Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-12 00:00:00

28 жовтня 2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить встановити юридичний факт свого народження [INFO] в Україні, в селі Пересадівка Миколаївського району Миколаївської області та внести зміни до актового запису про його народження від 02 березня 2001 року №6, змінивши дату народження з 24 лютого 2001 року на [INFO] . В обґрунтування позовної заявник позивач вказував, що він народився [INFO] в с. Пересадівка Жовтневого району Миколаївської області, про що було зазначено в свідоцтві про його народження. На підставі даних свідоцтва про народження, ним в подальшому було одержано всі документи, в тому числі паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, посвідчення особи моряка, документи про освіту та фахові свідоцтва. У квітні 2021 року позивач звернувся до Вітовського районного відділу УДМС України в Миколаївській області для видачі паспорта громадянина України у вигляді ID-картки, однак у такій видачі позивачу було відмовлено, оскільки інформація з Державного реєстру актів цивільного стану громадян не підтверджує дані, які вказані у свідоцтві про народження. Після цього, позивач звернувся до відповідача для з`ясування обставин та дізнався, що в актовому записі про його народження датою народження замість « [INFO] » зазначено « [INFO] ». У внесенні змін до актового запису про народження позивачу відмовлено, оскільки в медичних документах про факт народження, які були підставою для проведення державної реєстрації народження існують розбіжності щодо дати народження дитини. Оскільки позивач фактично народився [INFO] , а в медичних документах наявні розбіжності, позивач змушений звернутися до суду із вказаним позовом. Ухвалою суду від 01 листопада 2022 року позовна прийнята до розгляду, відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Від відповідача - Шевченківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшла заява про розгляд справи без участі представника та вирішення спору на розсуд суду. Третя особа - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнала та просила їх задовольнити. Заявила клопотання про її допит у якості свідка в порядку статті 234 ЦПК України. Заслухавши вступне слово третьої особи, показання свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши та проаналізувавши докази по справі суд установив наступне. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02 березня 2001 року, виданого Пересадівською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області, [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). На підставі вказаного свідоцтва про народження [PERSON] органом 4826 03 квітня 2017 року отримав паспорт громадянина з безконтактним електронним носієм № [NUMBER] та зареєстрований в Єдиному державному демографічному реєстрі (а.с.13). [PERSON] , [INFO] , 21 червня 2019 року отримав посвідчення особи моряка серії [NUMBER] , а 08 жовтня 2019 року послужну книжку моряка 01209/2019/27 (а.с.15, 17). 17 січня 2020 року на ім`я [PERSON] , [INFO] органом 4826 видано паспорт громадянина України для виїзду за кордон [NUMBER] (а.с.14). Крім цього, на ім`я [PERSON] , [INFO] , навчальними закладами протягом 2019-2020 років видані свідоцтва фахівця та сертифікати (а.с.18, 19, 20, 21). Позивач [PERSON] , до закінчення терміну дії паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм № [NUMBER] , виданий 03 квітня 2017 року органом 4826, звернувся до Вітовського районного відділу УДМС України в Миколаївській області для видачі паспорта громадянина України у вигляді ID-картки, однак у такій видачі позивачу було відмовлено, оскільки інформація з Державного реєстру актів цивільного стану громадян не підтверджує дані, які вказані у свідоцтві про народження (а.с.12). [PERSON] , який є батьком [PERSON] звернувся до Вітовського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з заявою про внесення змін до актового запису про народження від 02 березня 2001 року №6, складеного виконавчим комітетом Пересадівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області. Згідно висновку від 13 травня 2021 року, Вітовським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у внесенні змін до актового запису про народження від 02 березня 2001 року №6 відмовлено, оскільки в медичних документах про факт народження, які були підставою для проведення державної реєстрації народження, існують розбіжності щодо дати народження дитини (а.с.9). Відповідно до актового запису про народження від 02 березня 2001 року №6, [PERSON] народився в с. Пересадівка Жовтневого району Миколаївської області [INFO] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] (а.с.52). Зі змісту актового запису про народження вбачається, що дитина народилася живонародженою, реєстрація народження здійснена на підставі заяви [PERSON] та медичного свідоцтва про народження від 24 лютого 2001 року №129, виданого Жовтневою центральною районною лікарнею Миколаївської області. Указані відомості відображені й в Повному витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 13 грудня 2022 року №000337802126 (а.с.53-54). Комунальне некомерційне підприємство Миколаївської міської ради «Міська лікарня №5» в листі від 02 грудня 2022 року №2253 повідомило, що згідно записів у журналі пологів по Жовтневій ЦРЛ за 2001 рік за реєстраційним №128 та №205 історії пологів, дійсно 24 лютого 2001 року о 00 годин 05 хвилин у громадянки [PERSON] була народжена дитина чоловічої статі (а.с.49). Як показала [PERSON] , допитана у судовому засіданні в порядку статті 234 ЦПК України, вона 23 лютого 2001 року перебувала в пологовому відділенні Жовтневої ЦРЛ Миколаївської області та близько опівночі народила дитину чоловічої статті. Оскільки пологи були тяжкими, вона не пам`ятає точного часу народження дитини, однак вказує, що дитина народилася до 24.00 години, про що було зазначено медичним персоналом після пологів. В подальшому, нею отримано лікарське свідоцтво про народження дитини, на підставі якого здійснено реєстрацію народженої дитини за місцем проживання в с. Пересадівка Жовтневого району Миколаївської області та отримано свідоцтво про народження [NUMBER] від 02 березня 2001 року. Протягом всього часу з дня народження сина, його датою народження завжди вважалося 23 лютого 2001 року. Причини, з яких на даний час дата народження сина змінилася їй не відома, та можливо помилка допущена через невірно заповнені дані медичними працівниками в журналі реєстрації народжень, так як вона народила дитину близько 24.00 години 23 лютого 2001 року, а запис про народження зроблено в інший час з ймовірною похибкою та вважає, що дата народження зазначена у актовому записі є неправильною. За змістом статей 76, 80, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Зі змісту позовних вимог заявлених та сформульованих позивачем у поданій до суду заяві вбачається, що звертаючись до суду [PERSON] просить встановити факт його народження [INFO] в с. Пересадівка Жовтневого району Миколаївської області та внести відповідні зміни до актового запису про його народження. Натомість, з матеріалів справи та правовідносин, що виникли між сторонами вбачається, що предметом спору в даній справі є неправильність актового запису про народження [PERSON] №6, складеного 02 березня 2001 року виконавчим комітетом Пересадівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області в частині зазначення дати народження, через що позивач просить суд встановити факт його народження у дату відмінну від тієї, яка зазначена у актовому записі про його народження. У статті 2 ЦПК України визначені завдання та основні засади цивільного судочинства, серед яких змагальність та диспозитивність. Відповідно до частини п`ятої статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. У частині першій статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини другої статті 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. У постанові від 21 жовтня 2021 року у справі № 137/731/17 (провадження № 61-10525св21) Верховний Суд зазначив, що некоректне з точки зору лінгвістики формулювання вимог позову не може бути перешкодою для захисту порушеного права особи, яка звернулася до суду, оскільки надміру формалізований підхід щодо послідовного розуміння вимог позову, як реалізованого способу захисту, суперечить завданням цивільного судочинства, якими є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Як зазначено вище, в даній справі з урахуванням характеру спірних правовідносин та фактичних обставин, що встановлені судом, [PERSON] хоча й звернувся до суду з вимогою про встановлення факту народження та внесення змін до актового запису, однак фактично позивач просить суд установити неправильність зазначеної в актовому записі № 6, складеному 02 березня 2001 року виконавчим комітетом Пересадівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, дати його народження - [INFO] , зазначивши вірну 23 лютого 2001 року. Обираючи спосіб захисту порушених прав суд керується такими мотивами. Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, статті 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Відносини, пов`язані з проведенням державної реєстрації актів цивільного стану, внесенням до актових записів цивільного стану змін, їх поновленням і анулюванням, а також засади діяльності органів державної реєстрації актів цивільного стану визначено Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01липня 2010 року. Згідно із частино першою статті 6 вказаного Закону, відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження. Актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. Актами цивільного стану є народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо. Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть (частина перша, друга та третя статті 49 ЦК України. За частиною першою статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи й офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, тобто дій/подій, що впливають на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. Приписами частини першої статті 22 цього ж Закону, внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку. Зміни до актових записів цивільного стану та порядок їх внесення регулюються Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затвердженими наказом Міністерства юстиції України 12 січня 2011 року №96/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 за № 55/18793. Відповідно до пунктів 1.15, 2.16.7, 2.18 Правил: відмова органів державної реєстрації актів цивільного стану у внесенні змін до актових записів цивільного стану, їх поновленні та анулюванні може бути оскаржена в судовому порядку; на підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду; зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації за місцем зберігання відповідного актового запису цивільного стану. Відповідно до пункту 2.13 Правил підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду про установлення неправильності в актовому записі цивільного стану. Згідно із пунктом 2.16.7. Правил на підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду. Як убачається з роз`яснень, що містяться в абзаці 2 пункту 3, пункту 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 липня 1995 року №12 «Про практику розгляду судами справ про встановлення неправильності запису в актах громадянського стану» суд розглядає заяви про встановлення неправильності запису в акті громадянського стану як у випадках невиправлення органами реєстрації актів громадянського стану помилок, допущених при складанні актового запису, так і при відмові зазначених органів внести в ці записи передбачені законодавством зміни (прізвища, імені, по батькові тощо) і доповнення (наприклад, про національність і громадянство батьків). Суд постановляє рішення про неправильність запису в акті громадського стану, саме в тій частині цього запису, в якій встановлено неправильність, а не запису всього акта громадянського стану. При цьому, неправильність в актовому записі не обов`язково має бути пов`язана з помилками власне при складенні актового запису чи помилками реєстратора, така неправильність може бути пов`язана з іншими чинниками, наприклад, неправильним перекладом в документі, на підставі якого вносились відомості до актового запису. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 листопада 2018 у справі №425/2737/17, сформувала правову позицію, що суди за правилами цивільного судочинства повинні встановлювати обставини, що підтверджують або спростовують факт народження особи, та залежно від встановлених обставин вирішувати питання про неправильність актового запису про дату народження особи і зобов`язання відповідача внести зміни до цього запису, вказавши вірну дату. Як установлено судом, позивачем фактично заявлено вимогу про установлення неправильності в актовому записі №6, складеному 02 березня 2001 року виконавчим комітетом Пересадівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, дати його народження - [INFO] та зміни її на дату 23 лютого 2001 року, що у такому разі буде узгоджуватися з датою його народження. Просить внести відповідні зміни до актового запису. На підтвердження вказаного, позивач посилається на розбіжність зазначеної дати народження у свідоцтві про народження, серії [NUMBER] , яке видано органом реєстрації після його народження, де, на його думку, вірно вказано дату народження [INFO] , а також в інших документах, виданих на підставі даного свідоцтва про народження, що не співпадає із самим актовим записом від 02 березня 2001 року про його народження, в якому дата народження вказана як [INFO] . Вказаний актовий запис є первинним документом, дата складення якого зазначена 02 березня 2001 року, а в графі 10 є посилання на медичне свідоцтво про народження від 24 лютого 2001 року №129, видане Жовтневою лікарнею, яке на даний час не зберіглося. Вказані розбіжності у виданих державними органами документах порушують особисті немайнові права позивача, відмова у захисті порушеного права позивача не відповідатиме вимогам справедливості, оскільки державний орган -\- виконавчий комітет Пересадівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, провівши 02 березня 2001 року запис про народження позивача у його свідоцтві про народження серії [NUMBER] та здійснивши посилання на актовий запис №6, тим самим констатував його народження [INFO] та такий запис був передумовою видачі усіх наступних документів позивачу; його народження [INFO] підтвердила в судовому засіданні й третя особа [PERSON] , що була допитана в якості свідка. Неточності, що наявні в актовому записі про народження позивача, який і є первинним документом, на думку суду не можуть виправлятися за рахунок позивача, оскільки в іншому випадку це суперечитиме принципу розумності, справедливості та юридичної визначеності. Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини. Одним із суттєвих елементів принципу верховенства права є принцип юридичної визначеності. Цей принцип має різні прояви та є одним з визначальних принципів «доброго врядування» і «належної адміністрації» (встановлення процедури і її дотримання) частково співпадає з принципом законності. Принцип «належного урядування», як правило не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (рішення у справі «Москаль проти Польщі» № 10373/05 пункт 37). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі «Пінкова та пінк» проти Чеської Республіки» № 36548/97, пункт 58). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (рішення у справі «Лелас проти Хорватії, пункт 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки п. 58); «Гаші проти Хорватії № 32457/05, пункт 40, «Трго проти Хорватії № 35298/04, пункт 67). У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку (рішення у справі «Москаль проти Польщі», пункт 69), а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові (рішення у справах «Пінкова та пінк проти Чеської Республіки, пункт 53 та «Тошкуце та інші проти Румунії, пункт 38). Внесення змін до актового запису про народження має юридичне значення для позивача, а саме, необхідне для отримання свідоцтва про народження нового зразка та отримання права виїзду за кордон. Позивач звернувся до суду для захисту права на забезпечення органом державної влади особистого немайнового права (частина перша статті 273 ЦК України) на відображення достовірної інформації про дату народження в актовому записі, тому об`єктом перевірки у цій справі є встановлення обставин, що підтверджують або спростовують факт народження позивача [INFO] , і залежно від встановлених обставин вирішення питання про неправильність актового запису про дату народження позивача та внесення змін до цього запису, вказавши такою датою 23 лютого 2001 року замість [INFO] . Зважаючи на те, що актовий запис про народження позивача є первинним документом, на підставі якого у 2001 році було видано відповідне свідоцтво про народження із зазначенням дати його народження [INFO] , яка також підтверджена показаннями третьої особи, що допитана під час розгляду справи, то наявність у актовому запису про народження дати 24 лютого 2001 року свідчить про допущення посадовою особою Пересадівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області помилки при видачі свідоцтва про народження [PERSON] . Оцінивши належність, допустимість та достовірність доказів, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку, що отримання протягом життя [PERSON] документів, що видавалися йому протягом життя та пов`язані з реалізацією його особистих цивільних прав (право на освіту, роботу, самовизначення), є похідними від свідоцтва про народження особи й не залежали від волі позивача, тому, на переконання суду, не повинні усуватися за його рахунок. Ураховуючи зазначене, позов є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved