Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-18 00:00:00

у вересні 2022 року товариство з обмеженою відповідальністю «Новобудова» (далі - позивача, ТОВ «Новобудова») звернулося до суду із позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ) про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги у розмірі 21 293 грн 54 коп. з урахуванням індексу інфляції та 3% річних. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги вказує, що відповідач є власником квартири [ADDRESS] . Вказаний будинок обслуговує житлово-експлуатаційна організація ТОВ «Новобудова». Позивач вказує, що відповідач користується та отримує в повному обсязі послуги з утримання будинку та прибудинкової території, однак не виконує свого зобов`язання щодо оплати наданих послуг, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість за період з 1 жовтня 2020 року по 1 вересня 2022 року на загальну суму 19 197 грн 60 коп., які позивач просить стягнути з відповідача, а також 468 грн 88 коп. - 3 % річних, 1 627 грн 06 коп. - індекс інфляції та судовий збір у розмірі 2 481 грн. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 7 жовтня 2022 року відкрито провадження у даній справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до довідки з електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/ КМДА» відповідач значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] . За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, однак конверт повернувся з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Отже зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини 5 статті 279 ЦПК України. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. ТОВ «Новобудова» є юридичною особою, статутною метою діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг мешканцям будинків та іншим юридичним та фізичним особам, експлуатація та обслуговування житлового фонду, внутрішньобудинкових інженерних мереж, систем та обладнання об`єктів соціально-побутового призначення, в тому числі технічне обслуговування, реконструкція, капітальний і поточний ремонти та інше. Відповідно до рішення правління АТ ХК «Київміськбуд» № 123/0/5-06 від 5 червня 2006 року житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , передано для експлуатації та обслуговування ТОВ «Новобудова» (а. с.7). Згідно свідоцтва про право власності від 15 серпня 2006 року, відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с.9), а відтак є споживачем житлово-комунальних послуг, які надаються за вказаною адресою. 27 грудня 2019 року між ТОВ "Новобудова" та співвласниками багатоквартирного будинку [ADDRESS] було укладено договір № 1-Д про надання послуг з управління багатоквартирним будинком (а.с.10-15). Статтею 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Відповідно ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Статтею 151 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. За приписом статті 162 ЖК Української РСР плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Згідно пунктів 5, 10 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг. Постановою КМУ від 1 червня 2011 року за № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги», затверджено Порядок формування тарифів на житлово-комунальні послуги (далі - Порядок). Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 525 ЦКУ передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Разом з тим, з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач не належним чином виконує свої зобов`язання перед позивачем з оплати спожитих житлово-комунальних послуг, в результаті чого за період з 1 жовтня 2020 року по 1 вересня 2022 року утворилась заборгованість у розмірі 19 197 грн 60 коп.(а.с.19). Відповіді до ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Інфляційна складова боргу відповідно до розрахунку ціни вимоги становить 1 627 грн 06 коп.(а.с.21). Крім того, згідно із ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити 3% річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розмір 3% річних з простроченої суми відповідно до розрахунку ціни вимоги становить 468 грн 88 коп. (а.с.20). Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідачем, всупереч положенню ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів своєчасної та у повному обсязі сплати наданих йому житлово-комунальних послуг та відсутності заборгованості перед позивачем по оплаті цих послуг. Оскільки відповідач не виконує свій обов`язок по оплаті спожитих житлово-комунальних послуг, то суд приходить до висновку про стягнення з нього на користь позивача суми заборгованості у розмірі 19 197 грн 60 коп., а також інфляційні втрати у розмірі 1 627 грн 06 коп. та три відсотки річних у розмірі 468 грн 88 коп., а всього 21 293 грн 54 коп. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача на користь позивач підлягають стягненню понесені останнім документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2 481 грн. (а.с.6) На підставі викладеного та

Outcome: approved