Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-06 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника - адвоката Усенка А.В. звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в обгрунтування якого зазначено наступне. Позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] . У зазначеній квартирі зареєстрований син позивача [PERSON] , який понад п`ять років за зазначеною адресою не проживає, не сплачує комунальні послуги, не бере участі в утриманні житла, його реєстрація перешкоджає позивачу у вільному розпорядженні житлом, у зв`язку з цим, позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування вищезазначеним житловим приміщенням. Ухвалою суду від 28.07.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи. В судове засідання 07.12.2022 року представник позивача не з`явився, суду надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність без проведення фіксації судового процесу, у якій зазначив, що підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує, та повідомив про подання доказів, якими підтверджено понесені судові витрати протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення. Згідно раніше наданих пояснень у судовому засіданні 16.11.2022 року представник позивача позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні з підстав, викладених у позові. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у його відсутність суду не надавав, відзив на позов не подавав. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. У зв`язку із зазначеним, на підставі ст. ст. 247, 280, 281 ЦПК України, суд розглянув справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст.\~72\~ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на праві приватної власності належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , на підставі Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 07.08.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Варавкою В.М., зареєстрованого реєстрі за номером 384 (а.с. 4), що підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів від 07.08.2012 року (а.с. 5), витягом про державну реєстрацію прав ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» від 09.08.2012 року (а.с. 6). Згідно з витягом з реєстру територіальної громади м. Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи від 27.07.2022 року, відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 14) Відповідно до акту про фактичне не проживання особи за місцем реєстрації від 14.07.2022 року, засвідченого мешканцями будинку [ADDRESS] , відповідач [PERSON] за місцем реєстрації не проживає понад п`ять років. (а.с. 7) Матеріалами справи підтверджено, що місце знаходження відповідача не встановлено. Поряд з цим, за клопотанням представника позивача, у судовому засіданні 16.11.2022 року судом у якості свідків було допитано [PERSON] та [PERSON] , яких судом попереджено про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України. Так, свідок [PERSON] в ході допиту суду показала, що позивач [PERSON] є її матір`ю, з якою вона проживає разом у квартирі за адресою: [ADDRESS] , належній позивачу на праві власності. Відповідач у справі [PERSON] є сином позивача [PERSON] , проживав за вказаною адресою до 2014 року, після чого переїхав у інше невідоме їй місце разом зі своєю сім`єю, після чого в утриманні квартири відповідач участі не бере, наразі його місцезнаходження свідку невідомо. Допитаний судом свідок [PERSON] показав, що він є сусідом позивача [PERSON] , проживає за адресою: [ADDRESS] , з 2010 року. Йому відомо, що у квартирі позивача [PERSON] проживав її син [PERSON] зі своєю родиною, але він тривалий час потому виїхав із вказаної квартири та за вказаною адресою більше не проживає. На підставі аналізу досліджених доказів, суд дійшов висновку про підтвердження обставин, викладених позові, та обґрунтованість доводів позивача щодо підстав визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, яке належить позивачу на праві власності. Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 321 ЦК України\~визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Положенням ст. 391 ЦК України, передбачено, що власник має право прохати усунути перешкоди у користуванні власністю. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України і ст. 150 ЖК України, які передбачають, що власник використовує житло для особистого проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і мають право розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,\~ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський Суд з прав людини у рішенні у справі „Ятрідіс проти Греції зазначив, що володіння майном повинно бути законним. Відповідно ч. 2\~ст. 405 ЦК України, особа втрачає право на користування житлом, у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, з аналізу вищезазначених норм вбачається, що якщо права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, тому суд вважає, що позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень її прав. Враховуючи, що дослідженими судом доказами підтверджується факт того, що відповідач [PERSON] не проживає належному позивачу на праві власності житловому приміщенні більше одного року без поважної причини, його реєстрація у зазначеній квартирі порушує права позивача як власника майна, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування вказаним жилим приміщенням. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору у розмірі 992,40 гривень за подання позову, відповідно до квитанції № 2590-1161-8346-7413 від 18.07.2022 року. Відповідно до\~ч.\~8\~ст.\~141\~ЦПК України,\~розмір витрат,\~які сторона\~сплатила або\~має сплатити\~у зв`язку\~з розглядом\~справи,\~встановлюється судом\~на підставі\~поданих сторонами\~доказів (договорів,\~рахунків тощо). Такі\~докази подаються\~до закінчення\~судових дебатів\~у справі\~або протягом\~п`яти днів\~після ухвалення\~рішення суду\~за умови,\~що до\~закінчення судових\~дебатів у\~справі сторона\~зробила про\~це відповідну\~заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. У зв`язку із відсутністю на час розгляду справи доказів про розмір понесених позивачем витрат на правничу допомогу, та, враховуючи подану представником позивача відповідну заяву про їх подальше подання, питання про розподіл судових витрат, понесених позивачем на правничу допомогу судом не вирішується.

Outcome: approved