Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-19 00:00:00

У вересні 2022 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Державного підприємства «Сетам» про стягнення коштів, 3 % річних, інфляційних втрат, в якому просив суд стягнути з Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України грошові кошти в розмірі 724755,00 грн, 3 % річних в сумі 58022,23 грн, інфляційні в розмірі 275912,64 грн, а всього 1058689,87 грн, стягнути з Державного підприємства «Сетам» гарантійний внесок в розмірі 27440,00 грн, 3 % річних в сумі 2196,78 грн, інфляційні в розмірі 10446,35 грн, а всього 40083,13 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20.09.2019 р. у справі №761/11216/17 позов [PERSON] до Державного підприємства «Сетам», Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання недійсними електронних торгів, протоколів проведення торгів та актів про проведені електронні торги задоволено повністю, визнано недійсними електронні торги від 14 грудня 2016 року з реалізації транспортного засобу: КАМАЗ 65201-012, 2007 р.в., ДНЗ: [NUMBER] , №кузову: [NUMBER] , транспортного засобк: КАМАЗ 65201, 2007 р.в., ДНЗ: [NUMBER] , № кузову: [NUMBER] , визнано недійсним протокол №219272 проведення електронних торгів від 14 грудня 2016 року з реалізації транспортного засобу: КАМАЗ 65201-012, 2007 р.в., ДНЗ: [NUMBER] , № кузову: [NUMBER] та протокол №219270 проведення електронних торгів від 14 грудня 2016 року з реалізації транспортного засобу: КАМАЗ 65201, 2007 р.в., ДНЗ: [NUMBER] , № кузову: [NUMBER] , визнано недійсним акти Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України №46794675 про проведені електронні торги з реалізації транспортного засобу: КАМАЗ 65201-012, 2007 р.в., ДНЗ: [NUMBER] , №кузову: [NUMBER] та транспортного засобу: КАМАЗ 65201, 2007 р.в., ДНЗ: [NUMBER] , № кузову: [NUMBER] . Позивач зазначає, що у разі скасування результатів електронних торгів за позовом учасника електронних торгів, у сторін договору купівлі-продажу, оформленого за результатами електронних торгів, виникає права та обов`язки щодо повернення всього, що вони одержали на виконання договору. Позивач, як покупець майна, за електронним торгами, які визнані недійсними, має право на повернення коштів, які були сплачені ним за платіжними дорученнями в загальному розмірі 724755,00 грн на користь Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. Оскільки відповідач 1 користується коштами позивача до теперішнього часу, чим порушив грошове зобов`язання, позивач на підставі 625 ЦК України нарахував за період з 14.01.2020 р. (дата набрання рішенням суду від 20.09.2019 р. у справі №761/11216/17 законної сили) по 14.09.2022 р. (дата звернення до суду) 3 % річних в сумі 58022,23 грн та інфляційні в сумі 275912,64 грн. Крім цього, на користь відповідача 2 було сплачено гарантійний внесок, як організатора електронного аукціону, в сумі в сумі 13720,00 грн. Враховуючи скасування результатів електронних торгів, відповідач 2 повинен повернути позивачу кошти, сплачені як гарантійний внесок, в сумі 13720,00 грн, а також нараховані за період з 14.01.2020 р. по 14.09.2022 р. 3 % річних в сумі 2196,78 грн, інфляційні в сумі 10446,35 грн. Вказане стало підставою для звернення до суду. У відзиві на позов представник відповідача 1 заперечує щодо задоволення позову, зазначає, що позивачем пропущено строк позовної давності, позивач дізнався про порушення своїх прав у березні 2017 р., коли звернувся до суду з позовом про визнання недійсними електронних торгів, протоколів проведення торгів та актів про проведені електронні торги у справі №761/11216/17, у даній справі вимоги про поверенння коштів не заявляв. Вважає, що на правовідносини, в зв`язку з завданням шкоди, вимоги ст. 625 ЦК України не поширюються. Крім цього, відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах наслідків недійсності правочину, визначених ст. 216 ч.1 п.1 ЦК України, а підлягає застосуванню приписи ст.1212 ЦК України. Ухвалою судді від 11.10.2022 р. відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін, призначено судове засідання. Протокольною ухвалою суду від 13.12.2022 закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити. Представник відповідача 1 заперечив щодо задоволення позову. Відповідач 2 в судове засідання не з`явився, свого представника не направив, хоча про дату і час розгляду справи був повідомлений належним чином про причини неявки суду не повідомив. Розгляд справи відбувається в судовому засіданні. (ч.1 ст. 211 ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, вислухавши пояснення присутніх сторін, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20.09.2019 р. у справі №761/11216/17 позов [PERSON] до Державного підприємства «Сетам», Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання недійсними електронних торгів, протоколів проведення торгів та актів про проведені електронні торги задоволено повністю, визнано недійсними електронні торги від 14 грудня 2016 року з реалізації транспортного засобу: КАМАЗ 65201-012, 2007 р.в., ДНЗ: [NUMBER] , №кузову: [NUMBER] , транспортного засобк: КАМАЗ 65201, 2007 р.в., ДНЗ: [NUMBER] , № кузову: [NUMBER] , визнано недійсним протокол №219272 проведення електронних торгів від 14 грудня 2016 року з реалізації транспортного засобу: КАМАЗ 65201-012, 2007 р.в., ДНЗ: [NUMBER] , № кузову: [NUMBER] та протокол №219270 проведення електронних торгів від 14 грудня 2016 року з реалізації транспортного засобу: КАМАЗ 65201, 2007 р.в., ДНЗ: [NUMBER] , № кузову: [NUMBER] , визнано недійсним акти Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України №46794675 про проведені електронні торги з реалізації транспортного засобу: КАМАЗ 65201-012, 2007 р.в., ДНЗ: [NUMBER] , №кузову: [NUMBER] та транспортного засобу: КАМАЗ 65201, 2007 р.в., ДНЗ: [NUMBER] , № кузову: [NUMBER] . Згідно ст. 82 ч.4 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20.09.2019 р. у справі №761/11216/17 встановлено, що в Департаменті державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження № 467894675 з примусового виконання наказу Господарського суду м. Києва від 13.02.2015 р. № 910/14141/14 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Союз Проект Менеджмент» на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заборгованості по кредиту в розмірі 54 376 505 грн., процентів за користування кредитними коштами в сумі 5 517 036,54 грн., пені за непогашення кредиту у розмірі 4 091 961,63 грн., 3% річних за непогашення кредиту та в сумі 812 282,54 грн., інфляційні нарахування за кредитну заборгованість в розмірі 5 996 738,13 грн., пеню на процентів сумі 287 672,47 грн., 3% річних за несплату процентів в сумі 54 313,65 грн., інфляційні витрати за несплату процентів 410 986,82 грн., а також судового збору у розмірі 72 349,20 грн. 14.12.2016 р. в межах даного виконавчого провадження ДП «Сетам» проведено електронні торги з реалізації майна боржника, на яких [PERSON] придбав транспортний засіб: КАМАЗ 65201-012, 2007 р.в., ДНЗ: [NUMBER] , № кузову: [NUMBER] , а також транспортний засіб: КАМАЗ 65201, 2007 р.в., ДНЗ: [NUMBER] , № кузову: [NUMBER] . Місцезнаходженням даних транспортних засобів зазначено адресу: Харківська обл., Нововодолазький район, смт. Нова Водолага, вул. Харківська, 150. 26.12.2016 р. старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Бурла Віталієм Едуардовичем при примусовому виконання виконавчого провадження № 467894675 складено Акти № 46794675 про проведені електронні торги, переможцем зазначено [PERSON] , від якого на рахунок Міністерства юстиції України надійшли кошти своєчасно та в повному обсязі згідно протоколу від 14.12.2016 р. № 219272 в сумі 370 215,00 грн. та протоколу № 219270 від 14.12.2016 у розмірі 373 200,00 грн. Верховний Суд в постанові від 27.08.2020 р. у справі № 419/2304/18 зазначив, що суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін, а, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору. Необхідність цього принципу підтверджена і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, (провадження № 14-473цс18), в якій зазначено, що «згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація учасниками справи спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм». З аналізу наведених норм процесуального права убачається, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для ухвалення рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Предметом позову у цій справі є вимога позивача повернути йому кошти, сплачені за придбане на електронних торгах, проведених в рамках виконавчого провадження За приписом статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Правова природа процедури реалізації майна на електронних торгах полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника електронних торгів, та складанні за результатами їх проведення акта про проведення електронних торгів, що передбачено пунктом 8 розділу X Порядку реалізації майна, та вказано, що акт про проведені електронні торги є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно у випадках, визначених законодавством. Тобто, вказаний акт є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а отже, є договором. Наведене узгоджується з нормами частини 4 статті 656 Цивільного кодексу України, за якою до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Сторонами договору купівлі-продажу, оформленого за результатами проведених електронних торгів, є продавці - державна виконавча служба та організатор електронних торгів, та покупець - переможець електронних торгів. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі №922/3537/17. Відповідно до статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а у разі неможливості такого повернення, зокрема, тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Отже, у разі прийняття судового рішення про скасування (визнання недійсними) електронних торгів за позовом учасника електронних торгів, у сторін договору купівлі-продажу, оформленого за результатами електронних торгів, виникають права та обов`язки щодо повернення всього, що вони одержали на виконання договору, а саме: у покупця - повернути придбане майно, у продавця - повернути отримані від покупця кошти. Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду в постанові від 21 вересня 2022 року у справі № 641/6273/20 Враховуючи зазначене, учасниками правочину щодо продажу майна, а саме: транспортних засобів: КАМАЗ 65201-012, 2007 р.в., ДНЗ: [NUMBER] , № кузову: [NUMBER] , КАМАЗ 65201, 2007 р.в., ДНЗ: [NUMBER] , № кузову: [NUMBER] . є Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (продавець), ДП «Сетам (організатор торгів) та [PERSON] (покупець). Судом встановлено, та сторони не заперечували того, що позивач здійснив повну оплату вартості придбаного ним майна на торгах, які в подальшому були визнані недійсними. Обов`язок саме продавця повернути на підставі ст.216 ЦК України сплачені покупцем грошові кошти за недійсним правочином, укладеним за результатами проведення прилюдних торгів, міститься у постанові Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі 285/3523/18. Посилання відповідача 1 щодо пропуску строку позовної давності суд не приймає до уваги, з огляду на наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки (стаття 257 ЦК України). Право на звернення із позовом про стягнення коштів, 3 % річних, інфляційних втрат виникло у позивача після набрання законної сили рішенням суду про визнання електронних торгів недійсними. Враховуючи те, що повний текст рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20.09.2019 р. у справі №761/11216/17 виготовлено 30.09.2019 р. (за даними ЄДРСР), воно набрало законної сили 31.10.2019 р. З даним позовом [PERSON] звернувся 14.09.2022 р., тобто в межах строку позовної давності (враховуючи дату набрання законної сили судовим рішенням у справі №761/11216/17) Оскільки за встановлених в цій справі обставинами державна виконавча служба виступала від свого імені як продавець, то саме на неї покладається обов`язок повернути позивачеві оплачену загальну вартість придбаного на електронних торгах майна в сумі 724755,00 грн, а тому є підстави для стягнення з Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вказаних коштів. Крім цього, з актів про проведенні електронні торги вбачається сплата позивачем гарантійних внесків в загальному розмірі 27440,00 грн. Визначення гарантійного внеску міститься в пункті 1 Порядку реалізації арештованого майна № 2831/5, а саме, грошова сума, що зарахована на рахунок організатора електронних торгів, яку за одним лотом сплачує учасник електронних торгів, крім випадків, передбачених цим Порядком, у розмірі 5%, виходячи зі стартової ціни лота, та є завдатком по сплаті винагороди організатору електронних торгів за надані ним послуги з реалізації майна. Пунктом 2 розділу Х Порядку № 2831/5 передбачено, що у разі набрання законної сили судовим рішенням щодо визнання електронних торгів недійсними гарантійний внесок підлягає поверненню переможцю електронних торгів протягом трьох робочих днів з дня надходження відповідного рішення на адресу Організатора. Таким чином, сплачений позивачем гарантійний внесок у розмірі 27440,00 гривень на рахунок Державного підприємства «Сетам» підлягає поверненню у відповідності до положення пункту 2 Розділу Х Порядку № 2831/5, так як ці кошти надійшли від позивача і залишилися у розпорядженні вказаної юридичної особи, і внаслідок визнання електронних торгів недійсними підлягають поверненню. Доказів добровільного повернення коштів позивачі ані Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, ані Державним підприємством «Сетам» судом не встановлено. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). За змістом статей 524, 533-535 та 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань. За змістом зазначеної норми нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. В постанові Верховного Суду від 02 червня 2021 року у справі № 552/5052/20 (провадження № 61-3585св21) вказано, що у разі прийняття судового рішення про скасування (визнання недійсними) електронних торгів за позовом учасника електронних торгів, у сторін договору купівлі-продажу, оформленого за результатами електронних торгів, виникають права та обов`язки щодо повернення всього, що вони одержали на виконання договору, а саме: у покупця - повернути придбане майно, у продавця - повернути отримані від покупця кошти. У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частина друга статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу (основне зобов`язання), суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми (акцесорне зобов`язання (пункт 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19)). Оскільки набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна, є державна виконавча служба та організатор електронних торгів, а покупцем - переможець прилюдних торгів (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/856/17), відповідно, у разі визнання прилюдних торгів недійсними, настають наслідки недійсності правочину. Задовольняючи позов частково, апеляційний суд виходив з того, що оскільки договір купівлі-продажу квартири, укладений за результатами електронних торгів, визнано недійсним, то позивачу підлягають поверненню сплачені ним грошові кошти. Разом з тим не підлягають задоволенню вимоги відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки між сторонами наявні деліктні, а не зобов`язальні правовідносини. Верховний Суд не погоджується з висновком суду апеляційної інстанції щодо відмови у задоволенні вимог про стягнення індексу інфляції та 3 % річних від простроченої суми на підставі статті 625 ЦК України, оскільки з набранням законної сили судовим рішенням про визнання торгів недійсними у відповідачів як продавців виник обов`язок повернути грошові кошти, отримані від покупця. Позивачем заявлені вимоги щодо стягнення інфляційних втрат за період з дня наступного за днем проведення торгів по день перерахування частини коштів, проте такі вимоги підлягають задоволенню частково, тільки за період з дня набрання чинності судовим рішення про визнання торгів недійсними і до дня звернення до суду з цим позовом. У постанові Верховного Суду від 09 квітня 2020 року у справі № 489/7680/18 (провадження № 61-15397св19) зазначено, що встановивши, що, реалізовуючи квартиру на електронних торгах, виконавча служба самостійно виступала від свого імені як продавець і такі електронні торги визнані недійсними за рішенням суду, суди обґрунтовано виходили з того, що сплачена сума коштів за недійсним правочином підлягає стягненню на користь позивача саме з відділу державної виконавчої служби. У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань. Оскільки між відділом державної виконавчої служби та позивачем виникло грошове зобов`язання з повернення сплаченої суми коштів за результатами придбання квартири на електронних торгах, суди дійшли правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з виконавчої служби 3 % річних та інфляційних втрат за порушення зобов`язань. Відтак, у цій справі між [PERSON] і Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та [PERSON] і Державним підприємством «Сетам» існували грошові зобов`язання, невиконання яких зумовлює застосування положень ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки після набрання законної сили рішенням суду про визнання недійсними електронних торгів у відповідачів виникло зобов`язання повернути позивачеві сплачені грошові кошти. Як було зазначено вище зобов`язання за ст. 625 ЦК України виникає в даному випадку з дня набрання чинності судовим рішення про визнання торгів недійсними (тобто з 31.10.2019 р.) і до дня звернення до суду (14.09.2022) Згідно ст. 13 ч. 1, 3 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Враховуючи те, що позивач визначив період нарахування 3 % річних та інфляційних - 14.01.2020 р. по 14.09.2022 р., суд вважає необхідним стягнути на користь позивача з Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 3 % річних в сумі 58022,23 грн, інфляційні в розмірі 275912,64 грн, а з Державного підприємства «Сетам» - 3 % річних в сумі 2196,78 грн, інфляційні в розмірі 10446,35 грн. (як просить позивач) Вказані суми за допомогою програми системи «Ліга-Закон» в розділі «корисні інструменти» було перераховано судом. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про стягнення на користь позивача з Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України грошових коштів в розмірі 724755,00 грн, 3 % річних в сумі 58022,23 грн, інфляційних в розмірі 275912,64 грн, а всього 1058689,87 грн, та стягнення з Державного підприємства «Сетам» гарантійного внеску в розмірі 27440,00 грн, 3 % річних в сумі 2196,78 грн, інфляційних в розмірі 10446,35 грн, а всього 40083,13 грн. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України). Згідно ст. 141 ЦПК України на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі -10586,89 грн з відповідача 1 та 400,83 грн з відповідача 2 пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved