Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-05 00:00:00

1.Позиція позивача. У січні 2022 року до провадження Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшов зазначений позов, згідно до якого позивачем заявлено наступні позовні вимоги: -Усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні [PERSON] , [INFO] , квартирою [ADDRESS] , шляхом зняття [PERSON] , [INFO] , з реєстраційного обліку за зазначеною адресою; -зобов`язати відділ у місті Кам`янському Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зняти з реєстрації [PERSON] , [INFO] , з реєстраційного обліку за даною адресою. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що він зареєстрований у зазначеній квартирі, з 07 червня 2004 року. Окрім нього, у квартирі [ADDRESS] , також зареєстровані його батько [PERSON] , [INFO] , та його тітка - [PERSON] , [INFO] . [INFO] його батько [PERSON] , [INFO] , помер, на підставі чого був знятий з реєстраційного обліку за вказаною адресою. [PERSON] , [INFO] , з лютого 2002 року і по теперішній час не проживає у квартирі [ADDRESS] , в якій її особистих речей не зберігається. Також відповідачка не несе витрат з оплати комунальних послуг, витрат з утримання житла у належному стані. Місце знаходження відповідачки позивачу не відомо, так як зв`язок вона не підтримувала ні з ним, ні з батьком, починаючи за 2002 року. На підставі зазначеного, він вважає, що він несе тягар сплати комунальних послуг, за відповідача, яка не проживає і не користується такими послугами, що також обмежує його у праві на приватизацію зазначеної квартири, а тому просить задовольнити вимоги вцілому. 2. Позиція відповідача. Відповідачка [PERSON] , будучи зареєстрована за адресою квартира [ADDRESS] , сповіщалася про дату дату, час та місце розгляду справи згідно до вимог ст.130 ЦПК України, як шляхом направлення судових повісток за місцем реєстрації, так і через оголошення на сайті судова влада. В судові засідання не прибувала, заяв та клопотань не подавала, причину неявки суду не повідомляла, також відзиву на позов, чи зустрічний позов відповідачем не подано. 3. Позиція третіх осіб, без самостійних вимог щодо предмету спору. Відділ у місті Кам`янському Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області будучи належним чином сповіщений про дату, час та місце судового розгляду, подав заяву про розгляд справи без участі їхнього представника. 4. Процесуальні питання пов`язані з розглядом справи. 27 січня 2022 року надійшла позовна заява до провадження суду. 30 січня 2022 року відкрито провадження по справі, в порядку спрощеного позовного провадження. Сторони в судове засідання не прибути, позивачем подано заяву про проведення розгляду справи за його відсутності, і проти заочного розгляду не заперечував. Відповідач в судове засідання не прибула. 3-я особа подала заяву про проведення розгляду за їх відсутності. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилася в судове засідання, поважності причини неявки не повідомила, заяв і клопотань не подала, відзиву або зустрічного позову не заявила, та те, що позивач не заперечує проти вирішення справи в заочному порядку, а тому суд вважає можливим проведення заочного розгляду справи, на підставі наявних у справі доказів. 5. Фактичні обставини встановлені судом. Квартира [ADDRESS] - є комунальною власністю. На час розгляду справи по суті, у квартирі [ADDRESS] , зареєстровано дві особи - позивач [PERSON] , [INFO] , і відповідач [PERSON] , [INFO] , що підтверджено довідкою ТОВ «Абонент ХХІ» № 001155861 від 04 січня 2022 року. Згідно до особового рахунку № [NUMBER] , на квартиру [ADDRESS] , встановлено що у зазначеній квартирі станом на 16 травня 1994 рік було зареєстровано [PERSON] , - як квартиронаймача, та [PERSON] , як сестру квартиронаймача, і 07 червня 2004 року [PERSON] , як сина квартиронаймача. Актом КП КМР «Добробут» № 1 від 10 січня 2022 року, складеного за наслідком комісійного обстеження, встановлено, що у квартирі [ADDRESS] , починаючи з 2002 року зі слів [PERSON] , [PERSON] не проживає, що також підтверджується показами сусідів квартир № 31 - [PERSON] , і № 35 - [PERSON] . Згідно до свідоцтва про смерть, підтверджено, що [PERSON] , [INFO] , помер - про що зроблено актовий запис № 1343 від 09 вересня 2021 року Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Факту перешкоди відповідачу [PERSON] у проживанні та користування зазначеною квартирою не встановлено. 6. Правові норми законодавства застосовані судом. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Статтею 72 ЖК України зазначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно із п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, переведення майна в інше жиле приміщення, виїзд в іншій населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк, тощо. Крім того, відповідно до ст. 19 ЦК України особа має право на самозахист свого цивільного права та права іншої особи від порушень і протиправних посягань. 7. Висновки та мотиви прийнятого рішення. Спір що виник між позивачем та відповідачем підлягає врегулюванню згідно до Житлового кодексу УРСР, так як квартира [ADDRESS] , є комунальною власністю. Факт того, що на час звернення до суду із позовом та на час розгляду справи по суті, у зазначеній квартирі зареєстровано дві особи, - позивач та відповідач встановлено судом на підставі фактичних даних заявлених позивачем, і акту про не проживання, за наслідком комісійного обстеження квартири та підтвердження заявленого факту сусідами. Відповідно до статті 64 ЖК Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом із ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами й несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина, їхні діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом із ним і ведуть спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права й обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Згідно з частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше, як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством. Відповідно до частини першої статті 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У частині третій статті 71 вказаного кодексу наведено випадки, в яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців. Згідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Звертаючись до суду із позовом позивач на підставі належних та допустимих доказів довів, що відповідач втратила право користування житлом за адресою: квартирою [ADDRESS] , внаслідок не проживання у квартирі за період з 2002 року, відсутності поважних причин на не користування зазначеним житлом, та не несення витрат на утримання житла за зазначений період, що становить понад двадцять років. Факту перешкоди відповідачу у проживанні чи користування зазначеним житлом, на час розгляду справи не встановлено. Зняття з реєстрації місця проживання (перебування) здійснюється органом реєстрації, на території територіальної громади, на яку поширюються повноваження відповідної ради (у тому числі через центр надання адміністративних послуг) (пункт 3 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року № 265 "Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад". Зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі: рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про зняття із зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. А тому позовні вимоги, в частині визнання відповідача такою що втратила право на користування квартирою [ADDRESS] , є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню. В той же час, позовні вимоги позивача щодо усунення йому перешкод у праві користування та розпорядження, не узгоджуються із встановленими правами позивача як користувача житла. Право на користування житлом, з боку відповідача жодним чином не обмежується, так як стверджено самим позивачем, відповідачка у зазначеній квартирі не проживає і не має особистих речей. Щодо права розпорядження квартирою, то зазначене право може бути належне лише власникові житла, яким позивач не є, так як квартира є комунальною власністю. Щодо зобов`язання також відділ у місті Кам`янському Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області вчинити певні дії, то зазначені дії передбачені діючим законодавством, яке передбачає зняття відповідача з реєстраційного обліку з місця її реєстрації, на підставі судового рішення, яке набуло законної сили, а тому і в цій частині, заявлені вимоги не узгоджуються із правовими нормами та не підлягають задоволенню. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року )» «Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення…Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року)». 8. Судові витрати. Щодо стягнення судових витрат, то при зверненні із позовом позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 992,40 гривень, а тому у відповідності до ч.1 ст.141ЦПК України, судові витрати понесені позивачем підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial