Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-18 00:00:00

Позивач [PERSON] в серпні 2022 року звернувся до суду з позовом до ТОВ «Везем Шиппінг» про захист прав споживачів. Позов мотивований тим, що у січні 2022 року [PERSON] для особистих потреб та потреб членів своєї родини вирішив придбати легковий автомобіль. Здійснюючи пошуки потрібної моделі в мережі Інтернет, позивач знайшов оголошення про продаж ТОВ «Везем Шиппінг» автомобіля потрібної йому марки. З метою придбання автомобіля в найкоротший термін, позивач зателефонував до відповідача, де позивачеві запропонували укласти попередній договір купівлі - продажу транспортного засобу. Необхідність укладення попереднього договору відповідач обґрунтував необхідністю транспортування автомобіля з іншого міста в якому він знаходиться на складі відповідача. Попередній договір відповідач вислав позивачу поштою на адресу міста проживання, який було підписано позивачем та відправлено на адресу відповідача. Таким чином, 06.01.2022 року між позивачем (сторона 2) та відповідачем (сторона 1) на відстані було укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу, згідно з умовами якого сторона 1 і сторона 2 зобов`язалися укласти в майбутньому договір купівлі-продажу на належний стороні 1 транспортний засіб строком до 31 травня 2022 року (п. 1.1. та 1.2. Договору). Відповідно до пункту 2.1 Договору, продаж транспортного засобу вчиняється між сторонами за ціною (вартістю) в розмірі 296707,27 грн., у тому числі ПДВ 49451,21 грн., та сплачується стороною 2 в безготівковій формі на поточний рахунок сторони 1 в національній валюті України гривні. Згідно пункту 2.3 Договору сторона 2 сплачує в день підписання цього Договору стороні 1 на розрахунковий рахунок сторони 1 в розмірі 180764,38 грн., у тому числі ПДВ 30127,30 грн. На виконання зазначеного Договору позивачем було сплачено на користь відповідача грошові кошти у розмірі 180764,38 грн. Відповідно до умов договору та з урахуванням оплати послуг сторона 1 повинна була укласти зі стороною 2 Основний договір на належний стороні 1 автомобіль (п. 1.1) до 31.05.2022 року (п. 1.2), однак прострочив виконання такого зобов`язання на 77 днів. Крім того, як виявилось пізніше, транспортний засіб стороні 1 взагалі не належить і до теперішнього часу, право власності сторона 1 на цей транспортний засіб не набула, що робить неможливим виконання в подальшому умов Договору з боку сторони 1. Відповідно до пункту 4.1 на теперішній час, термін дії договору закінчився, позивач сплатив кошти, але відповідач свої зобов`язання не виконав. Позивачем неодноразово були ініційовані спроби вирішити конфлікт з відповідачем у позасудовому порядку шляхом усного спілкування, однак відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав. На сьогодні позивач не отримав від відповідача жодного письмового чи усного повідомлення із зазначенням конкретної календарної дати, часу і місця укладення договору. У зв`язку з вищенаведеним позивач звернувся до суду та просив визнати недійсним попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу між [PERSON] та ТОВ «Везем Шиппінг», укладений 06 січня 2022 року. Стягнути з ТОВ «Везем Шиппінг» на користь [PERSON] суму сплаченого авансу в розмірі 180764,38 грн., суму інфляційних втрат в розмірі 32957,77 грн., пеню в розмірі 417565,71 грн., а всього 631287,86 грн. Стягнути з ТОВ «Везем Шиппінг» на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. та витрати на правничу допомогу. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, в разі неявки відповідача не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив не надав. Відповідач в судове засідання не з`явився, однак повідомлявся належним чином. В зв`язку з цим суд, оскільки наявних у справі доказів достатньо для встановлення прав та взаємовідносин сторін та враховуючи те, що позивач не заперечує, відповідно до\~ст. 280 ЦПК України\~ухвалює заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ст.ст.\~15,\~16\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до\~ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5\~ст.\~81\~ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що [PERSON] для особистих потреб та потреб членів своєї родини вирішив придбати легковий автомобіль. Здійснюючи пошуки потрібної моделі в мережі Інтернет, Позивач знайшов оголошення про продаж ТОВ «Везем Шиппінг» автомобіля потрібної йому марки. З метою придбання автомобіля в найкоротший термін, позивач зателефонував до відповідача, де позивачеві запропонували укласти попередній договір купівлі - продажу транспортного засобу. Необхідність укладення попереднього договору відповідач обґрунтував необхідністю транспортування автомобіля з іншого міста в якому він знаходиться на складі відповідача. Попередній договір відповідач вислав позивачу поштою на адресу міста проживання, який було підписано позивачем та відправлено на адресу відповідача. Таким чином, 06.01.2022 року між позивачем (сторона 2) та відповідачем (сторона 1) на відстані було укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу, згідно з умовами якого сторона 1 і сторона 2 зобов`язалися укласти в майбутньому договір купівлі-продажу на належний стороні 1 транспортний засіб строком до 31 травня 2022 року (п. 1.1. та 1.2. Договору). Згідно п. 1.1 сторона 1 і сторона 2 зобов`язуються укласти в майбутньому договорі купівлі продажу (основний договір) на належній стороні 1 транспортний засіб марка: Ford, модель: Focus, рік випуску: 2015, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] . Відповідно до пункту 2.1 Договору, продаж транспортного засобу вчиняється між сторонами за ціною (вартістю) в розмірі 183345,16 грн., у тому числі ПДВ 30557,53 грн., та сплачується стороною 2 в безготівковій формі на поточний рахунок сторони 1 в національній валюті України гривні. Згідно пункту 2.3 Договору сторона 2 сплачує в день підписання цього Договору стороні 1 на розрахунковий рахунок сторони 1 в розмірі 183345,16 грн., у тому числі ПДВ 30557,53 грн. На виконання зазначеного Договору 06.01.2022 позивачем було сплачено на користь відповідача грошові кошти в розмірі 183345,16 грн. Таким чином, договір вважається укладеним, тому як сторони прийняли його до виконання. Пунктом 1.2 договору передбачено, що Сторони зобов`язалися до 31.05.2022 року укласти Основний договір. Відповідно до умов договору та з урахуванням оплати послуг Сторона 1 повинна була укласти зі стороною 2 Основний договір на належний Стороні 1 автомобіль (п. 1.1) до 31.05.2022 року, однак прострочив виконання такого зобов`язання на 77 днів. Відповідно до пункту 4.1 на теперішній час, термін дії договору закінчився, позивач сплатив кошти, але відповідач свої зобов`язання не виконав. Позивачем неодноразово були ініційовані спроби вирішити конфлікт з відповідачем у позасудовому порядку шляхом усного спілкування, однак відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав. На сьогодні позивач не отримав від відповідача жодного письмового чи усного повідомлення із зазначенням конкретної календарної дати, часу і місця укладення Основного Договору. Відповідно до п. 22\~ст.\~1\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Згідно із ст. 1-1 вищевказаного Закону цей Закон регулює відносини між споживачем товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Судом встановлено, що спірні правовідносини, які склались між позивачем та відповідачем підлягають регулюванню вказаним Законом. Відповідно до ч. 2\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» законодавство про захист прав споживачів складається з цього\~Закону, Цивільного кодексу України,\~Господарського кодексу України\~та інших нормативно-правових актів, що містять положення про захист прав споживачів. Відповідно до ч. 1\~ст.\~655\~ЦК України за договором купівлі-продажу, одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. З наведеної норми права випливає, що предметом договору купівлі-продажу може бути, в тому числі і товар, який продавець набуде в майбутньому. Попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором (ч. 1\~ст. 635 ЦК України). Укладаючи попередній договір, позивач бажав настання реальних наслідків у виді якнайшвидшого отримання у власність бажаного автомобіля. У випадку повідомлення позивачу правдивої інформації про те, що автомобіль на час укладання попереднього договору не належить відповідачу, а також про те, що позивач не отримає автомобіль у власність в строки, передбачені Договором, позивач ніколи не укладав би з відповідачем спірного договору. Крім того, пізніше виявилось та стало очевидним, що за спірним договором відповідач фактично зобов`язався надати послуги позивачу з викупу транспортного засобу за кошти позивача з аукціону в США, транспортування його до України та розмитнення. Про це свідчить п.1.5. договору. Таким чином, під час укладення попереднього договору відповідач ввів позивача в оману, оскілки спонукав дати згоду на здійснення правочину на який в іншому випадку позивач не погодився б. В свою чергу, відповідач не вчинив жодних дій для виконання умов попереднього договору, що свідчить про відсутність у нього намірів до реального настання правових наслідків, передбачених оспорюваним правочином. В п. 2 ч. 1\~ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів»\~встановлено, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність, що вводить споживача в оману. Відповідно до п.п. 1 та 3 ч. 2 ст. 19 Закону, якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився би, така практика вводить в оману стосовно, зокрема, основних характеристик продукції, таких як наявність переваги, небезпека, склад, методи використання, гарантійне обслуговування, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати та основні характеристики тестів або перевірок товару, ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, для здійснення свідомого вибору. Частиною 6 даної статті передбачено, що правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Крім того, відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків не шкоду споживача. Аналізуючи норму\~ст.\~18\~цього Закону можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст.\~3, ч. 3 ст.\~509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Згідно п. 3 ч. 3\~ст.\~18\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлює лише власним розсудом виконавця. З аналізу п. 1.2, 2.1 та 2.3 попереднього договору вбачається жорсткий імперативний обов`язок споживача в день підписання договору оплатити вартість завдатку в розмірі повної вартості транспортного засобу, в той час, як обов`язок відповідача щодо строків придбання транспортного засобу та наслідків зволікання з виконанням такого обов`язку відповідачем взагалі не конкретизовані. Більше того, кінцевий термін укладення основного договору є непомірно тривалим (5 місяців). З урахуванням цієї обставини, укладення основного договору взагалі втрачає для позивача свою актуальність. Відповідно до ч. 4\~ст.\~18\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» перелік несправедливих умов у договорі зі споживачем не є вичерпним. Зважаючи на вищевикладене, попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу, укладений між сторонами є нікчемним через введення позивача в оману щодо істотних його умов. Відповідно до ч. 1\~ст.\~236\~ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до ч. 1, 2, 5\~ст.\~216\~ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язується повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користування майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину, другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлено будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності правочину з власної ініціативи. Приймаючи до уваги роз`яснення, надані Верховними Судом України в листі № 62-97 від 03.04.1997 року відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ. Сума боргу в розмірі 180764,38 грн. з урахуванням індексу інфляції за період з січня 2022 (дата платежу) по серпень 2022 року (дата пред`явлення позову) становить 180 764,38 грн. * 1,013 * 1,016 * 1,045 * 1,031 * 1,027 * 1,031 * 1,007 = 213722,15 грн., сума інфляційних втрат складає: 32957,77 грн. = 213722,15 грн. - 180764,38 грн. Згідно ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та правової позиції, викладеної в Постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 27 серпня 2020 року, справа № 587/823/19, сума пені розраховується з урахуванням 77 днів прострочки складає (починаючи з дати прострочення зобов`язання): 180764,38 грн. * 77 днів * 3% = 417565,71 грн. Як зазначив в своїй постанові № 6-176цс12 від 13.02.2013 року Верховний Суд України законом не передбачено, що якщо аванс згідно з умовами попереднього договору був переданий, а зобов`язання не виконано, тобто основний договір у статті встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Тому суд вважає, що права позивача як споживача, порушені і він має право на визнання недійсним попередньому договору купівлі-продажу транспортного засобу від 06.01.2022 року та стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого авансу, суми інфляційних втрат, пені та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. Крім того, в позовній заяві позивач зазначає, що він зазнав моральної шкоди, внаслідок дій відповідача, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв`язку з веденням себе в оману, а тому заподіяну моральну шкоду позивач оцінує у розмірі 5000,00 грн. Згідно зі ч. 1 ст.\~23\~ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч. 2-4 ст.\~23\~ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім`ї, и близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибин фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст.\~1167\~ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльності, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно п. 3 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушко-дженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. На підставі вищезазначеного, суд вважає що відповідачем невиконанням укладеного договору було завдану позивачу моральну шкоду, яка проявилась у порушенні його звичайного життя, стану здоров`я, завдано душевних страждань й вважає виходячи з засад розумності та справедливості, необхідним та достатнім стягнення з відповідача на користь позивача 5000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди. Відповідно до\~ст.\~5\~ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. У відповідності з ст. 141 ЦПК України\~якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивач звільнений від сплати судового збору, тому з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 992,40 грн. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в такому вигляді ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі наведеного, ст.ст.\~22,\~23,\~1166,\~1167 ЦКУкраїни\~та

Outcome: approved