Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-21 00:00:00

У серпні 2022 року позивач звернулася до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що між нею та відповідачем ТОВ КУА АНДЕРЕ РІХТІНГЕН був укладений договір № 91472-А/4 від 03.12.2019 року купівлі-продажу деривативу на підставі форвардного контракту № 91471-А/4 від 03.12.2019 року між ТОВ КУА АНДЕРЕ РІХТІНГЕН та ТОВ «Житловий комплекс «Нові Теремки», та укладений договір № 69/03-19 від 03.12.2019 року купівлі- продажу майнових прав на квартиру з ТОВ «Житловий комплекс «Нові Теремки» за адресою [ADDRESS] . 25.02.2020 року [PERSON] , відповідно до умов договору № 91472-А/4 від 03.12.2019 року, було повністю оплачена ціна Договору у розмірі 172 759,24 (сто сімдесят дві тисячі сімсот п`ятдесят дев`ять гривень 24 копійки) та підписаний акт прийому - передачі Деривативу № 91472-А/4 від 25.02.2020 року. По договору № 69/03-19 від 03.12.2019 року купівлі- продажу майнових прав на квартиру з ТОВ «Житловий комплекс «Нові Теремки» - нічого не сплачувала, так як за умовами договору п.3.1 - перший платіж мав бути до 20.04 2020 року. року [PERSON] , написано заяву на розірвання Договору № 91472-А/4 від 03.12.2019 року та договору № 69/03-19 від 03.12.2019 року. Після довгих ігнорувань та помітного небажання виконувати умови договору з боку ТОВ КУА АНДЕРЕ РІХТІНГЕН все ж таки була підписана Додаткова угода від 24.12.2020 р. до Договору. Відповідно до умов Додаткової угоди від 24.12.2020 року пункту 2 та пункту 3, було прийнято рішення повернути сплачені кошти у повному обсязі з вирахування 10% премії компанії протягом 360 (триста шістдесяти) календарних днів на реквізити вказані в пункті 2 Додаткової угоди в розмірі - 155 687,72 (сто п`ятдесят п`ять тисяч шістсот вісімдесят сім гривень 72 копійки). Термін сплати грошових коштів згідно Додаткової угоди до 19.12.2021 року. 19.01.2022 року була направлена вимога про сплату заборгованості з вказаною сумою та реквізитами рекомендованим листом. Вручено 07.02.2022 р. На даний момент часу, пройшло більше 360 днів, а ТОВ КУА АНДЕРЕ РІХТІНГЕН взяті на себе зобов`язання за вказаною Додатковою угодою не виконав. На підставі викладеного вище позивач просив суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КУА АНДЕРЕ РІХТІНГЕН» суму заборгованості в розмірі 155\~687,72 грн. Судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.08.2022 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання 21.11.2022 учасники справи не з`явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач подала до суду заяву про проведення розгляду справи у її відсутності. Позов підтримала та просила суд задовольнити. Представник відповідача ТОВ «Компанія з\~управління активами\~«АНДЕРЕ РІХТІНГЕН» не з`явився. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Ухвалу про відкриття, позовну заяву з додатками отримали 01 вересня 2022 року. Письмовий відзив до суду не надходив, причини неможливості його подати або заявити інші клопотання суду не повідомили. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.202 ЦК України). Відповідно до вимог ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними (ста. 628 ЦК України). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Відповідно до ст.ст. 655, 657 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Встановлено, що між позивачем та відповідачем ТОВ КУА АНДЕРЕ РІХТІНГЕН був укладений договір № 91472-А/4 від 03.12.2019 року купівлі-продажу деривативу на підставі форвардного контракту № 91471-А/4 від 03.12.2019 року між ТОВ КУА АНДЕРЕ РІХТІНГЕН та ТОВ «Житловий комплекс «Нові Теремки», та укладений договір № 69/03-19 від 03.12.2019 року купівлі- продажу майнових прав на квартиру з ТОВ «Житловий комплекс « Нові Теремки» за адресою [ADDRESS] . Відповідно до п. 3.1 на дату укладення Договору Сторони визначили Ціну Договору у розмірі: 172 759,24 (сто сімдесят дві тисячі сімсот п`ятдесят дев`ять) гривень 24 копійки без ПДВ відповідно до пункту 196.1.1 статті 196 Податкового Кодексу України, що є еквівалентом 7 187,64 (сім тисяч сто вісімдесят сім) доларів 64 США. Відповідно до п.3.3 Договору сторони погодили, що Покупець має право на свій розсуд на будь-якій стадії виконання нього Договору, незалежно від встановленого Сторонами графіку та порядку внесення Чергових платежів, внести усю суму Ціни Договору. 25.02.2020 року, [PERSON] , відповідно до умов договору № 91472-А/4 від 03.12.2019 року, було повністю оплачена ціна Договору у розмірі 172 759,24 (сто сімдесят дві тисячі сімсот п`ятдесят дев`ять гривень 24 копійки) та підписаний акт прийому - передачі Деривативу № 91472-А/4 від 25.02.2020 року. По договору № 69/03-19 від 03.12.2019 року купівлі- продажу майнових прав на квартиру з ТОВ «Житловий комплекс» Нові Теремки» перший платіж мав бути до 20.04 2020 року відповідно до п.3.1 Договору. 11.03.2021 р. позивачем [PERSON] , написано заяву на розірвання Договору № 91472-А/4 від 03.12.2019 року та договору № 69/03-19 від 03.12.2019 року. За умовами пункту 8.3 Договору № 91472-А/4 від 03.12.2019 року «Відмова покупця від виконання цього договору, вчинена Покупцем письмово та надіслана Продавцеві у будь який момент строку дії Договору, реалізується через підписання Додаткової угоди про розірвання Договору та зазначенням суми що підлягає поверненню. При цьому 10% від фактично отриманих коштів Продавцем від Покупця за цим Договором зараховується в якості оплати премії за цим Договором. Продавець зобов`язаний повернути Покупцю решту одержаних від Покупця коштів, що були сплачені Покупцем, протягом 180 (сто вісімдесяти) календарних днів, з дня підписання сторонами додаткової угоди про розірвання та письмової заяви про перерахування коштів на зазначений в заяві рахунок». Відповідно до положень ст. ст. 626,628,629,638-640 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає і суті договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Статтею 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Так, п.8 договору купівлі-продажу деривативу передбачено, що відмова покупця від виконання цього договору, вчинена покупцем письмово та надіслана продавцеві у будь-який момент строку дії договору, реалізується через підписання сторонами додаткової угоди про розірвання договору та зазначення суми, що підлягає поверненню. 24.12.2020 року між позивачем та ТОВ КУА АНДЕРЕ РІХТІНГЕН була підписана Додаткова угода від 24.12.2020 р. до Договору. Відповідно до умов Додаткової угоди від 24.12.2020 року пункту 2 та пункту 3, було прийнято рішення повернути сплачені кошти у повному обсязі з вирахування 10% премії компанії протягом 360 (триста шістдесяти) календарних днів на реквізити вказані в пункті 2 Додаткової угоди в розмірі - 155 687,72 (сто п`ятдесят п`ять тисяч шістсот вісімдесят сім гривень 72 копійки). Термін сплати грошових коштів згідно Додаткової угоди до 19.12.2021 року. 19.01.2022 року була направлена вимога про сплату заборгованості з вказаною сумою та реквізитами рекомендованим листом, яка була вручена 07.02.2022 р. Також, згідно з п. 2 Додаткової угоди Відповідач (Продавець), після утримання премії в розмірі 10 % у відповідності до п. 8.3. Договору, зобов`язується повернути грошові кошти Позивачу (Покупцю) в розмірі 155\~687,72 грн, без ПДВ, на рахунок: [NUMBER] ( [NUMBER] ), Банк одержувача: АТ КБ «ПРИВАТБАНК», МФО 305299, отримувач: [PERSON] , номер картки [NUMBER] , призначення платежу: «Повернення коштів згідно договору №91472-А/4 купівлі-продажу деривативу від 03.12.2019 р.». Пунктом 3 вказаної Додаткової угоди передбачено, що термін повернення грошових коштів становить 360 календарних днів з моменту підписання додаткової угоди. Тобто, Відповідач зобов`язаний був повернути Позивачу грошові кошти в розмірі 155\~687,72 грн. на поточний рахунок Позивача за вказаними вище банківськими реквізитами у строк до 19.12.2021 року включно. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. За ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. У ст. 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства (ст.526 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «АНДЕРЕ РІХТІНГЕН» всупереч норм п. 2 та п. 3 Додаткової угоди, до теперішнього часу не повернув Позивачу грошові кошти в розмірі 155\~687,72 грн., тобто Відповідач порушив договірні зобов`язання перед Позивачем, а саме не дотримався взятих на себе договірних зобов`язань щодо повернення Позивачу коштів в сумі 155\~687,72 грн. в строк до 19.12.2021 року включно. Відповідачем позовна заява отримувалась, жодних заперечень, пояснень не надали, причин неможливості виконання умов договору щодо сплати коштів не повідомили. Тому позовні вимоги про стягнення заборгованості в розмірі 155\~687, 72 грн. підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Згідно з ч. 2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі. За вимогами ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову. Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Outcome: approved