Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-13 00:00:00

Позивач звернувся до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з даним позовом, в якому, просить звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, що стягуються на підставі виконавчого листа № 138/1461/13-ц, виданого Могилів-Подільським міськрайонним судом Вінницької області від 29.05.2014, в розмірі 108000,00 грн., яка виникла станом на 01.07.2022 та утворилась за період з січня 2020 року по липень 2022 року, а також накладеного на позивача в рамках виконавчого провадження № 51905027 штрафу в розмірі 54000,00 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що він з відповідачем з 26.12.2007 перебував у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 14.11.2012. Від даного шлюбу у сторін народилась дитина [PERSON] , [INFO] . 23.10.2013 рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області задоволено позов [PERSON] та вирішено стягувати з позивача на користь відповідача на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 10.07.2013 і до досягнення дитиною повноліття. 29.05.2014 на виконання вказаного рішення Могилів-Подільським міськрайонним судом видано виконавчий лист, на підставі якого Оболонським відділом державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження № 51905027. У вересні 2022 року позивачу стало відомо, що заборгованість зі сплати аліментів, яка утворилась в період з січня 2020 року по липень 2022 року, сягає 108000,00 грн. Вказана заборгованість виникла у зв`язку з тим, що позивач з січня 2020 року не сплачував аліменти на утримання своєї малолітньої дитини у зв`язку з тим, що у нього було виявлено тяжкі захворювання, а саме гепатит В, СНІД, туберкульоз, що впливають на його фізичний стан, а також перешкоджають у працевлаштуванні та зумовлюють несення значних грошових витрат на придбання дороговартісних ліків. Також позивач страждає на супутні захворювання такі як лордоз поперекового відділу, протрузії диску, екструзії дисків, остеохондроз, сколіоз. Крім того позивач зазначає, що був засуджений вироком Деснянського районного суду м. Києва від 17.11.2015 до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 8 місяців. Наявність судимості також стає на заваді працевлаштуванню, у зв`язку з чим протягом 2020-2022 років він не мав матеріального доходу. За таких підстав, відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України, позивач вважає, що наявність в нього тяжких захворювань, що потребує значних витрат на лікування, та судимостей, що ускладнюють його працевлаштування, є достатніми підставами для того, щоб суд звільнив його від сплати заборгованості за аліментами за період з січня 2020 року по липень 2022 року включно в розмірі 108000,00 грн. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду від 08.11.2022 відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження, роз`яснено сторонам порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання, направлено відповідачу копію позовної заяви з доданими до неї матеріалами. Також вказаною ухвалою відмовлено у відкритті провадження за позовною вимогою про звільнення від сплати штрафу. 12.12.2022 сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання до суду не з`явились. Позивач надіслав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив розглядати справу без його участі. Відповідач правом подання відзиву на позовну заяву не скористалась. Вказане не перешкоджає розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Конституцією України визначено основні права й обов`язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено статтею 180 СК України. З матеріалів справи встановлено, що 26.12.2007 сторони зареєстрували шлюб, який був розірваний рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 14.11.2012 (а.с. 17-18). Під час перебування у шлюбі у сторін народилась дитина [PERSON] , [INFO] , яку відповідно до рішення про розірвання шлюбу було залишено на утриманні та вихованні матері [PERSON] . Згідно з рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 23.10.2013 у справі № 138/1461/13-ц з позивача на користь відповідача на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , стягуються аліменти у розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 10.07.2013 і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 14-16). На виконання вказаного рішення суду, 29.09.2014 Могилів-Подільським міськрайонним судом Вінницької області видано виконавчий лист та Оболонським відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження № 51905027. Згідно з розрахунком зі сплати аліментів по виконавчому провадженню № 51905027 у позивача існує заборгованість зі сплати аліментів, яка станом на липень 2022 року становить 108000,00 грн (а.с. 33). При цьому з вказаного розрахунку заборгованості вбачається, що станом на січень 2020 року заборгованість по аліментах позивача вже становила 78000,00 грн., що спростовує твердження позивача, що заборгованість за аліментами у розмірі 108000 грн. утворилась за період з січня 2020 року по липень 2022 року. Згідно з частиною другою статті 197 Сімейного Кодексу України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами, у разі якщо доведе суду, що заборгованість зі сплати аліментів виникла внаслідок тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення. При цьому такі обставини повинні мати місце саме на час виникнення такої заборгованості. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 cт. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач, як на підстави для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами, посилається на те, що у нього виявлені тяжкі захворювання: гепатит В, СНІД, туберкульоз, що впливають на його фізичний стан, а також перешкоджають у працевлаштуванні та зумовлюють несення значних грошових витрат на придбання дороговартісних ліків. Також позивач страждає на супутні захворювання такі як лордоз поперекового відділу, протрузії диску, екструзії дисків, остеохондроз, сколіоз. Крім того позивач зазначає, що був засуджений вироком Деснянського районного суду м. Києва від 17.11.2015 до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 8 місяців. Наявність судимості також стає на заваді його працевлаштуванню. На підтвердження вказаних обставин позивач надав суду копії: вироку Деснянського районного суду м. Києва від 17.11.2015, яким позивача засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 8 місяців; протоколу магнітно-резонансної томографії від 12.04.2022; довідку флюрографічного обстеження від 16.05.2022; комп`ютерної томографії органів грудної клітини від 30.11.2021; результатів досліджень від 03.01.2022; протоколу МСКТ органів грудної клітини від 21.02.2022; консультативних висновків спеціаліста від 01.12.2021 та від 01.07.2022, а також довідки КНП «Фтизіатрія» від 04.01.2021, якими підтверджується факт лікування позивача від туберкульозу та перебування в зв`язку з таким захворюванням на відповідному медичному обліку. Разом з тим, вказані докази в їх сукупності доводять лише викладені у них факти, а саме постановлення судом вироку відносно позивача, наявності у нього ряду захворювань та проходження відповідного обстеження та лікування. Проте позивач не надав суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження як витрат на його лікування, так і того, що наявність судимостей та наявних захворювань унеможливлюють його працевлаштування, а відтак і виконання рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 23.10.2013. Більше того, як вже зазначалось вище, заборгованість за аліментами станом на січень 2020 року вже становила 78000 грн., в той час як надані позивачем копії медичних документів на підтвердження у нього ряду захворювань та їх лікування датовані, починаючи з 04.01.2021. Тобто значна частина заборгованості за аліментами у позивача виникла ще до виявлення у позивача захворювань та початку їх лікування. Враховуючи викладене вище, а також те, що при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини, суд вважає, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed