Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-04 00:00:00

У липні 2022 року [PERSON] , звернулась до суду із вищевказаним позовом до [PERSON] , посилаючись на те, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем з 04 грудня 2015 року. Від даного шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Позивач звернулася до суду з позовною заявою про стягнення аліментів на утримання дитини до досягнення нею повноліття, в якому були заявлені вимоги стягнути з відповідача аліменти на утримання однієї дитини в розмірі 1/4 половини усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно починаючи з моменту подання позовної заяви. До початку слухання справи позивач у судове засідання надала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Відповідач, відповідно до вимог ст.128 ЦПК України, у встановлений судом строк відзиву на позов не надав, у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце слухання справи був повідомлений належним чином, проте про причину своєї неявки суду не повідомив та заяви про розгляд справи без його участі не надавав. У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивачки, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи наведене та дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе провести розгляд справи в заочному порядку та ухвалити заочне рішення. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 15 Сімейного кодексу України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються зазначені правовідносини. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно зі ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Судом встановлено, що факт перебування сторін у шлюбних правовідносинах підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , актовий запис про шлюб № 616 від 04 грудня 2015 року, видане Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2022 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Також судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 300 від 17 березня 2016 року, видане Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції. Згідно довідки про склад сім`ї від 30 травня 2022 року виданою головою правління садового товариства «Ясне» [PERSON] , дитина проживає разом із позивачкою. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У частині 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч.6 ст.12 зазначеного Закону батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Відповідно до ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з ч. 1,2 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. На підставі ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідності до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.79, а також ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Враховуючи обставини перелічені у ст.182 СК України, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі ј половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Від сплати судового збору позивачка звільнена на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». У відповідності до вимог ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому, суд вважає за необхідне, стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір по справі у розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved