Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-05 00:00:00

23.03.2021 року до суду надійшов вказаний позов, який мотивовано тим, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 14.02.2009 по 26.07.2017 р. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачкою не склалось, а тому рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 26.07.2017 у справі №759/1310/17 шлюб між ними було розірвано. Після розлучення діти проживали разом зі своєю матір`ю - [PERSON] . В подальшому відповідачка з дітьми переїхала жити до м. Миргород, В зв`язку з погіршенням відносин між позивачем та відповідачем, [PERSON] звернувся до суду з позовом про визначення способу участі у вихованні дітей, де рішенням суду від 03.10.2018 зобов`язано [PERSON] усунути перешкоди у вихованні та спілкуванні з дітьми, визначивши способи участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з синами. Як зазначає позивач, відповідач взагалі не виконувала наведене рішення суду про усунення перешкоди у вихованні та спілкуванні з дітьми та фактично обмежила будь-яке спілкування з ними, в зв`язку з чим 17.11.2020 Києво-Святошинським районним відділом ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції було відкрито виконавче провадження. Заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 06.11.2019 року, залишеним в силі постановою Київського апеляційного суду від 24.02.2021 було визначено місце проживання [PERSON] та [PERSON] з матір`ю за місцем її проживання. В позовній заяві позивач зазначає, що наявність рішення Святошинського районного суду міста Києва від 06.11.2019 року у справі № 759/11044/19 не позбавляє позивача права звернутись з позовною заявою щодо визначення місця проживання у зв`язку зі істотною зміною обставин та безпосередньо в інтересах дитини. Зміна обставин на думку позивача полягає в тому, що малолітній [PERSON] категорично не бажає проживати зі своєю матір`ю та довгий час просив позивача забрати його до себе, в зв`язку з чим [PERSON] з 13.01.2021 почав проживати з батьком. Позивачка як батько малолітнього сина, усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання та піклування про дитину, створення для неї належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров`я, духовного та розумового розвитку, вважає за необхідне визначити місце проживання дитини разом з батьком. У зв`язку з викладеним, позивачка звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 07.04.2021 у справі відкрито провадження та визначено розглядати її за правилами загального позовного провадження. 22.04.2021 р. до суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому остання проти вимог позивача заперечувала, просила в задоволенні відмовити з підстав його необґрунтованості (а.с. 104-121 том №2) Відповідач у відзиві, зокрема, зазначила, що сімейне життя з позивачем не склалося. Це призвело до того, що починаючи з початку 2015 року за ініціативою позивача сторони почали окремо проживати. Обоє дітей, залишились проживати з відповідачем. Ініціатором офіційного розлучення був позивач. Як зазначає відповідач, позивач здебільшого приділяв увагу старшому сину [PERSON] , іноді ходив з дітьми гуляти, ніколи не займався їхньою освітою, навчанням, розвитком і здоров`ям дітей. Відповідач в свою чергу прищеплювала дітям правильні моральні цінності, повагу до старших, дисципліну, правила та порядок особистої гігієни тощо. Причину переїзду до Миргорода визначила як покращення екологічних умов, в яких проживали діти, також те, що життя в Миргороді дешевше, ніж в Києві. Щодо рішення Святошинського районного суду м. Києва у справі №759/17920/17 від 03.10.2018, яким зобов`язано відповідача усунути перешкоди у вихованні та спілкуванні з дітьми, відповідач зазначила, що вважає його незаконним, прийнятим без дотримання інтересів дітей, а вибраний судом спосіб участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми від самого початку унеможливлював його виконання. На думку відповідача, позивач з 13.01.2021 по сьогоднішній день утримує у себе дитину за допомогою підкупу, подарунками та неконтрольованою свободою гри у гаджети та комп`ютерні ігри, а також налаштовування дитини проти матері з боку батька та його родичів. Відповідач у відзиві на позов звертає увагу також на рішення Комісії з питань захисту прав дитини при Виконавчому комітеті Миргородської міської ради Полтавської області було прийнято Рішення № 137 від 02.04.2019 року, яким місце проживання обох дітей визначено разом з матір`ю, [PERSON] , за місцем її проживання. Щодо рішення Святошинського районного суду міста Києва від 06.11.2019 року у справі № 759/11044/19 про визначення місця проживання малолітніх дітей з матір`ю відповідач вказує, що це рішення позивачем не виконується. Відносно зміни обставин відповідач заперечила та зазначила, що наразі відсутні підстави для розлучення [PERSON] з його матір`ю та молодшим братиком. 12.05.2021 р. до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому позивач на вимог позову наполягав з підстав викладених в позові (а.с. 186-200 том №2). Ухвалою суду від 14.07.2021 у справі клопотання представником відповідача задоволено частково, залучено Службу у справах дітей та сім`ї Миргородської міської ради Полтавської області до у часті у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору (а.с.113 том №3). Ухвалою суду від 08.12.2021 р, закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду (а.с. 236 том №3). У зв`язку з перебуванням судді Войтенко Ю.В. на лікарняному, 03.05.2022 року на підставі розпорядження №132 керівника апарату Святошинського районного суду м. Києва, здійснено повторний авторозподіл справи та згідно протоколу повторного автоматичного розподілу судових справ між суддями вказану справу передано в провадження судді Бабич Н.Д. Ухвалою суду від 19.05.2022 р, позовну заяву суддею Бабич Н.Д. прийнято до свого провадження (а.с.31 том №4). В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі просили їх задовольнити з підстав викладених в позові. В судовому засіданні представник відповідача проти вимог позивача заперечувала, просила в задоволенні позову відмовити з підстав викладених у відзиві на позов. У судове засідання представник третьої особи - Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації не з`явився, повідомлений належним чином, направив до суду Висновок про визначення місця проживання малолітньої дитини від 07.07.2021р. №105/01-1213/В-140 та заяву про розгляд справи за їхньої відсутності (а.с.62-65 том №3). 18.10.2021 року представник відповідача подала до суду заперечення на Висновок про визначення місця проживання малолітньої дитини від 07.07.2021р. №105/01-1213/В-140 (а.с.153-156 том №3). В свою чергу, представником позивача 08.12.2021 року були подані заперечення на заперечення на висновок Печерської ССД про визначення місця проживання дитини (а.с.200-207 том №3). У судове засідання представник третьої особи - Служба у справах дітей та сім`ї Миргородської міської ради Полтавської області не з`явився, повідомлений належним чином, направив до суду заяви про розгляд справи за його відсутності (а.с.151 том №4). Суд, заслухавши пояснення позивача, представників сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги обох сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 14.02.2009, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 14.02.2009 року (а.с.32 том №1). Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 26.07.2017 у справі №759/1310/17 шлюб між ними розірвано (а.с.39-40 том №1). Від зазначеного шлюбу у сторін по справі є малолітні діти, а саме: син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим в Новому Південному Уельсі в Комонвелс (Австралія) від 08.03.2013 з реєстраційним номером 34205/2013 (а.с.33-37 том №1) та син [PERSON] - [INFO] що підтверджується свідоцтвом про народження від 11.02.2015, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві з актовим записом №485 серія [NUMBER] (а.с. 38 том №1). З моменту розірвання шлюбу деякий час позивач та відповідач разом з дітьми проживали в сусідніх квартирах: в однокімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS] - проживав позивач; у трикімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS] - проживала відповідач з дітьми (а.с.41-44 том №1). В травні 2017 року відповідач переїхала з дітьми для проживання до м. Миргород (Полтавська область) для зміни середовища для дітей. В зв`язку з погіршенням відносин між позивачем та відповідачем, [PERSON] звернувся до суду з позовом про визначення способу участі у вихованні дітей. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва у справі №759/17920/17 від 03.10.2018 позовні вимоги було задоволено, зобов`язано [PERSON] усунути перешкоди у вихованні та спілкуванні з дітьми, визначивши способи участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з синами (а.с.45-47 том №1). На виконання вказаного рішення суду, 17.11.2020 Києво-Святошинським районним відділом ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції було відкрито виконавче провадження №63560734. Як зазначає позивач, відповідач взагалі не виконувала наведене рішення суду про усунення перешкоди у вихованні та спілкуванні з дітьми та фактично обмежила будь-яке спілкування з ними, що підтверджується актами державного виконавця від 06.12.2021, від 15.12.2021, від 22.12.2021, від 28.12.2021, від 05.01.2022, від 12.01.2022, від 18.01.2022, від 25.01.2022 у виконавчому провадженні № 63560734 та постановами про накладення штрафу від 15.12.2021, від 31.12.2021, від 06.01.2021, від 13.01.2021, від 20.01.2021, від 27.01.2021 у виконавчому провадженні № 63560734 (а.с.68-69, 119-120, том №1, а.с.40-53 том №4). 13.06.2019 [PERSON] було подано позовну заяву про визначення місця проживання малолітніх дітей до Святошинського районного суду міста Києва (а.с.123-128 том №1). Заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 06.11.2019 року у справі № 759/11044/19 було задоволено позовну заяву [PERSON] та визначено місце проживання [PERSON] та [PERSON] з матір`ю [PERSON] за місцем її проживання. Постановою Київського апеляційного суду від 24.02.2021 вказане рішення було залишено без змін, апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення (а.с.128-131 том №1). Згідно довідки Миргородської гімназії ім. Т.Г. Шевченка від 20.01.2021 № 02-24/42 про те, що 30.08.2018 [PERSON] було зараховано до 1-В класу та був відрахований зі складу учнів 3-В класу з 22.01.2021 на підставі заяви батька у зв`язку із зарахуванням до ТОВ «Центр освіти «Оптима» (а.с. 245 том №1). Згідно довідки Дитячої музичної школи ім. А.П. Коломійця від 25.02.2021 № 19 [PERSON] був зарахований на перший рік навчання у клас скрипки. Згідно характеристики 3-В класу Миргородської гімназії ім. Т.Г. Шевченка [PERSON] зарекомендував себе як старанний та відповідальний учень, володіє учбовим матеріалом на достатньому рівні. Батьки цікавляться навчанням і досягненням сина (а.с.73 том №3). Відповідно до акту обстеження умов проживання від 20.11.2020 квартири [ADDRESS] встановлено, що на момент обстеження дитини проживає у квартирі разом з матір`ю та молодшим братом, створені всі умови для повноцінного життя, навчання, розвитку [PERSON] , однак дитина висловлює бажання проживати разом з батьком [PERSON] . Згідно Рішення Виконавчого комітету Миргородської міської ради від 02.04.2019 №137 місце проживання малолітнього [PERSON] визначено разом з матір`ю за місцем її проживання (а.с.157 том №2). 23.11.2020 повторно одружився, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Фоліант MRC251914 (а.с.236-241 том №1). Як встановлено судом з пояснень позивача, 13.01.2021 він зустрів матір відповідача - [PERSON] разом з [PERSON] та з`ясував, що відповідач відсутня у місті Києві. Безпосередньо [PERSON] попросив позивача забрати його з собою та у свою чергу заявив, що відмовляється проживати з відповідачем (та матір`ю відповідача) - позивач разом з [PERSON] після розмови з представниками поліції, а саме за участі інспектора сектору ювенальної превенції відділу превенції [PERSON] поїхали за адресою місця проживання позивача та повідомили про місце знаходження дитини матір. Позивач є фізичної особою - підприємцем, що підтверджується копією Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та надає послуги програмування, що підтверджується Договором про надання послуг (послуги програмування) № 01/11-3 від 22.03.2021 з компанією в США під назвою « Volia Software Inc. » (а.с. 221-225 том №1). Згідно свідоцтва досягнень ТОВ «Центр освіти «Оптіма» [PERSON] закінчив 3-ій клас на відмінно (а.с.75 том №4). Згідно Довідки № 63 від 23.06.2021 [PERSON] буде зараховано до 4-Б класу спеціалізованої школи № 80 м. Києва (а.с.77 том №4). Судом встановлено, що батьком забезпечені додаткові умови для розвитку дитини, що підтверджується довідкою від 25.02.2021 керівника гуртка малювання «Художня майстерня», звітом успішності 2021 від 17.12.2021 Альтернативної музичної шкоди «IROCKSTAR», довідкою від 20.01.2022 вих. № 01/2022/1 про те, що [PERSON] відвідує гурток ментальної арифметики, довідкою від 05.04.2021 № 5 про те, що [PERSON] займається у Футбольному клубі ім. Вадима Сосніхіна у віковій категорії U-8, довідкою Громадського об`єднання «Асоціація дитячого плавання України» від 15.06.2021 (а.с. 63, 77зв.-79зв. том №4). Згідно листа Києво-Святошинського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді № 152 від 02.03.2018 позивач цікавиться життям дітей, про що свідчить його обізнаність про життя та потреби дітей. Позивач допомагає по утриманню дітей та оплачує послуги няні (а.с.92 том№2). Згідно інформації від практичного психолога Миргородської гімназії імені Т. Г. Шевченка від 18.11.2020 під час бесіди [PERSON] зазначив, що хоче жити з татом і братом, але без мами, хоче щоб вона жила окремо (а.с.46 том №2). Відповідно до Психологічного висновку від 17.03.2021, проведеного психологом центру «Відновлення» Інною Володимирівною Каращук , що має вищу психологічну освіту, диплом магістра [NUMBER] , дитина відчуває дистанцію до матері та хоче бути поряд з батьком, бо відчуває себе з ним більш спокійно та в безпеці. Для збереження стабільного емоційного стану дитини та цілісності психіки рекомендується його постійне проживання та знаходження в умовах однієї родини, що забезпечить дитині відчуття безпеки. стабільності та дозволить виробити єдину систему правил та поведінки (а.с.172-175 том №1). Згідно акту обстеження умов проживання від 01.10.2020 складеного Службою у справах дітей та сім`ї Миргородської міської ради Полтавської області [PERSON] зазначив, що хоче проживати з батьком, пояснив, що з батьком йому комфортніше і спокійніше (а.с.47 том №2). Згідно протоколу допиту Слідчого СВ Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області - [PERSON] неповнолітнього [PERSON] від 28.10.2020 останній зазначив, що під час проживання з мамою у них були суперечки та конфлікти, відповідачка могла його вдарити, а саме ляснути по обличчю, також накричати. [PERSON] самостійно без змушування батька відмовляється жити з мамою, а сама мама щоб проживала окремо щоб час від часу провідувати її. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов Служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної в м. Києві державної адміністрації від 21.01.2021 у квартирі за адресою [ADDRESS] підтверджено належні умов для дитини, а також відповідність всіх дій позивача інтересам [PERSON] зазначеному акті [PERSON] повідомив, що під час проживання з мамою, інколи мама на нього сварилась, а іноді і підіймала руку. Не пускала до батька на зустрічі, коли хотів [PERSON] . Йому комфортно проживати з батьком, хоче й далі проживати з останнім та навчатись у місті Києві. Останній раз бачив маму разом з братиком [PERSON] - [INFO] . З братиком не спілкується, так як не знає його номеру телефону, а коли телефонує мамі вона не бере трубку не передзвонює (а.с.168-169 том №1). Згідно акту обстеження житлово-побутових умов Служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної в м. Києві державної адміністрації від 16.12.2021 під час обстеження проведено бесіду з малолітнім [PERSON] та встановлено, що хлопчик гарно розвинений та дуже привітний, вільно висловлює свої думки, емоційний та має характер, навчається у школі № 80 у 4-Б класі у місті Києва, додатково займається на гуртках: барабан, вокал, фортепіано, бадмінтон. Вивчає з батьком англійську та іспанську мови. Також, є домашні любленець собака такса на ім`я « Рамона ». Зі слів [PERSON] , йому комфортно проживати з батьком, хоче й далі проживати з останнім. За результатом обстеження зроблено висновок, що за місцем обстеження створено гарні умови для проживання, навчання, відпочинку та розваг малолітньої дитини (а.с. 64 том №4). У висновку про недоцільність відібрання дитини від батька та недоцільність відібрання дитини у батька та недоцільність повернення малолітньої дитини до матері Служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної в м. Києві державної адміністрації від 24.01.2022 вих. № 105/01-83/В-140 вказано, оскільки у дитини виявлено порушення прихильності до матері, дистанціювання від матері, присутній страх та небажання о матір може несподівано його забрати, то повернення жити до матері може негативно вплинути на психоемоційний стан дитини. Рекомендовано зустріч з матір`ю проводити за згодою та бажанням дитини, на безпечній для дитини території. За результатом роботи комісії Печерська районна в місті Києві державна адміністрація, як орган опіки і піклування вважає, що відсутні підстави для відібрання дитини [PERSON] , [INFO] від його батька гр. [PERSON] та недоцільність повернення дитини до матері - гр. [PERSON] (а.с.65-67 том №4). Окремо суд звернув увагу на те, що під час засідання комісії гр. [PERSON] поводилася зухвало, недоброзичливо. Після оголошення рішення комісії [PERSON] почала лаятися на членів Комісії, висловлювати неповагу та негативні побажання. Члени комісії констатували, що зіткнулися з фактом неконтрольованої агресії з боку [PERSON] по відношенню до них що характеризує особу [PERSON] як неврівноважену, схильну до таких реакцій по відношенню до інших. 03.10.2022 в судовому засіданні в присутності психолога Федосової Л.О. була вислухана думка дитини [PERSON] стосовно визначення його місця проживання, який вказав, що матір йому забороняла спілкуватися з батьком, налаштовувала його проти батька, успіхами його в школі та з друзями не цікавиться, два роки поспіль не вітала його з днем народженням, за матір`ю не сумує та бачитися з нею не бажає, відчуває себе щасливішим з батьком. Стосовно зміни місця проживання з батьком повідомив, що це відбулось на його прохання і добровільно. На запитання: «чи бив тебе хтось із батьків» [PERSON] повідомив що це мати, вона його скинула з кроваті вона кричить та б`є. На запитання: «З ким ти хочеш жити далі» [PERSON] відповів, що з батьком. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що батько [PERSON] опікується та приділяє увагу свуоїм дітям. З січня 2021 року син [PERSON] проживає разом з батьком і не бажає повертатися до матері. З лютого 2022 року син проживає разом з батьком та його дружиною за кордоном, з матір`ю практично не спілкується. У батька з сином склалися дружні, довірливі відносини. Батько займається вихованням сина, матеріально його утримує. Свідок [PERSON] пояснила, що батько шантажом та дорогими подарунками утримує сина, [PERSON] в останній час рідко спілкується з матір`ю та своїм братом, на її думку, він сумує за ними. Зібрані у справі докази свідчать про те, що малолітній [PERSON] близько двох років проживає з батьком, зміна місця проживання відбулась з його волі, у нього склалися певні соціальні зв`язки, має друзів однолітків, батько забезпечив навчальний процес дитини. Наявними у матеріалах справи доказами, зокрема, висновком органу опіки та піклування, а також показаннями допитаних у судовому засіданні свідків підтверджено, що дитині за місцем проживання батька створені всі необхідні умови для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Показаннями допитаних у судовому засіданні свідків підтверджено прихильність дитини до батька, а за результатами діагностики стану дитини психологом підтверджено емоційну близькість дитини із батьком та почуття захищеності, яке син [PERSON] відчуває до нього. В своїх поясненнях [PERSON] надав явну переваги саме батьку. Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 4 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання малолітньої дитини визначається за згодою батьків, якщо дитина не досягла десяти років. У випадку наявності спору між батьками про місце проживання дитини він вирішується органами опіки та піклування або судом. Одним із завдань Сімейного кодексу України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (ст.1). Виховання у колі сім`ї, як раз передбачає у повній сім`ї, тобто при участі усіх членів родини, як молодших, так і старших, і баби з дідом у тому числі. Принцип 2 Декларації прав дитини 1959 року та Конвенції про права дитини 1989 року визначають, що дитина повинна перебувати під особливим захистом, їй повинні бути надані всі можливості та умови для фізичного, психічного та соціального розвитку. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Згідно зі статтею 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішено органом опіки та піклування або судом. Суд виходить з того, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Дитина, яка не досягла 14 років, повинна проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з її батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись насамперед, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до пункту 1 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, з огляду на те, що дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, судовий розгляд сімейних спорів, в яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним. Дитина є суб`єктом права і незважаючи на незначний вік, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя. Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Під час визначення місця проживання малолітньої дитини, зважаючи на вікову категорію дитини, бесіду з останньою має проводити психолог, а головним завданням бесіди є встановлення дійсного психоемоційного стану дитини, визначення інтересів дитини та з`ясування думки щодо бажання дитини проживати з одним із батьків. Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі необхідно брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). У зазначених справах ЄСПЛ не визначав обов`язкового врахування судами принципу 6 Декларації прав дитини. Зазначених висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц(провадження № 14-327цс18), в якій вона відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Аналіз наведених норм права і практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною відправ та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення пункту 1 статті 3, статті 9 Конвенції, частин другої, третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», статті 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Отже, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо необхідно дотримуватися принципу забезпечення найкращих інтересів дітей, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Відповідно до положень частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. На час ухвалення рішення судом не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку, що визначення місця проживання дитини з матір`ю буде мати більш позитивний вплив на дитину, ніж залишення її проживати разом з батьком, у звичному для неї середовищі. Відповідач не надала суду переконливих доказів на підтвердження того, що проживання дитини з батьком буде суперечити найкращому забезпеченню інтересів дитини. Таким чином, з урахуванням наведених положень закону, суд приходить до висновку, що під час розгляду справи доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком була доведена позивачем. Окремо суд зазначає, що визначення судом місця проживання дитини з одним із батьків ніяким чином не перешкоджає іншому із батьків брати участь у вихованні, матеріальному забезпеченні дитини, спілкуванні з нею, що передбачено чинним законодавством, а в разі зміни обставин, які впливають на вирішення спору про місце проживання дитини, другий із батьків не позбавлений права повторно ставити дане питання. Питання судових витрат вирішити у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved