Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-20 00:00:00

22.09.2022 Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради Харківської області звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та призначення опікуна малолітній дитині, в обґрунтування якого вказує, що малолітня [PERSON] , [INFO] взята на облік у Службі у справах дітей, як дитина, яка перебуває у складних життєвих обставинах. Підставами взяття на облік стала інформація про факт залишення дитини без батьківського піклування через смерть матері [PERSON] . Батько дитини відмовився від виховання та утримання малолітньої доньки. Після смерті матері малолітня залишилась проживати з бабою [PERSON] . Батько дитини у родині не проживав і вихованням доньки не займався. Із пояснень [PERSON] було з`ясовано, що [PERSON] був співмешканцем її доньки. ЗА інформацією директора школа дитиною опікувалась тільки мати та баба. Малолітня [PERSON] пояснила, що з батьком вона не знайома і не відчуває до нього ніяких почуттів, батько для неї є сторонньою людиною. У зв`язку з чим позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав, встановити опіку та стягнути аліменти. В судовому засіданні представник позивача Гладчено Н.О. позовні вимоги підтримала, подання про доцільність встановлення опіки над малолітньою [PERSON] підтримала, просила задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, звернувся до суду з заявою, у якій зазначив, що проти позбавлення його батьківських прав не заперечує, проте заперечує проти стягнення аліментів, оскільки надає матеріальну допомогу дитині у добровільному порядку. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи повідомлена своєчасно та належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши представника позивача, приходить до наступного: Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Судом встановлено, що батьками малолітньої [PERSON] є [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , яке видано Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції (а.с. 7). 27.09.2013 [PERSON] уклала шлюб та змінила прізвища на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , яке видане Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції (а.с. 10). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , яке видане Новобаварським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (а.с. 9). Директором КЗ «Школа - інтернат №14» 01.07.2022 надано інформацію, відповідно до якої [PERSON] навчається у КЗ «Школа - інтернат №14». До закладу, з питань зарахування дитини, зверталась мати [PERSON] , дитина проживала з матір`ю та бабою, на вихідні дні дитину зі школи забирала мати, батьківські збори відвідувала мати учениці, батько, [PERSON] , жодного разу не відвідував заклад освіти, дитиною ніяк не опікувався, вихованням не займався (а.с. 14). З заяви, яка посвідчена нотаріально, [PERSON] , батька дитини, вбачається, що він не заперечує проти позбавлення батьківських прав відносно дочки [PERSON] (а.с. 12). Аналогічну заяву власноруч [PERSON] надав суду, де зазначив, що не заперечує проти позбавлення батьківських прав відносно дочки [PERSON] . З пояснень, наданих представником позивача Гладченко Н.О. у судовому засіданні випливає, що батько дитини не цікавиться життям доньки, не надає допомогу та не опікується нею. Згідно з міжнародними та національними правовими нормами до прав дитини належить, зокрема, право на врахування її думки щодо питань, які стосуються її життя. Зокрема, відповідно до положень ст. 12 ч. І Конвенції ООН від 20 листопада 1989 р. «Про права дитини» (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року ), держави - учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Разом з тим, у судовому засіданні не була опитана дитина [PERSON] , оскільки на території України введено воєнний стан, місто Харків піддається ракетним обстрілам, а отже надмірне пересування містом може становити загрозу життю дитини. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей У Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Отже, в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню до дитини, матеріально її не забезпечують, а тому підлягає позбавленню батьківських прав. Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Виходячи з положень ст. 167 СК України, дитина за бажанням другого з батьків може бути передана йому. Якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Особам, зазначеним у ч. 4 ст. 167 СК України, дитина може бути передана лише за їх заявою або за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до подання про доцільність встановлення опіки над малолітньою [PERSON] , [INFO] служба у справах дітей вважає, що встановлення опіки над дитиною та призначення [PERSON] опікуном є доцільним та відповідає інтересам дитини (а.с. 5-6). Довідкою Харківського обласного центру соціальних служб від 29.08.2022 підтверджується, що [PERSON] пройшла курс підготовки за програмою підготовки кандидатів в опікуни, піклувальники, прийомні батькам та батьки - вихователі та рекомендована для включення до Єдиного банку даних потенційних опікунів, піклувальників, прийомних батьків, батьків вихователів (а.с. 16). Згідно ст. ст.180, 181 Сімейного Кодексу України, якими передбачено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XII (78912) від 27 лютого 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з вимогами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частини 1 статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з частиною 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Метою законодавчого закріплення права одного з батьків, з ким проживає дитина на отримання аліментів у твердій грошовій сумі є перш за все захист інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Системно аналізуючи норми матеріального права та надані сторонами докази, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням положень ст.182 СК України, враховуючи фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Ч. 2 ст 166 СК України Особа визначено, що позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Приймаючи до уваги викладене, виходячи з інтересів дитини, суд приходить до висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно з ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача. Так, при звернені до суду Департамент служб у справах дітей ХМР не сплачував судовий збір на підставі п. 14 ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про судовий збір». Відповідно до ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» при зверненні до суду Департамент служб у справах дітей повинен був сплатити судовий збір у розмірі 7443 грн. Приймаючи до уваги те, що позивач звільнений від сплати судового збору, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір слід стягнути з відповідача в дохід Держави.

Outcome: approved