Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-12 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача Позивач звернувся до Звенигородського районного суду Черкаської області з вказаним позовом в якому просить: 1.Прийняти даний позов до розгляду та здійснити поділ майна, що є сумісною власністю подружжя. 2.Визнати за відповідачам право власності на спільно набуте, рухоме майно та виділити їй (20250грн): -Пральну машину «Candi» - 6000грн. -Холодильник «Веко» - 8000грн. -Бойлер «Round» - 900грн. -Насосну станцію - 1000грн. -Пилесос миючий «2eimer» VС7920 58Р- 1000грн. -Мікрохвильовe піч «Boman» - 400грн. -Холодільник для напоїв однокамерний Inter-400 №83549- 1700грн. -Телевізор "Honda" - 1250грн. 3.Визнати за позивачем [PERSON] право власності на рухоме майно: - автомобіль 3A3-DAEWOO модель Т-13110, номер кузова [NUMBER] та газове обладнання на автомобіль (2 500 грн.). 4. Визнати за відповідачем, особистої приватної власності на рухоме майно, куплене позивачем для себе, за його власні кошти ( на суму 29850 грн.): - Кошик для товару - б шт. - 600грн. - Холодильна вітрина 220вт АЕ 192 КС 710 - 1000грн. - Холодильна вітрина 380вт КС 19 ВВЕ - 1000грн. - Залізний стелаж -14 секцій - 4000грн. - Холодильник для напоїв двохкамерний inter (компресор №6В63490100)-2000грн - Ноутбук Dell-PP21C-700грн. - Пристрій безперебійний «GCM» - 500грн. - Веб-камера - 2шт - 100грн. - Комплекс сигналізації (саморобний) -200грн. - Провід (2.5*2) 30м - 300грн. - Провід для веб-камер 10м - 100грн. - Товар (торгова марка Стимул, цукерки а асортименті -130 кг.; печиво торгова марка «Десняночка» 100 кг. - на суму 18000грн. - золото (дві сережки, каблучка, ланцюжок, хрестик натільний) - 5600грн. - Сканер для зчитування штрих - коду товару «Metrologi» ( з переходніком з клавіатури) - 900 грн. - рекламний щит 1м на 1м, з трубою - 300 грн. - рекламний банер 1 м. на 1 м. з написом «М`ясний світ» «Ласунчик» 2 шт. - 700 грн. - рекламний банер 2 м. на 0.25 м з написом «М`ясний світ» «Ласунчик» - 350 грн. 4. Особисті кошти позивача, за які він викупив золото з ломбарду (5600 грн.) залишити відповідачу в рахунок сплати частки відповідачки в автомобілі. 5 Судові витрати стягнути з відповідача відповідно до представлених платіжних документів. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що [PERSON] та [PERSON] , перебували у шлюбі з 05.09.2015 по 02.07.2019 року, який 02.07.2019 року був розірваний. У період перебування у шлюбі сторони набули наступне майно: Холодильник для напоїв однокамерний lnter-400 №83549, Мікрохвильова піч «Воman», Холодильник «Веко», Пральна машина «Candy», Пилесос миючий «zelmer» VC7920 SSP, Бойлер « Round », Насосна станція, Газове обладнання на автомобіль, Автомобіль 3A3-DAEWOOSENS, модель Т-13110 номер кузова [NUMBER] взятий в кредит під час шлюбу). Після розлучення сторони не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна. Тому позивач змушений звернутися до суду. Відповідач [PERSON] не подала до суду відзив . Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 06.07.2022 позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків. Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 13.10.2022 було відкрито провадження. Розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 24.11.2022 року розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Фактичні обставини, встановлені судом Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов не підлягає до задоволення. У суді встановлено, що 05 вересня 2015 року позивач та відповідач уклали шлюб, який зареєстрований у відділі ДРАЦС РС Звенигородського РУЮ у Черкаській області, актовий запис №115, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с.16). 02.07.2019 року шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 02.07.2019 року (а.с.14) Згідно договорів купівлі продажу земельної ділянки та житлового будинку від 30.10.2013 року позивач придбав земельну ділянку та житловий будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] .Відповідно до договорів купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку від 25.12.2015 року позивач [PERSON] продав належні йому земельну ділянку та житловий будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] (а.с.8-13). Відповідно до договору кредиту №3-в-0523 від 03.12.2019 року позивач [PERSON] отримав кредит у КС «Кредит-Союз» в сумі 28000.00 грн., мета отримання кредиту - придбання авто (а.с.23). Згідно копій квитанцій до прибуткового касового ордеру вбачається, що у грудні 2015 року відповідач [PERSON] сплачувала кошти на погашення кредиту (а.с.19). Відповідно до розписки від 05.12.2019 року, яка міститься в матеріалах справи [PERSON] отримала від [PERSON] кошти в сумі 24800.00 грн. за оплату автомобіля ЗАЗ Деу-Ланос взятий в кредит в шлюбі. Претензій до [PERSON] не має (а.с.22). В матеріалах справи наявний акт складений депутатом Звенигородської міської ради від 28.10.2019 року згідно якого було проведено обстеження приміщення магазину за адресою [ADDRESS] та визначено перелік речей які знаходилися в ньому та акти складені депутатом Звенигородської міської ради від 28.10.2019 року згідно яких було проведено обстеження приміщення в будинку, дворута прибудинкової території за адресою [ADDRESS] та визначено перелік речей які знаходилися в ньому (а.с.19-21). В матеріалах справи наявна розписка з якої вбачається, що [PERSON] купив холодильник за 1000.00 грн. (а.с.33). В матеріалах справи наявні свідчення [PERSON] та [PERSON] , які підтверджує, що [PERSON] встановлював в лютому 2016 чотирнадцять секцій торгового стелажа в магазині за адресою [ADDRESS] (а.с.29, 30), [PERSON] , який підтвердив, що [PERSON] у лютому 2016 року реставрував чотирнадцять секцій торгового стелажа, [PERSON] , яка пояснила, що [PERSON] заборонила описувати магазин. [PERSON] надав письмові свідчення в яких зазначив, що [PERSON] придбав у нього ноутбук «Дел» влітку 2016 року. [PERSON] надав письмову розписку, що в травні 2016 року продав [PERSON] холодильник для напоїв за 2000 грн., [PERSON] надав письмову розписку, якою підтвердив, що влітку 2016 року продав [PERSON] зчитувач штрих-коду за 900 грн., [PERSON] письмово підтвердила, що бачила, як [PERSON] домовлявся і розраховувався за стелажі в лютому 2016року (а.с.38), [PERSON] письмово підтвердила, що [PERSON] викупляв золото з ломбарду також остання підтвердила, що [PERSON] розраховувався за товарну накладну на 18000.00 грн. власними коштами, які він отримав від продажу будинку, [PERSON] засвідчив, що бачив як [PERSON] знімав у Приват Банку щоб оплатити першу накладну за цукерки та печиво в перших числах березня 2016 року також останній бачив як [PERSON] привіз холодильну вітрину в лютому 2016 року. Відповідно до відомостей про проданий товар [PERSON] в Торговому домі «Атлант» придбав телевізор «Хонда24» 14.02.1917р. В матеріалах справи міститься копія з якої вбачається, що було виготовлено банер « Ласунчик » на суму 925.00 грн. Згідно договору оренди №4 від 01.03.2016 року Звенигородське УВПУТОС передав в оренду [PERSON] частину приміщення, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Відповідно до виписки з ЄДРЮО ФОП [PERSON] зареєстрована ФОП з 23.06.2015 року. Згідно договору купівлі - продажу №ФТ-5284840 від 29.12.2014 року [PERSON] на умовах товарного кредиту придбала Пральну машину «CANDIGV4 117D2\\1-S, холодильник "BEKO CN 335220 X", пилосос миючий «zelmerVC7920.5SP/ZVC762ZPUA, наб. пос LECHEFSS531. З витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна вбачається, що автомобіль Деу-Сенс, д.н.з. [NUMBER] обтяжено ПАТ «Акцент Банк». В матеріалах справи наявні розписки позивача [PERSON] в яких останній підтвердив перелік майна, яке він особисто забрав та боргові розписки з яких вбачається, що відповідач [PERSON] брала кошти в борг. Також в матеріалах справи містяться інші свідчення, які зазначають безліч інших обставин. Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права, оцінка аргументів сторін. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України учасники справимають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. За приписами ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічні положення щодо рівності часток у спільній сумісній власності містить ч. 2 ст. 372 ЦК України. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Згідно ч. 2, 3 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Стаття 63СК України,передбачає,що дружина та чоловік мають рівні права на володіння,користування і розпорядження майном,що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція зазначених норм свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Тлумачення норм сімейного законодавства свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу, набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Це не суперечить правовій позиції Верховного Суду України у справі №6-399цс17 де зазначено, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частина 1 ст. 80 ЦПК України зазначає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року N 14 «Про судове рішення» передбачено, що суд у мотивувальній частині рішення повинен наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також надати оцінку всіх доказів. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, вирішуючи даний спір, суд повинен надати належну оцінку правовим підставам заявленого позову та зібраним у справі доказам, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу та засад змагальності сторін, відповідно до яких позивач зобов`язаний був довести обставини, на які посилався на підтвердження позову щодо факту набуття спірного майна сторонами під час шлюбу або за спільні кошти. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. До вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17 березня 2011 року (остаточне - 17 червня 2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». Всупереч наведеному позивач [PERSON] не довів перед судом, що в період шлюбу з [PERSON] вони спільно придбавали рухоме майно, що зазначене в позовній заяві, оскільки на підтвердження даного факту не надав суду жодних належних та допустимих доказів, які б кожен окремо або в сукупності підтверджували б наведені в позові обставини щодо придбання меблів, побутової техніки та інших речей і автомобіля в тому числі. Клопотань про витребування вказаних доказів судом не заявляв. Лише зазначення в позові переліку рухомого майна без відповідних підтверджуючих документів (квитанції, чеків, накладних тощо), які б містили інформацію про час, місце, вартість та ім`я покупця, саме по собі не свідчить про придбання такого майна під час шлюбу. Надані позивачем розписки вважає неналежним доказом, оскільки вони належним чином не завірені, надані від імені невстановлених осіб, належним чином не засвідчені іне можуть слугувати доказом придбання майна у певний проміжок часу. Відтак суд вважає позов не доведеним і в його задоволенні слід відмовити. Розподіл судових витрат між сторонами. Оскільки суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, судові витрати, суд залишає за позивачем.

Outcome: dismissed