Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-18 00:00:00

Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» Міроєвський Є.Є., який діє на підставі довіреності, звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача 3 % річних у розмірі 1699 грн. 70 коп. та індекс інфляції у розмірі 3781 грн. 85 коп. за прострочення виконання зобов`язань за договором № SAMDN40000012007169 від 03 березня 2007 року, а також судовий збір. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем 03 березня 2007 року укладений кредитний договір № SAMDN40000012007169, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 50050 грн. 26 коп. на строк до 02 березня 2014 року та зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за його користування у строки, встановлені у договорі. У зв`язку з порушенням виконання зобов`язань за вказаним договором позивач нарахував за період з 28 квітня 2018 року по 28 квітня 2021 року 3 % річних у розмірі 1699 грн. 70 коп. та індекс інфляції у розмірі 3781 грн. 85 коп., які просив стягнути з відповідача. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 24 червня 2021 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. За наслідками повторного автоматизованого розподілу між суддями цивільної справи №953/11736/21, провадження №2/953/691/22, який здійснено 19 жовтня 2022 року відповідно до наказу голови Київського районного суду м. Харкова Шаренко С.Л. №02-03/213 від 23 вересня 2022 року «Про надання відпустки по догляду за дитиною судді Лях М.Ю.», цивільну справу передано в провадження судді Київського районного суду м. Харкова Демченко С. В. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2022 року цивільну справу прийнято до провадження, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься клопотання представника позивача про розгляд справи без його участі, в якому він позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання двічі не з`явився, про дату, час і місце судових засідань був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив, правом надання відзиву на позовну заяву не скористався, заяв про відкладення розгляду справи не подавав. Оскільки сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Відповідно до ухвали суду від 21 жовтня 2022 року, враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши надані сторонами докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Суд встановив, що між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем 03 березня 2007 року укладений кредитний договір № SAMDN40000012007169 про відкриття карткового рахунку та обслуговування, відповідно до якого відповідач отримав платіжну картку на строк 2 роки. Відповідно до додаткової угоди №2 до Договору № SAMDN40000012007169 від 03 березня 2007 року відповідачу наданий кредитний ліміт «Торговий фіксований» у розмірі 50050 грн. 26 коп. на строк до 02 березня 2014 року, який відповідач зобов`язався повернути та сплатити відсотки за його користування у строки, встановлені у договорі. Зі змісту довідки-рахунку №ЕГП 123732 від 02 березня 2007 року слідує, що постачальником ТОВ «Авто-Технологія» одержувачу та платнику [PERSON] виставлений рахунок-фактура №412327-22 на придбання ВАЗ-21101 за ціною 44 380 грн. З розрахунку суми боргу, виконаного представником ПриватБанку [PERSON] вбачається, що основна сума боргу за договором з 28 квітня 2018 року по 28 квітня 2021 року складає 18 535 грн. 24 коп., інфляційні втрати за вказаний період складають 3 781 грн. 85 коп., 3 % річних складають 1 669 грн. 70 коп. За вимогами ст. 626 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. У статті 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 Цивільного кодексу України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України). Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. На підтвердження змісту кредитного договору позивач надав кредитний договір № SAMDN40000012007169 про відкриття карткового рахунку та обслуговування та додаткову угоду №2 до Договору № SAMDN40000012007169 від 03 березня 2007 року. При цьому жодних доказів отримання дійсного відповідачем грошових коштів, які були надані відповідачу у виді кредитного ліміту у сумі 50 050 грн. 26 коп., матеріали, додані до позовонї заяви, не містять. Суд не приймає в якості належного доказу довідку-рахунок №ЕГП 123732 від 02 березня 2007 року, видану постачальником ТОВ «Авто-Технологія», оскільки вона підтверджує лише факт виставлення відповідачу рахунку-фактури на суму 44 380 грн., та зауважує, що належними та допустимими доказами щодо отримання позичальником грошових коштів у банківській установі є відомості щодо руху коштів на визначеному рахунку, відкритому відповідачу. Статтею 525 ЦК Кодексу передбачено недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Відповідно до статті 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України підставою застосування передбаченої цією нормою відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). Згідно зі статтями 251, 253 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення; перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Звертаючись до суду з вимогою про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 3 781 грн. 85 коп. та 3 % річних у розмірі 1 669 грн. 70 коп. за порушення виконання зобов`язань за договором № SAMDN40000012007169 від 03 березня 2007 року, позивач не надає суду жодних доказів про порушення відповідачем своїх зобов`язань щодо виконання цього договору та наявності прострочення у виконанні зобов`язання, як і не просить суд стягнути заборгованість за вказаним договором, враховуючи, що у договорі передбачений строк його виконання до 02 березня 2014 року, який вже давно сплив. Положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до вимог ч.ч. 5,7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Як унормовано приписами п.п. 2,4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина 1 ст. 44 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю. З наданих суду документів неможливо встановити, чи відповідач отримував кошти за кредитним договором № SAMDN40000012007169 від 03 березня 2007 року, чи дійсно він порушив свої зобов`язання щодо виконання цього договору та чи дійсно у нього наявне прострочення у виконанні цього зобов`язання, з якого часу виникло вказане прострочення та з якого часу про нього стало відомо позивачу. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність відсутність правових підстав для задоволення позову. Відповідно до вимог п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові судовий збір у розмірі 2270 грн. покладається на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed