Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-07 00:00:00

Позивач [PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Капак В.М., звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з батьком. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 24 березня 2022 року він з відповідачкою перебуває у шлюбі, який зареєстрований в управлінні надання адміністративних послуг Надвірнянської міської ради, актовий запис № 13. В шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу є те, що відповідачка останнім часом не піклувалась про створенням нормальних сімейних стосунків, не дбала про взаємоповагу один до одного. ЇЇ ставлення призвело до розладу та фактичного припинення шлюбних відносин. Сторони не зійшлися характерами та на даний час у них склалися різні погляди на життя. Крім того, вони втратили почуття любові та поваги один до одного. На даний час шлюб носить формальний характер та сторони проживають окремо. Вважає, що подальше збереження шлюбу та подальше спільне життя суперечать інтересам сім?ї. Також зазначає, що неповнолітній син проживає з позивачем, у них склалися тісні зв`язки. Вважає за доцільне залишити проживати дитину з батьком, оскільки відповідачка бажає виїхати за кордон та не зможе як слід приділяти час дитині. Залишення сина проживати з батьком не позбавляє матір права на особисте спілкування з сином та прийняття участі у його вихованні. На підставі наведеного позивач просить суд розірвати шлюб між ним та [PERSON] , зареєстрований 24.03.2022 року в управлінні надання адміністративних послуг Надвірнянської міської ради, актовий запис № 13; визначити місце проживання неповнолітнього сина: [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] за місцем його проживання. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, зазначених в позовній заяві. Зазначив що відносини між сторонами виникли задовго до укладення шлюбу. Однією з причин погіршення відносин позивач вважає значну різницю у віці. Стосунки між сторонами наразі носять формальний характер, між ними виникають постійні сварки, тому позивач прийняв для себе рішення припинити ці відносини. Сторони близько двох місяців проживають окремо, за різними адресами. Відповідачка сказала,що має намір виїхати в США на проживання та роботу, тому з малолітньою дитиною їй буде складно. З цього приводу у сторін виник конфлікт. Вона хотіла, щоб дитина залишилася з її сестрою. Позивач є хорошим батьком. Він піклується про сина, багато уваги приділяє дитині. Є фізичною особою-підприємцем, тому має вільний графік та можливість займатися вихованням дитини. Крім того, він проживає разом зі своїми батьками, та вони йому допомагають. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи судом була повідомлена належним чином. Подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Не заперечує проти розірвання шлюбу та визначення місця проживання їхнього спільного сина [PERSON] разом з батьком (а.с.50). Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служби у справах дітей Надвірнянської міської ради Івано-Франківської області Попова Н.В. у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог в частині визначення місця проживання неповнолітньої дитини з батьком. Підтримала висновок комісії про доцільність визначення місця проживання дитини з позивачеи. Зазначила, що на засіданні комісії відповідачка пояснила, що у них з чоловіком погіршилися стосунки та дала згоду на те, щоб син залишився проживати з батьком, вказала, що останній є хорошим батьком та у неї претензій до нього як до батька дитини немає. Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 16.09.2022 по даній справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання; залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Службу у справах дітей Надвірнянської міської ради, як представника органу опіки та піклування та зобов`язано надати висновок про доцільність проживання малолітньої дитини з батьком. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 22.11.2022 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. Дослідивши матеріали справи, всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясування обставин справи, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 24.03.2022 в управлінні надання адміністративних послуг Надвірнянської міської ради, актовий запис № 13. Після реєстрації шлюбу відповідач не змінювала своє дошлюбне прізвище (а.с. 4). За час спільного проживання у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про його народження (а.с. 5). Як вбачається з позовної заяви та пояснень представника позивача, на протязі останніх двох місяців сторони проживають окремо, їхні відносини мають формальний характер, спільного господарства не ведуть, їхні стосунки припинені і відновлені бути не можуть. Неповнолітній син проживає з батьком, що підтверджується актом обстеження №655 від 19.09.2022 (а.с.21). Як вбачається з висновку про визначення місця проживання дітей, затвердженого рішенням виконавчого комітету Надвірнянської міської ради від 14.11.2022 № 132, 04.11.2022 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини вирішувалось питання про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] . На засіданні комісії були присутні [PERSON] та [PERSON] [PERSON] . Повідомила членів комісії пр. те,що сімейні стосунки з чоловіком погіршилися через велику різницю у віці, різні погляди на сімейне життя, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних стосунків з чоловіком. Окрім того, вона планує переїхати за кордон терміном на 1 рік та не заперечує, щоб дитина на даний час проживала з батьком. [PERSON] підтвердив, що сімейні відносини у їхній сім`ї дійсно погіршилися через нерозуміння та велику різницю у віці. Разом з тим, він не заперечує,щоб малолітня дитина проживала з ним, а дружина виїхала за кордон. Працівниками служби у справа дітей було обстежено умови проживання та утримання малолітньої дитини, [PERSON] в сім?ї батька. На час обстеження виявлено, що умови проживання задовільні, відповідають нормам для проживання, розвитку та проведення дозвілля дитини. Видно, що дитині комфортно проживати з батьком. Враховуючи наведене комісія дійшла висновку вважати за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] (а.с. 49). Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 3 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. У відповідності до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч. 3 ст. 105 цього ж Кодексу шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Ч. 1 ст. 110 СК України передбачає, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як роз`яснив Пленум ВСУ у п. 10 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року N 11, проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що сторони фактично припинили подружні відносини, не ведуть спільне господарство, не підтримують подружніх відносин, їх шлюб існує формально. Крім того, вони втратили почуття поваги та любові один до одного, наміру зберегти сім`ю у сторін не має. За таких обставин суд прийшов до висновку про те, що шлюб втратив своє значення і не може бути поновлений в зв`язку з категоричним запереченням сторін, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, що має істотне значення. В зв`язку з наведеним даний шлюб підлягає розірванню. Щодо позовних вимог про визначення місця проживання малолісної дитини, суд прийшов до наступних висновків. У відповідності до ч.1 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей. За змістом норми статті 150 СК України, обов`язками батьків є піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя. Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні й має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. У відповідності до ч.2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Крім цього, за правилом ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання неповнолітніх дітей беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дітей до кожного з них, вік дітей, стан їх здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Імперативними приписами статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини. У свою чергу відповідно до частин 2, 8, 9, 10 статті 7 Сімейного кодексу України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року закріплено, що держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. Пунктом 1 статті 9 вищевказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Положеннями статті 171 Сімейного кодексу України визначено, що місце проживання малолітньої дитини з одним з батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , який на момент вирішення спору проживає з батьком. Згідно ч.ч. 4-6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до висновку комісії з питань захисту дитини Надвірнянської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету від 14.11.2022 року № 132, доцільно визначити місце проживання дитини з батьком, що, повною мірою відповідає її інтересам. Будь-яких підстав вважати, що внаслідок проживання із батьком права дитини можуть бути порушені, судом не встановлено. Отже, висновок органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю є обґрунтованим та таким, що відповідає інтересам дитини . З огляду на вищенаведені судом докази, які надали суду сторони на підтвердження та заперечення позовних вимог, щодо розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини,

Outcome: approved