Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить визнати недійсним договір про відступлення права вимоги від 04.12.2020 року № 704, укладений між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Маніту»; визнати припиненим договір іпотеки від 03.07.2007 року, укладений між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] . В обґрунтування вимог зазначає, що між ЗАТ «ОТП Банк» та ним укладений кредитний договір № CNL-700/606/2007 від 03.07.2007, предметом якого було надання йому банком кредиту у сумі 42630 доларів США строком до 03.07.2022. В якості забезпечення кредитного договору, між ним та ЗАТ «ОТП Банк» укладений договір іпотеки від 03.07.2007 № PCL CNL-700/606/2007 предметом якого є квартира [ADDRESS] . 12.11.2010 між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір про відступлення прав вимоги №8893, одним з предметів якого є право вимоги за кредитним договором № CNL-700/606/2007 від 03.07.2007 та договором іпотеки № PCL CNL-700/606/2007 від 03.07.2007. У 2014 році ТОВ «ОТП Факторинг Україна» подано до суду позовну заяву про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором договір № CNL-700/606/2007 від 03.07.2007 у розмір 2\~192\~511,86 грн. Заочним рішенням Червонозаводського районного суд м. Харкова від 15.04.2014 по справі №646/1758/14-ц стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № CNL-700/606/2007 від 03.07.2007 у розмірі 2192511,86 грн. Ухвалою Червонозаводського районного суд м.Харкова від 10.09.2020 по справі №646/1758/14-ц скасовано заочне рішення від 15.04.2014 у цивільній справі за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] про стягнення заборгованості та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Станом на даний час, справа 646/1758/14-ц розглядається. Водночас, у грудні 2020 року, він дізнався, що квартиру [ADDRESS] намагається продати ТОВ «Фінансова компанія «Маніту». 02.12.2020 між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Маніту» укладено договір про відступлення прав вимоги (серія та номер 704) за кредитним договором № CNL-700/606/2007 від 03.07.2007 та договором іпотеки № PCL CNL-700/606/2007 від 03.07.2007. Він вважає, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не мав права відступати на користь ТОВ «ФК «Маніту» свої права вимоги до нього за кредитним договором № CNL-700/606/2007 від 03.07.2007 оскільки квартира [ADDRESS] , що є предметом іпотеки, використовується як місце його проживання і у останнього немає іншого нерухомого житлового майна; відсутність повідомлення про отримання його згоди на зміну кредитора у зобов`язанні за кредитним та іпотечними договорами; договір відступлення прав укладений у письмовій формі, без нотаріального посвідчення. Крім того, він вважає припиненим договір іпотеки № PCL CNL-700/606/2007 від 03.07.2007 у зв`язку з пропущеним строку давності кредитором на звернення стягнення на предмет іпотеки. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 01.02.2021 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху на підставі недотримання вимог ст.ст.175,177 ЦПК України та надано 5-денний строк для усунення недоліків. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 16.02.2021 року у вказаній справі відкрито провадження після усунення недоліків [PERSON] та призначено підготовче судове засідання за участю сторін. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.03.2021 року, у зв`язку із рішенням зборів суддів, відрахуванням зі штату судді Омельченко К.О., справу повторно перерозподілено та 18.03.2021 року передано в провадження судді Аркатової К.В. 30.03.2021 року від ТОВ «Фінансова компанія «Маніту» надійшов відзив в якому зазначено наступне. Згідно кредитного\~договору №\~CNL\~700/606/2007\~від 03.07.2007\~року (далі\~ кредитний\~договір),\~укладеного між\~ЗАТ «ОТП\~Банк» та\~ [PERSON] \~позичальнику у\~тимчасове користування\~на умовах\~забезпеченості,\~повернення,\~строковості та\~платності було\~надано грошові\~кошти у\~сумі 42630\~доларів США. З метою\~забезпечення виконання\~зобов`язання позичальника,\~що витікає\~з кредитного\~договору в\~день укладення\~кредитного договору,\~між ЗАТ\~«ОТП Банк»\~та [PERSON] \~03.07.2007\~року укладено\~договір іпотеки\~№ PCL\~CNL-700/606/2007,\~посвідчений приватним\~нотаріусом Харківського\~міського нотаріального\~округу Бінус\~О.О.,\~зареєстрований в\~реєстрі за\~№ 1058,\~згідно якого\~передано в\~іпотеку ЗАТ\~«ОТП Банк»\~нерухоме майно,\~а саме:\~2-х\~кімнатну квартиру,\~загальною площею\~45,8\~кв.м.,\~житловою площею\~27,4\~кв.\~м.,\~що розташована\~за адресою:\~ [ADDRESS] .\~Між ТОВ\~«ФК «Карточка\~плюс» та\~ТОВ «ФК\~«Маніту» укладено\~договір факторингу\~№ 04/12/2020\~від 04.12.2020\~року та\~договір відступлення\~прав вимоги\~за договором\~іпотеки,\~посвідчений приватним\~нотаріусом ХМНО\~Вахрушевою О.О.,\~зареєстрований в\~реєстрі за\~№ 704,\~відповідно до\~яких ТОВ\~«ФК «Маніту»\~набуло право\~вимог за\~кредитним договором\~CNL\~700/606/2007\~від 03.07.2007\~року,\~договором іпотеки\~№PCL\~CNL-700/606/2007\~від 03.07.2007\~року,\~посвідченим приватним\~нотаріусом Харківського\~міського нотаріального\~округу Бінус\~О.О.\~03.07.2007\~року,\~зареєстрованим в\~реєстрі за\~№ 1058\~з урахуванням\~усіх змін,\~доповнень і\~додатків до\~вищевказаних договорів. Згідно договору\~факторингу загальний\~розмір заборгованості\~ [PERSON] \~перед новим\~кредитором складав\~53\~350,07\~доларів США,\~що за\~курсом НБУ\~на дату\~підписання договору\~складало 1510009,71\~грн.\~Листом від\~11.12.2020\~року на\~виконання вимог\~п.7.1.2.\~договору факторингу\~ТОВ «ФК\~«Маніту» повідомило\~ [PERSON] \~про заміну\~кредитора у\~зобов`язанні та\~надало платіжні\~реквізити нового\~кредитора.\~Зазначений лист\~ [PERSON] \~отриманий не\~був та\~повернувся відправникові\~за закінченням\~терміну зберігання.\~ [PERSON] \~не виконуються\~зобов`язання за\~кредитним договором,\~та з\~моменту набуття\~ТОВ «ФК\~«Маніту» права\~вимоги за\~кредитним договором\~позичальником не\~здійснено жодного\~платежу на\~погашення заборгованості.\~12.01.2021\~ТОВ «ФК\~«Маніту» направило\~ [PERSON] \~письмову вимогу\~про усунення\~порушення основного\~зобов`язання\~та іпотечного\~договору згідно\~вимог ст.\~35\~Закону України\~«Про іпотеку».\~Рекомендоване повідомлення\~з інформацією\~про вручення\~або невручення\~поштового відправлення\~відправникові не\~поверталось.\~ТОВ «ФК\~«Маніту» вказує\~що [PERSON] \~не проживає\~за адресою\~ [ADDRESS] ,\~а проживають\~та зареєстровані\~ [PERSON] \~та [PERSON] .\~Крім того,\~договір іпотеки\~не передбачає\~необхідності отримання\~згоди іпотекодавця\~при відступлення\~прав за\~договором.\~Також ТОВ\~«ФК «Маніту»\~звертає увагу,\~що договір\~відступлення прав\~вимоги за\~договором іпотеки\~№PCL\~CNL-700/606/2007\~від 03.07.2007\~року (посвідченим\~приватним нотаріусом\~Харківського міського\~нотаріального округу\~Бінус О.О.,\~03.07.2007\~року,\~зареєстрованим в\~реєстрі за\~№ 1058),\~укладений між\~ТОВ «ФК\~«Карточка плюс»\~та ТОВ\~«ФК «Маніту»\~посвідчений приватним\~нотаріусом ХМНО\~Вахрушевою О.О.\~04.12.2020\~року та\~зареєстрований в\~реєстрі за\~№ 704. Також на думку, ТОВ «ФК «Маніту» строк позовної давності до основної та додаткової вимог кредитора про стягнення боргу за кредитним договором і про звернення стягнення на предмет іпотеки (зокрема, й за наявності рішення суду про відмову в цьому позові з підстави пропущення позовної давності) сам по собі не припиняє основного зобов`язання за кредитним договором і, відповідно, не може вважатися підставою для припинення іпотеки за абзацом другим частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку»». Від позивача\~відповідь на\~відзивТОВ «ФК «Маніту» до суду не надходив. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про дату та час були повідомлені належним чином. Представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Маніту» надав суду заяву про розгляд справи без його участі, у задоволенні позовних вимог відмовити. Представник відповідача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи повідомлений належно. Суд, дослідивши письмові докази по справі, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступні факти і відповідні ним правовідносини. Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. У частині першій та другій статті 2 ЦПК України закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. У частині першій статті 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи позовні вимоги, надані позивачем та відповідачем до суду докази, суд приходить до наступних висновків. 03.07.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та позивачем укладено кредитний договір № CNL 700/606/2007, згідно якого позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності надано грошові кошти у сумі 42\~630 доларів США. 03.07.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та позивачем укладено договір іпотеки № PCL CNL-700/606/2007, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бінус О.О., зареєстрований в реєстрі за № 1058, згідно якого передано в іпотеку ЗАТ «ОТП Банк» нерухоме майно, а саме: 2-х кімнатну квартиру, загальною площею 45,8 кв.м., житловою площею 27,4 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] . Між ТОВ «ФК «Карточка плюс» та ТОВ «ФК «Маніту» укладено договір факторингу №04/12/2020 від 04.12.2020 року та договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Вахрушевою О.О., зареєстрований в реєстрі за №704, відповідно до яких ТОВ «ФК «Маніту» набуло право вимог за кредитним договором CNL 700/606/2007 від 03.07.2007 року, договором іпотеки №PCL\~CNL-700/606/2007 від 03.07.2007 року. Згідно п.5.2. розділу 5 договору факторингу загальний розмір заборгованості позивача, право вимоги якої перейшло до нового кредитора, складав 53\~350,07 доларів США, що за курсом НБУ на дату підписання Договору складало 1510\~009,71 грн., з яких: за основною сумою боргу за фінансовим кредитом 39\~958,33 доларів США, що за курсом НБУ складало 1\~130\~972,58 грн.; відсотки за користування фінансовим кредитом 13\~931,74 доларів США, що за курсом НБУ складало 379\~037,13 грн. На виконання вимог пп. 7.1.2. п. 7.1. розділу 7 договору факторингу відповідач повідомив позивача про заміну кредитора у зобов`язанні та надало платіжні реквізити нового кредитора згідно листа від 11.12.2020 року. Зазначений лист позивачем отриманий не був та повернувся відправникові за закінченням терміну зберігання. Згідно положень статті 35 Закону України «Про іпотеку» 12.01.2021 та 28.04.2021 ТОВ «ФК «Маніту» направляло письмові вимоги [PERSON] про усунення порушення основного зобов`язання та іпотечного договору на адреси: [ADDRESS] та [ADDRESS] , однак листи повернулися без вручення. З приводу відсутності підстав права відступати права вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на користь ТОВ «ФК «Маніту» суд зазначає наступне. Згідно вимог пп. 1, 3 п. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» заборона кредитним установам відступати на користь іншої особи права вимоги до позичальників застосовується за умови, що нерухоме житлове майно, яке забезпечує зобов`язання позичальника за кредитом в іноземній валюті використовується як місце постійного проживання позичальника (майнового поручителя) та при цьому в його власності немає іншого нерухомого житлового майна. Позивач у позовній заяві зазначав, що предмет іпотеки використовується як місце постійного проживання, а також про відсутність в його власності іншого нерухомого житлового майна. На виконання ухвали суд від 08.12.2021 до суду надійшли документи ГУ ДМС України в Харківській області, згідно яких [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] з 10.10.2006 року. 03.02.2021 року іпотекодержателем здійснено обстеження предмету іпотеки, про що в присутності 2-х свідків складений відповідний акт. За результатами обстеження встановлено, що за адресою [ADDRESS] , зареєстровані та фактично проживають [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] за зазначеною адресою не встановлено, проживаючі особи підтвердили, що [PERSON] не проживає у цій квартирі, будь-яких інших осіб за вказаною адресою не встановлено. Факт проживання та реєстрації [PERSON] та [PERSON] встановлений під час розгляду справи № 638/2324/14-ц, та, серед іншого, підтверджується показаннями допитаних свідків та судовими рішеннями по справі. Крім того, положення п. 9.7. ст. 9 договору іпотеки від 03.07.2007\~року,\~укладений між\~ЗАТ «ОТП\~Банк» та\~позивачемпередбачають, що відступлення прав за цим договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, з одночасним відступленням права вимоги за кредитним договором. З приводу визнання припиненим договір іпотеки від 03.07.2007 року, укладений між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] суд зазначає наступне. Частиною п`ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії договору іпотеки. Закінчення строку дії кредитного договору не звільняє сторони від виконання зобов`язань (частина четверта статті 631 Цивільного кодексу України. Нормами ч.1 ст.598 ЦК України закріплено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Підстави припинення іпотеки передбачено статтею 17 Закону України «Про іпотеку», до яких, зокрема, належать: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізація предмета іпотеки; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрата переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду, від 06.03.2018 року у справі №910/6968/17, зазначено, що строк дії іпотечного договору не закінчується та іпотека не припиняється у разі невиконання боржником зобов`язання за кредитним договором з повернення кредитної заборгованості, прийнятої боржником за договорами переведення боргу. Крім того, у постанові від 10.06.2020 року у справі № 922/1639/19 Верховним Судом висловлено правову позицію, згідно якої наявність судового рішення про задоволення вимог банку та обставин, пов`язаних з процедурою виконання судового рішення, не припиняє і не змінює правовідносин сторін за договором іпотеки до фактичного погашення вимог кредитора за рахунок примусової реалізації предмета іпотеки. При цьому чинне законодавство не встановлює жодної правової норми, яка б обмежувала певним строком процедуру примусової реалізації іпотечного майна і, тим паче, пов`язувала сплив цього строку з правовим наслідком у вигляді припинення іпотеки. Також Верховним судом України у постанові від 15.05.2017 року по справі №643/4395/16-ц (№\~6-786цс17) зроблено висновок, що згідно з частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України). Відповідно до приписів статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Підстави припинення іпотеки окремо визначені в статті 17 зазначеного Закону. Конструкція цієї статті дає підстави для висновку, що припинення іпотеки можливе виключно з тих підстав, які передбачені цим Законом. Так, згідно з указаною нормою іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання (абзац другий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку»). Натомість Законом України «Про іпотеку» не передбачено такої підстави для припинення іпотеки, як сплив позовної давності до основної чи додаткової вимог кредитора за основним зобов`язанням. Аналізуючи норми статті 17 Закону України «Про іпотеку» у взаємозв`язку зі статтями 256, 266, 267, 509, 598 ЦК України, Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України дійшла такого висновку. Якщо інше не передбачене договором, сплив позовної давності до основної та додаткової вимог кредитора про стягнення боргу за кредитним договором і про звернення стягнення на предмет іпотеки (зокрема, й за наявності рішення суду про відмову в цьому позові з підстави пропущення позовної давності) сам по собі не припиняє основного зобов`язання за кредитним договором і, відповідно, не може вважатися підставою для припинення іпотеки за абзацом другим частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку». Аналогічний висновок наведений Верховним судом України у постанові від 05.07.2017 року у справі № 6-1840цс16, а також Верховним Судом у постанові від 31.01.2019 року у справі № 362/6630/17. Суду не надані належні та допустимі докази позивачем, які б підтверджували факти для визнання недійсним договір про відступлення права вимоги від 04.12.2020 року № 704, укладений між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Маніту» та визнання припиненим договір іпотеки від 03.07.2007 року, укладеного між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] . Відповідно до вимог ч.8 ст.141\~ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. ТОВ «Фінансова компанія «Маніту» до суду надано орієнтовний розрахунок витрат на правничу допомогу та заявлено, що докази понесення відповідних витрат будуть подані до суду протягом 5-ти днів з дня ухвалення рішення суду. Таким чином, відповідач вправі подати докази понесених витрат на правничу допомогу протягом 5-ти днів з дня ухвалення рішення суду. При дотриманні вказаних вимог - судом буде вирішено питання стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу.

Outcome: dismissed