Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-12 00:00:00

20 грудня 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить встановити факт не проживання [PERSON] в [ADDRESS] на день смерті батька - [PERSON] , який помер [INFO] , та не прийняття ним спадщини. В обґрунтування позову посилається на те, що [INFO] помер його батько [PERSON] . Після смерті батька залишилася спадщина, яка складається, в тому числі, з житлового будинку та земельної ділянки для його обслуговування, що розташовані по [ADDRESS] . Спадкоємцями померлого в рівних частинах є його діти \- позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] . За заявою позивача, у 2021 році приватним нотаріусом Красновою С.М. заведено спадкову справу до майна померлого [PERSON] , однак видати свідоцтво про право на спадщину на все майно, нотаріус відмовилася, оскільки на день смерті спадкодавця разом з ним був зареєстрований [PERSON] , який заяву про відмову від спадщини не подавав, та вважається особою, яка фактично спадщину прийняла. Однак, як зазначає позивач у своєму позові, [PERSON] з 1991 року з батьком не проживав та жодного разу за адресою свого місця реєстрації не з`являвся, речей у будинку не має, з батьками не спілкувався та відповідно із заявою до нотаріальної контори не звертався та жодних дій, що свідчили б про фактичний вступ у володіння та управління спадковим майно не вчиняв. У зв`язку з цим просив суд встановити факт не проживання відповідача разом із померлим [INFO] [PERSON] на час його смерті та не прийняття ним спадщини. Ухвалою суду від 14 січня 2022 року провадження у справі відкрито та розпочато підготовче провадження. Ухвалою суду від 15 лютого 2022 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 29 листопада 2022 року поновлено процесуальний строк для подання заяви про зміну предмету позову та прийнято заяву про зміну предмету позову. Відповідно до поданої заяви позивач, посилаючись на обставини вказані у позовній заяві про встановлення факту не проживання [PERSON] в [ADDRESS] на день смерті батька - [PERSON] , який помер [INFO] , та не прийняття ним спадщини, просив суд визнати за ним право власності на житловий будинок, розташований по [ADDRESS] та на земельну ділянку площею 0, 17 га, надану для обслуговування цього житлового будинку у порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . У судове засідання 13 грудня 2022 року позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи не з`явився, не повідомивши суд про причини неявки. Представник позивача [PERSON] у судове засідання 13 грудня 2022 року не з`явилася, надіславши до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та просила справу розглянути за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки в судове засідання не повідомив, відзив не подав. Ухвалою суду від 13 грудня 2022 року постановлено розгляд справи здійснювати в заочному порядку за правилами загального позовного провадження. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази в їх сукупності, судом встановлено наступне. Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 19 травня 2016 року №1377-VІІІ «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» Жовтневий район Миколаївської області перейменовано на Вітовський район. Постановою Верховної Ради України від 17 липня 2020 року № 807-IX «Про утворення та ліквідацію районів» утворено Миколаївський район (з адміністративним центром у місті Миколаїв) у складі територій Березанської селищної, Веснянської сільської, Воскресенської селищної, Галицинівської сільської, Коблівської сільської, Костянтинівської сільської, Куцурубської сільської, Миколаївської міської, Мішково-Погорілівської сільської, Нечаянської сільської, Новоодеської міської, Ольшанської селищної, Очаківської міської, Первомайської селищної, Радсадівської сільської, Степівської сільської, Сухоєланецької сільської, Чорноморської сільської, Шевченківської сільської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України. Позивач [PERSON] народився [INFO] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 28 липня 1969 року (а.с.7). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20 листопада 1971 року, в родині [PERSON] та [PERSON] [INFO] народився син [PERSON] (а.с.8). Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 16 травня 2000 року, [INFO] помер [PERSON] (а.с.9). Внаслідок смерті [PERSON] відкрилася спадщина. [PERSON] , який помер [INFO] , на підставі свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок від 17 лютого 1989 року належав житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, а також земельна ділянка, площею 0,17 га, призначена для будівництва та обслуговування зазначеного житлового будинку, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] (а.с.13, 15). Згідно відомостей будинкової книги для прописки громадян, що проживають в будинку [ADDRESS] , у будинку, належному померлому на праві приватної власності, на день його смерті були зареєстровані [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.16-18). З довідки Воскресенської селищної ради Миколаївської області від 19 серпня 2019 року №1-1343 вбачається, що [PERSON] , який помер [INFO] на момент смерті проживав та був зареєстрований по [ADDRESS] ( на даний час Миколаївського) району з 1996 року та знятий з реєстрації у зв`язку зі смертю [INFO] . На день відкриття спадщини у будинку за вказаною адресою разом зі спадкодавцем були зареєстровані [PERSON] , 1949 року народження та [PERSON] , 1971 року народження (а.с.19). Відповідно до довідки Воскресенської селищної ради Миколаївської області від 11 листопада 2021 року №1-1162, після смерті [PERSON] , [PERSON] , [INFO] протягом шести місяців після смерті батька здійснював догляд за спадковим будинком, сплачував податки та інші платежі, розпоряджався особистими речами домашнього вжитку та фактично вступив в управління спадковим майном (а.с.21). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 06 березня 1992 року, 06 березня 1992 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 26 червня 2021 року вбачається, що [PERSON] померла [INFO] (а.с. 10). 12 листопада 2021 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Краснової С.М. із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька [PERSON] та за його заявою було заведено спадкову справу №199/2021 (а.с.67). Постановою приватного нотаріуса Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Краснової С.М. від 06 грудня 2021 року №383/02-31 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на все майно, що залишилося після смерті батька [PERSON] , мотивуючи це наявністю іншого спадкоємця після смерті [PERSON] . \- [PERSON] , який спадщину прийняв, так як на момент смерті спадкодавця був зареєстрований з ним за однією адресою. Звертаючись до суду із вказаним позовом, [PERSON] посилався на те, що [PERSON] , як спадкоємець за законом, не може вважатись таким, що прийняв спадщину, оскільки на час її відкриття постійно не проживав разом із спадкодавцем та у передбачений законом строк для прийняття спадщини після смерті батька не подав нотаріусу відповідної заяви про прийняття спадщини. Отже, він не набув права на неї, тобто є таким, що не прийняв спадщину за законом. Зазначав, що [PERSON] хоча і був зареєстрований у вищевказаному будинку, однак з 1991 року там не проживав, а тому прийняти спадщину після смерті [PERSON] , шляхом спільного проживання зі спадкодавцем не міг. Вирішуючи питання з приводу та в межах заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР. Спадкові відносини виникають з моменту відкриття спадщини. Як частина друга статті 1220 ЦК України, так і стаття 525 ЦК Української РСР визначають, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Оскільки спадкодавець [PERSON] помер [INFO] , а відтак спірні правовідносини, що пов`язані із питаннями саме відкриття та прийняття спадщини після смерті такої особи на той час були врегульовані нормами ЦК УРСР у редакції 1963 року. За правилами статей 529-530 ЦК УРСР при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти, подружжя та батьки померлого. Оскільки, шлюб між померлим [PERSON] та його дружиною [PERSON] розірвано у встановленому законом порядку, то спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є його діти: [PERSON] та [PERSON] . Статтею 561 ЦК УРСР було передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Разом із цим, на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини. Згідно статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно статті 553 ЦК УРСР, спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини. Відповідно до частини першої статті 554 ЦК УРСР у разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 560 ЦК УРСР, є правом, а не обов`язком спадкоємця. Згідно з пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 18/5 від 14 червня 1994 року, (чинної на час відкриття спадщини), свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом із ним. Так, з довідки Воскресенської селищної ради Миколаївської області від 19 серпня 2019 року №1-1343 та від 25 листопада 2021 року №1-1214 вбачається, що на момент смерті [PERSON] , який помер [INFO] , у будинку по [ADDRESS] разом зі спадкодавцем були зареєстровані [PERSON] , 1949 року народження та [PERSON] , 1971 року народження. Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень статті 549 ЦК УРСР, серед іншого, є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця. Разом з тим, відповідно до Акту обстеження по факту не проживання громадянина за місцем реєстрації від 07 грудня 2021 року №1-122/04.03, складеного депутатом Воскресенської селищної ради за участю свідків, [PERSON] , [INFO] , у будинку по [ADDRESS] з 1991 року не проживає (а.с.24). Відповідно до пояснень [PERSON] та [PERSON] , надісланих на адресу суду, останні, проживаючи по сусідству з померлим [PERSON] вказують, що відповідач [PERSON] з 1991 року у будинку по [ADDRESS] не проживає, після смерті батька на поховання не приїжджав та господарством і утримання будинку не займався (а.с.84, 97). Частиною першою статті 17 ЦК УРСР встановлено, що місцем проживання визнається те місце, де громадянин постійно або переважно проживає. Вказані докази у сукупності свідчать про те, що на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] житловий будинок по [ADDRESS] не був постійним місцем проживання відповідача [PERSON] , хоча він був зареєстрований у ньому. Зазначені вище обставини у сукупності з наданим позивачем Актом обстеження по факту не проживання громадянина за місцем реєстрації від 07 грудня 2021 року №1-122/04.03 свідчать що [PERSON] більше 30 років не проживає за місцем своєї реєстрації по [ADDRESS] та після смерті батька - [PERSON] у визначений законом строк не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом. Вказані обставини доведені позивачем належними та допустимими доказами, що досліджені судом під час судового розгляду справи. Державна реєстрація місця проживання відповідача [PERSON] у спірному будинку сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті батька за цією адресою, оскільки спростовується вище зазначеними доказами. Тобто, в даному випадку сам факт реєстрації [PERSON] за місцем проживання померлого не свідчить про автоматичне прийняття ним спадщини та потребує звернення до нотаріальної контори у загальному порядку, встановленому ЦК України. За наведених обставин, оскільки інший спадкоємець за законом \- [PERSON] , після смерті [PERSON] вступив в управління спадковим майном, що вбачається з довідки Воскресенської селищної ради Миколаївської області від 11 листопада 2021 року №1-1162, та є спадкоємцем, який відповідно до частини першої статті 549 ЦК УРСР спадщину прийняв, однак не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, тому його право підлягає захисту, шляхом визнання за ним права власності на спадкове майно, що залишилося після смерті його батька [PERSON] . У судовому засіданні повністю знайшов своє підтвердження факт, що позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після смерті свого батька [PERSON] , який спадщину прийняв, однак отримати свідоцтво про право на спадщину не зміг з поважних причин. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню в повному обсязі, що відповідає способам судового захисту, передбачених статтею 16 ЦК України. Згідно частини дев`ятої статті 141 ЦПК України судові витрати покласти на позивача [PERSON] .

Outcome: approved