Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-13 00:00:00

У травні 2022 року до Миколаївського районного суду Миколаївської області надійшов позов [PERSON] (далі - позивач) до ТОВ «Фінансова Компанія «Сіті Фінанс» (далі- відповідач), треті особи: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, за вимогами якого просив: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений 11.06.2021 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В., зареєстрований за № 56223, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ ФК «Сіті Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 001-14980-100408 від 10.04.2008 в розмірі 17971,96 грн. та плати за вчинення виконавчого напису нотаріуса в розмірі 500 грн.; стягнути з відповідача на його користь 9012,86 грн., що були утриманні з його заробітної плати в межах виконавчого провадження; стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в сумі 9000,00 грн та судові витрати. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що сума заборгованості зазначена у виконавчому написі приватного нотаріуса не є безспірною, жодних договорів із відповідачем він не укладав, грошових коштів не отримував, жодних документів, які б підтверджували, що відповідач є правонаступником Банку, останній не надав. За виконавчим написом стягнуто з позивача кошти поза межами строків позовної давності. 24.06.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Булахевіч С.В. на підставі виконавчого напису № 56223 від 11.06.2021 було відкрито виконавче провадження № 65906925. В межах вказаного виконавчого провадження з його заробітної плати стягнуто кошти за виконавчим написом в загальному розмірі 9012,86 грн. Просив врахувати, що на його утриманні перебувають двоє малолітніх дітей, яких він утримує самостійно та хвора мати. Вказує, що внаслідок неправомірних дій відповідача, йому спричинено моральної шкоди, яку він оцінює в сумі 9000,00 грн. та просить стягнути з відповідача на свою користь. Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 24.05.2022 справу направлено за підсудністю до Дарницького районного суду м. Києва. 20.06.2022, згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю Мицик Ю.С. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 28.06.2022 позовну заяву залишено без руху. Позивач у вказаний термін виконав вимоги ухвали суду. Ухвалою від 12.07.2022 суд прийняв до провадження цивільну справу, призначив до розгляду за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Витребував у приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олени Василівни належним чином завірену копію виконавчого напису від № 56223 від 11.06.2021 та документи, на підставі яких вчинявся цей виконавчий напис. 26.10.2022 позивачем через систему «Електронний суд» було подано клопотання про витребування від Київського обласного державного нотаріального архіву виконавчий напис № 56223, виданий 11.06.2021 приватним нотаріусом Грисюк Оленою Василівною. Ухвалою від 26.10.2022 суд витребував від Київського обласного державного нотаріального архіву виконавчий напис № 56223, вчинений 11.06.2021 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. 06.12.2022 від Київського обласного державного нотаріального архіву надійшли витребувані документи. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, зважаючи на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та роз`яснено, що розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін проводиться за його клопотанням, яке він може подати в строк для подання відзиву на позов. Відповідач правом на подання відзиву не скористався. Треті особи пояснення на позов до суду не надіслали. Суд вважає за можливе ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 279 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам, суд приходить до наступного. 11.06.2021 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В., вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] заборгованості, що виникла за кредитним договором № 001-14980-100408 від 10.04.2008, укладеним з ПАТ «Дельта Банк» на користь ТОВ «ФК Сіті Фінанс», яке є правонаступником за договором відступлення права вимоги № 2238/К від 07.05.2020 за вказаним кредитним договором, суму заборгованості у розмірі 17971,96 грн, плати що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису 500 грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіч С.В. від 24.06.2021 на підставі виконавчого напису № 56223 від 11.06.2021 було відкрито виконавче провадження № 65906925 та звернуто стягнення на доходи боржника [PERSON] . Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог суд зазначає таке. Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року № 3425-XII (в редакції чинній станом на червень 2021 року, далі - Закон № 3425-XII) нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Відповідно до пункту 19 частини першої статті 34 Закону № 3425-XII нотаріуси вчиняють виконавчі написи. Частиною 1 статті 88 Закону № 3425-XII встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Тобто, виконавчий напис - це розпорядження нотаріального органу про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачу чи повернення майна кредитору, вчинене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії лежить факт безспірності певної заборгованості. Порядок вчинення нотаріальних дій, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає у тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи у частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі слід перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити і зазначити у рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Таких висновків дійшов Верховним Судом у постанові від 06 травня 2019 року №320/7932/16-ц. Щодо переліку документів, які є підставою для вчинення виконавчого напису суд зазначає таке. Статтею 87 № 3425-XII для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік таких документів наведено у постанові Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, якою затверджено перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік). Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, зокрема, п. 2 змін, що вносяться до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Зі змісту оскаржуваного у цій справі виконавчого напису слідує, що підставою для винесення оскаржуваного виконавчого напису є: кредитний договір №001-14980-100408 від 10.04.2008, укладений між [PERSON] та ТОВ «Комерційний банк «Дельта», правонаступником якого на підставі Договору відступлення права вимоги № 2238/К від 07.05.2020 являється ТОВ «ФК «Сіті Фінанс». Зі змісту виконавчого напису слідує, що стягнення за ним проводиться за період з 07.05.2020 по 26.05.2021 року у сумі 17971,96 грн. та 500 грн за вчинення цього виконавчого напису. Слід зазначити, що кредитний договір від №001-14980-100408 від 10.04.2008 укладений у простій письмовій формі без посвідчення нотаріусом, про що свідчить його копія, наявна в матеріалах справи. Відтак, оскаржуваний у цій справі виконавчий напис вчинено з порушенням Порядку. Стосовно безспірності сум які були стягнуті за виконавчим написом, що оспорюється, суд зазначає таке. Зі змісту виконавчого напису слідує, що стягнення за ним проводиться у сумі 17971,96 грн., яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту у розмірі 12742,48 грн; простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом у розмірі 4179,48 грн, строкової заборгованості за штрафами в сумі 1050,00 грн та 500 грн за вчинення цього виконавчого напису. За приписами частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до змісту кредитного договору №001-14980-100408 від 10.04.2008 укладеного між позивачем та ТОВ «Комерційний банк «Дельта» вбачається, що [PERSON] ТОВ «Комерційний банк «Дельта» надає кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії на загальну суму 30000,00 грн та на день укладання цього договору встановлює ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 3000,00 грн. Відповідачем не наведено будь-яких доводів та не надано доказів на підтвердження існування за період з 07.05.2020 по 26.05.2021 заборгованості [PERSON] перед ТОВ ФК «Сіті Фінанс» у сумі 17971,96 грн. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині визнання вказаного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, обґрунтованими, тому їх слід задовольнити. Щодо вимог про повернення стягнутих з позивача за виконавчим написом грошових коштів у порядку його примусового виконання, суд зазначає наступне. З матеріалів справи вбачається, що на підставі виконавчого напису вчиненого 11.06.2021 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. за № 56223, 24.06.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Булахевіч С.В. було відкрито виконавче провадження № 65906925. Згідно звіту про здійснені відрахування та виплати ППФ «ЮНІКС ТРЕЙД КО», за період з вересня 2021 року по лютий 2022 року за постановою від 30.07.2021 ВП 65906925, виданою за виконавчим документом - виконавчим написом № 56223 від 11.06.2021 з позивача було утримано 8593,88 грн. Згідно з частинами першою та другою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є правовідносини, які виникають у зв`язку з безпідставним утриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають при наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або стеження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності правової підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але в подальшому відпала. Зазначений правовий висновок міститься в постанові Великої палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №753/15556/15-ц. Позивач просить стягнути з відповідача безпідставно стягнуті кошти в сумі 9012,86 грн., однак на думку суду дані вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково, оскільки виходячи з наданих звітів про здійсненню відрахувань та виписки з карткового рахунку позивача, відкритого в АТ «Райффайзен Банк», сума утримань становить 8593,88 грн., інших даних матеріали справи не містять. Щодо стягнення з відповідача ТОВ «Фінансова Компанія «Сіті Фінанс» моральної шкоди необхідно зазначити наступне. Положенням статей 23, 1167 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, крім іншого, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року (з наступним змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може проявлятися, зокрема: в моральних переживаннях в зв`язку з порушенням права власності. Як зазначено у п. 9 вказаної Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Між тим, до істотних обставин, що підлягають з`ясуванню судом та доведенню сторонами у такому спорі, є наявність всіх сукупних елементів складу цивільного правопорушення; при цьому позивач зобов`язаний довести протиправність поведінки відповідача, розмір заподіяної шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Разом з тим, всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України, позивачем на виконання вказаних вимог законодавства не було надано суду належних доказів того, що йому було заподіяну моральну шкоду, яку позивач оцінив у розмірі 9000,00 грн., не доведено причинно-наслідковий зв`язок між завданою позивачу шкодою та діями з боку відповідача, що унеможливлює задоволення позову у цій частині. Крім того, спір між сторонами виник через невиконання договірних зобов`язань, якими не передбачено відшкодування моральної шкоди. З огляду на викладене, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача у сумі 1984 грн. 80 коп.

Outcome: partial