Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-11 00:00:00

В липні 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Ізмаїльської міської ради Одеської області, [PERSON] про визнання за нею в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , на 6/10 часток житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла бабуся позивачки [PERSON] . На момент відкриття спадщини батько позивачки [PERSON] був зареєстрований в спірному домоволодінні, прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. [INFO] [PERSON] помер. 14.04.2022 року позивачка звернулася до приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Гнесько В.Г. заяву про фактичне прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [INFO] бабусі позивачки [PERSON] . Проте, нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що згiдно даних Спадкового реєстру (витяг зі Спадкового реєстру, спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про спадщину) № 68806361 від 14.04.2022 року) батько позивачки [PERSON] не подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, тим самим позивачка не може підтвердити факт прийняття спадщини її батьком [PERSON] після смерті [INFO] його матері [PERSON] . Нотаріус рекомендував вирішити питання про визнання права власності спадкове майно в судовому порядку. З поданих позивачем документів вбачається, що померла [PERSON] , яка мала право власності на 6/10 часток житлового будинку з надвірними спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка померла [INFO] , спадкоємцем якої був її син [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. Вказані 6/10 часток житлового будинку з надвірними спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належали померлій на підставі рішення народного суду 1-го участка м. Ізмаїл від 13.04.1949 року. З огляду на вказане, [PERSON] просить суд визнати за нею право власності на 6/10 часток житлового будинку з надвірними спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання позивачка не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву, в якій вказала, що просить суд розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Представник відповідача - Ізмаїльської міської ради Одеської області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв чи клопотань по справі суду не надав. Відповідачка [PERSON] в судове засідання позивачка не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги визнає, просить суд розглядати справу у її відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04.11.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на підставі рішення народного суду 1-го участка м.Ізмаїл від 13.04.1949 року належало 6/10 часток житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.34), що підтверджується також довідкою КП «Ізмаїльське МБТІ» №762 від 05.12.2022 року. Відповідно до свідоцтва про смерть (повторного) серії [NUMBER] , виданого 10.03.1998 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ізмаїльської міської Ради Одеської області, [PERSON] померла [INFO] (а.с.28). За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз`яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Після смерті [PERSON] , згідно ст. 525 ЦК УРСР (1963 року), відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 6/10 часток житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 529 ЦК України (в редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Частиною 1 статті 524 ЦК УРСР (1963 року) визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. За життя спадкодавець заповіту не залишала, що підтверджено Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за № 68806361 від 14.04.2022 року, згідно якої інформація про заповіт складений та посвідчений від імені [PERSON] відсутня (а.с.8). Спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] став її син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 13.11.1951 року (а.с.31). Як вбачається з письмового повідомлення приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Гнесько В.Г. від 05.08.2022 року №327/01-16 після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , спадкова справа не заводилась (а.с.49). Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як було встановлено судом, [PERSON] на час відкриття спадщини проживав разом із [PERSON] , у житловому будинку з надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] ,. що підтверджено записом в будинковій книзі на спадковий житловий будинок, тому вважається таким, що фактично прийняв спадщину відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України (а.с.19-27). Таким чином, [PERSON] вважається таким, що фактично прийняв спадщину відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 07.05.1991 року Відділом (бюро) запису актів громадянського стану Ізмаїльського міськвиконкому Одеської області, [PERSON] помер [INFO] (а.с.33). Після смерті [PERSON] , гідно ст. 525 ЦК УРСР (1963 року), відкрилася спадщина, до якої входить 6/10 часток житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого в [ADDRESS] . Згідно із Інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №70360849 та №70360908 від 19.10.2022 року інформація про залишення заповіту [PERSON] відсутня. Згідно довідки Ізмаїльського міжміського бюро технічної інвентаризації від 02.03.1971 року №46 будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] (1/10 частина) на підставі свідоцтва про право на спадщину від 19.09.1957 року (а.с.15). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину по закону від 07.12.1992 року спадкоємцями майна [PERSON] , померлого [INFO] , є у рівних частинах донька [PERSON] та донька [PERSON] , які проживають у [ADDRESS] (а.с.16-17). Після укладення шлюбу 19.02.1991 року з [PERSON] - [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим Відділом запису актів громадянського стану Ізмаїльського виконкому від 19.02.1991 року (а.с.29). Таким чином, [PERSON] та [PERSON] вважаються такими, що фактично прийняли спадщину відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 15.09.2020 року Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) [PERSON] померла [INFO] . Спадкоємицею майна після смерті [PERSON] є її донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Ізмаїльським відділом ЗАГС 30.03.1979 року. Відповідно до довідки КП «Ізмаїльське МБТІ» від 05.12.2022 року №762 власниками об`єктів нерухомості по [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] (6/10 частки) на підставі рішення Народного суду 1-ої дільниці м. Ізмаїла від 13.04.1949 року та свідоцтва про право на спадщину від 19.09.1957 року, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Широквасовою Г. К. в реєстрі №9-2334, зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно в реєстровій книзі за №41-47 від 02.03.1971 року; [PERSON] (1/10 частка) та [PERSON] (1/10 частка) на підставі свідоцтва про право на спадщину від 19.09.1957 року, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Широквасовою Г. К. в реєстрі №9-2334, зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно в реєстровій книзі за №41-47 від 02.03.1971 року; [PERSON] (1/20 частка) та [PERSON] (1/20 частка) на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.12.1992 року, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Богдан О. М. в реєстрі за №2/6592, зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно в реєстровій книзі за №41-47 від 13.04.1998 року, [PERSON] (1/10 частка) на підставі договору дарування частки житлового будинку від 27.07.1998 року, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Черненко С. М. в реєстрі за №3-5871, зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно в реєстровій книзі за №41-47 від 27.08.1998 року. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 1 ст. 1220 ЦК України - спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261, 1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Таким чином, спадкоємцем за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] є його донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 19.11.1992 року (а.с.30). Згідно до ч.1 ст.1270 ЦК України - для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Гнесько В.Г. із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину. Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Гнесько В.Г. від 14.04.2022 року №179/01-16 позивачці було повідомлено, шо не має можливості видати свідоцтво про право на спадщину за законом на 6/10 часток у праві власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , які залишилися після смерті [INFO] бабусі позивачки [PERSON] . Батько позивачки [PERSON] помер [INFO] , тобто, він пережив свою маму і відповідно до ст. 529 ЦК України був її спадкоємцем, але крім цього йому необхідно було прийняти спадщину (стаття 548 ЦК України (редакція 1963 року). Згідно даних спадкового реєстру (витяг зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №68806361 від 14.04.2022 року) [PERSON] не подавав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Так як позивачка не може підтвердити факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті [INFO] його матері [PERSON] , запропоновано звернутися до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області з вирішенням питання про право власності на майно померлої (а.с.7). Згідно з п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини. Всі права та обов`язки щодо здавання домоволодіння в експлуатацію переходять до спадкоємців. Відповідно до п.п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивачки неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог щодо визнання права власності на спадкове майно, та вважає за можливе визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] право власності на 6/10 часток житлового будинку з надвірними спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved