був посвідчений Конончук Т. В., державним нотаріусом Сьомої Київської державної нотаріальної контори, за реєстровим № 2-2430. Згідно зазначеного заповіту земельну ділянку та розташовану на ній частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] заповіла іншій особі. З пояснень приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мельниченко І.О., наданих до суду 21 січня 2022 року встановлено, що в провадженні приватного нотаріуса знаходиться спадкова справа № 22/2018 після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , та на день смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Спадкова справа відкрита на підставі заяви [PERSON] від 10 серпня 2018 року. [PERSON] залишила на ім`я сина - [PERSON] заповіт, посвідчений Конончук Т. В., державним нотаріусом Сьомої київської державної нотаріальної контори 20 грудня 2012 року, зареєстрований у реєстрі за № 2-2430. [PERSON] в період з 11 березня 1993 року та на день смерті своєї матері ( [INFO] ) і на день відкриття спадкової справи (10 серпня 2018 року) зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Факт вчасного прийняття спадщини [PERSON] встановлено за його паспортом [NUMBER] , виданим Дніпровським РУГУ МВС України в місті Києві 14.09.1996 р. та за Витягом з Реєстру територіальної громади міста Києва за № 1696092. надано нотаріусам. Звертатися до суду за встановленням додаткового строку прийняття спадщини йому не потрібно. Після отримання заяви від [PERSON] приватним нотаріусом надана письмова відповідь від 16 листопада 2021 року із роз`ясненням, що він позбавлений спадщини на житловий будинок та земельну ділянку згідно заповіту, який складений на іншу особу. Позивач не відноситься до кола осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. В матеріалах спадкової справи № 22/2018 до майна померлої [INFO] [PERSON] міститься заповіт від 20 грудня 2012 року, посвідчений державним нотаріусом Сьомої київської державної нотаріальної контори Конончук Т.В., зареєстрований в реєстрі за № 2-2430, за яким [PERSON] заповідала належну їй земельну ділянку та розташовану на ній частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] 10 серпня 2018 року спадкоємець [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. До заяви [PERSON] долучено копію паспортних даних про місце реєстрації за адресою: [ADDRESS] . 03 листопада 2021 року до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мельниченко І.О. із заявою про прийняття спадщини звернувся [PERSON] . До заяви [PERSON] долучено копію паспортних даних про місце реєстрації за адресою: [ADDRESS] . До заяви [PERSON] долучено копію паспортних даних про місце реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, Законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини. Згідно із частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу; право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За змістом частини першої-другої статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановленихстаттею 1259 цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (стаття 1268 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до частин першої, третьої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З аналізу вищенаведених норм закону та обставин справи, суд приходить до таких висновків. Звертаючись до суду з ним позовом позивач просить визнати за ним та відповідачем право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно, що залишилося після смерті їх матері, при цьому посилається на те, що наявність складеного за життя їхньої матері заповіту, за яким спірне майно спадкодавця заповіла відповідачу, не дає йому підстав успадкувати дане майно, оскільки до нотаріальної контори останній звернувся з пропуском встановленого законом шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини та не проживав зі спадкодавицею на момент відкриття спадщини. Тому, на думку позивача, є всі законні підстави для успадкування спірного спадкового майна спадкоємцями першої черги за законом в рівних частках, в порядку частини третьої статті статті 1268 ЦК України. При цьому, відповідач вказані обставини та позовні вимоги визнав, погодився з заявленими позовними вимогами. Згідно із частинами першою, четвертою статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В даному випадку, визнання відповідачем позовних вимог суперечить нормам ЦК, а тому судом до уваги не приймається. Натомість, з досліджених доказів, судом встановлено, що відповідач [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини, та фактично її прийняв, тобто успадкував майно, а саме відповідну частину земельної ділянки та домоволодіння на ній за адресою: [ADDRESS] , що заповідалося йому відповідно до заповіту від 20 грудня 2012 року, складеного його матір`ю [PERSON] . Питання щодо пропуску строку подання відповідної заяви, встановлення кола спадкоємців та надання оцінки діям приватного нотаріуса в даному випадку судом не досліджується, оскільки в судовому порядку вищевказані питання не оскаржуються. Крім того, з пояснень приватного нотаріуса встановлено, що відповідач [PERSON] на момент прийняття спадщини був зареєстрований за адресою місця проживання спадкодавця, а тому фактично вважається таким, що прийняв спадщину. Позивач [PERSON] , також зареєстрований за тією ж адресою, однак не входить до кола спадкоємців за заповітом, визначених заповідачем. Заповіт як правочин в судовому порядку не оспорювався. Враховуючи викладене вище, правові підстави для задоволення даного позову відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed