Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-11 00:00:00

У листопаді 2022р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просив суд: - стягнути з відповідача на свою користь борг за договором позики від 30.12.2016 р. в сумі - 544000,00 грн., інфляційні витрати у розмірі 157502,80 грн., суму трьох відсотків річних з простроченої суми у розмірі 63625,64 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 30.12.2016 року між [PERSON] (надалі за текстом - позивач) та [PERSON] (надалі за текстом - відповідач) було укладено договір позики (надалі за текстом - договір). Того ж дня, позивач передав відповідачу грошові кошти, у готівковій формі, в сумі 20000,00 доларів США, що станом на 30.12.2016 року було еквівалентно 544000,00 гривень, за курсом НБУ 27,20 грн. за 1 долар США (надалі за текстом - сума позики). В підтвердження передачі суми позики за договором позики відповідач, в присутності свідка [PERSON] власноручно написав боргову розписку на ім`я позивача, чим засвідчив факт отримання зазначеної суми позики 30.12.2016 року. Із змісту розписки вбачається, що відповідач взяв на себе зобов`язання повернути суму позики в строк до 30 грудня 2017 року, проте таке зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим, вказану суму позики за договором позики, в строки визначені в розписці, не повернув. У зв`язку із вищевикладеним, позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом до відповідача. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04.01.2022 р. відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 06.07.2022 р.закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. До судового засідання стороною позивача було подано до суду заяву про розгляд справи у відсутність сторони позивача, яка заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, з підстав, зазначених у позові і не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлявся за своїм місцем реєстрації, про поважність причин неявки в судові засідання не повідомив, у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження строк, відповідач відзив на позов не подавав. Разом з тим, відповідно до положень ч.1, 2 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що представник позивача щодо заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 30.12.2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики. Того ж дня, [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти, у готівковій формі, в сумі 20000,00 доларів США, що станом на 30.12.2016 року було еквівалентно 544000,00 гривень, за курсом НБУ 27,20 грн. за 1 долар США. В підтвердження передачі суми позики за договором позики [PERSON] , в присутності свідка [PERSON] власноручно написав боргову розписку на ім`я [PERSON] , чим засвідчив факт отримання зазначеної суми позики 30.12.2016 року. Із змісту розписки вбачається, що [PERSON] взяв на себе зобов`язання повернути суму позики в строк до 30 грудня 2017 року. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач зазначав, що відповідачем не повернутий основний борг у розмірі 20000,00 дол.США, що в еквіваленті на дату подання позову становить 544000,00 грн., суму інфляційних витрат 157502,80 грн., сума трьох процентів річних з простроченої суми у розмірі 63625,64 грн., надавши суду розрахунок значеної суми заборгованості за договором позики. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. 525 цього Кодексу, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно положень ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Положеннями ч. 1 ст. 1050 ЦК України визначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Відповідно ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС від 3 березня 2021 року у справі № 130/2604/18. Отже, вимоги щодо нарахування інфляційних є законними лише у випадку прострочення повернення коштів отриманих у національній валюті. Таким чином, вимоги про стягнення інфляційних втрат є безпідставними. Таким чином, судом встановлено, що даних, які б свідчили про повернення відповідачем суми заборгованості за договором позики позивачу судом не встановлено. В судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги частково ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають частковому задоволенню, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за договором позики у розмірі 20000,00 доларів США, що станом на 30.12.2016 року було еквівалентно 544000,00 грн., за курсом НБУ 27,20 грн. за 1 долар США, сума трьох процентів річних у розмірі 63625,64 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Outcome: approved