Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-05 00:00:00

01.12.2022 від представника заявниці [PERSON] до суду надійшла зазначена заява, в якій остання просить встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ), уродженки с. Приволля Покровського району Дніпровської області, яка померла [INFO] у м. Донецьку. В заяві вказано, що [INFO] в онкологічному центрі професора Бондаря м. Донецька померла тітка заявниці, [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ), уродженка с. Приволля Покровського району Дніпропетровської області. [PERSON] , була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , тривалий час фактично проживала за адресою: [ADDRESS] разом із заявницею, яка здійснювала за нею догляд. 10.10.2022 заявницею було отримано довідку до форми №106/ у №254, яка видається для захоронення про причину смерті [PERSON] 11.10.2022 Кировським відділом РАЦС Донецького міського управління юстиції Міністерства юстиції Донецької народної республіки було видано свідоцтво про смерть, яке засвідчує факт смерті [PERSON] [INFO] (серія [NUMBER] ). [PERSON] мала намір звернутися до Новомиколаївського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькому районі Запорізької області, але відділ було зачинено і оголошення перенаправляло громадян для звернення до Вільнянського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькому районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). 16 листопада 2022 року заявницею, [PERSON] , було отримано відмову Вільнянського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькому районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) №289/21.3-96 у проведенні державної реєстрації смерті тітки заявниці, [PERSON] , оскільки заявницею на підтвердження факту смерті надано документ, який не відповідає вимогам ч.1 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Перебуваючи у літньому віці, [PERSON] була онкологічно-хвора, потребувала постійного догляду і піклування, який їй і надавала заявниця. [PERSON] є племінницею померлої [PERSON] (яка була сестрою її батька [PERSON] ), вони разом проживали за адресою: [ADDRESS] . Заявниця як підставу своїх вимог посилається на положення ст.ст.1, 4, 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду надійшла заява про слухання справи у відсутності представника заінтересованої особи. В судовому засіданні заявниця підтримала доводи заяви з підстав зазначених у ній, просила задовольнити заяву. Вказала, що здоров`я [PERSON] спочатку цього року різко погіршилось, тому ними було прийнято рішення перевести її в онкологічну лікарню в м. Донецьк, вважали, що там тітка зможе отримати якіснішу медичну допомогу ніж в селі, до того ж в м. Донецьку залишалося житло. Звідки вони планували повернутися в травні цього року. Однак після початку повномасштабної агресії російської федерації, виїхати з м. Донецька не змогли. Заявниця до смерті тітки залишалися з нею, після чого повернулася на підконтрольну Україні території. Вказує, що тітка була громадянкою України, українкою за національністю, не бажала мати нічого спільного з так званою «донецькою народною республікою». Без свідоцтва про смерть тітки, заявниця не може реалізувати свої права (зокрема на спадщину). Також [PERSON] уточнила день смерті вказавши, що її тітка ( [PERSON] ) померла [INFO] . Крім оригіналів документів, копії яких були додані до заяви, заявниця також надала документи, які свідчили про родинні зв`язки заявниці і [PERSON] (копії яких були долучені до матеріалів справи). Дослідивши надані документи і матеріали, заслухавши заявницю, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорювальних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Відповідно до п.8 ч.1 ст.315\~ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Зі змісту доводів заяви випливає, що неможливість реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті обумовлено смертю особи на тимчасово окупованій території України. Згідно з абз.2 ч.1 ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Заявниця, є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України. Відповідно до наданих документів судом встановлено факт родинних відносин заявниці [PERSON] із померлою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження і свідоцтвом про шлюб заявниці. Вказані документи дають підстави стверджувати, що заявниця є племінницею померлої [PERSON] (сестра батька заявниці). Згідно з довідкою до форми №106/ у №254, яка складена російською мовою і видана лікарем так званого республіканського онкологічного центру імені професора Г.В. Бондаря міністерства охорони здоров`я донецької народної республіки, « [PERSON] (рос. [PERSON] ), [INFO] , померла [INFO] . Причина смерті рак правої нирки, стан після комбінаційного лікування. Відповідно до свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , складеною російською мовою, виданого 11.10.2022 так званими Кіровським відділом РАЦС Донецького міського управління юстиції міністерства юстиції донецької народної республіки [PERSON] (рос. [PERSON] ) [INFO] , уродженка Приволля Покровського району Дніпропетровської області, померла [INFO] у віці 86 років, місце смерті м. Донецьк. Надані документи видані на непідконтрольній Україні території органами, які створені та діють у порядку не передбаченому законом, є недійсними і не створюють правових наслідків. Відповідно до роз`яснень наданих в п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Згідно зі ст.17 Закону України«Про\~державну реєстрацію\~актів цивільного\~стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявниці для отримання свідоцтва про смерть, з метою оформлення в подальшому спадщини. Щодо можливості використання як доказу по справі довідки і свідоцтва про смерть виданими органами так званої донецької народної республіки, слід вказати наступне. Відповідно до ст.ст.77, 78 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Згідно зі ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 9 Закону України\~«Про забезпечення\~прав і\~свобод громадян\~та правовий\~режим на\~тимчасово окупованій\~території України» передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому Законом. Будь який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, є недійсними і не створює правових наслідків. Водночас, відповідно до висновків ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), Молдови та Росії (зокрема, Mozer v. the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), які ґрунтуються на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою невизнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, суд вважає за можливе взяти до уваги довідку до форми №106/ у №254 і свідоцтво про смерть, надані заявницею з метою повного та всебічного з`ясування обставин справи. Оскільки встановлення факту смерті необхідно заявниці для реалізації прав та обов`язків, пов`язаних із смертю її тітки, а також той факт, що чинним законодавством не передбаченого іншої можливості державної реєстрації смерті особи на тимчасово окупованій території України, окрім встановлення факту смерті, суд доходить висновку, що заява [PERSON] про встановлення факту смерті підлягає задоволенню. Відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного суду\~України №5від\~31\~березня 1995\~року «Про\~судову практику\~у справах\~про встановлення\~фактів,\~що мають\~юридичне значення» рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. За змістом ст.18\~ЦПК України рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв`язку із встановленим судом фактом.

Outcome: approved