Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-13 00:00:00

Зміст позовних вимог: [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Службу в справах дітей Надвірнянської міської радипро розірвання шлюбу та визначення місця проживання неповнолітньої дитини. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він з відповідачем [PERSON] проживають в зареєстрованому шлюбі. В шлюбі в них народилася дочка [PERSON] [INFO] , яка є неповнолітньою та проживає разом з нею. Одруження з відповідачем виявилося невдалим. Відповідач не піклується про створення нормальних сімейних стосунків, між ними виникають сварки та конфлікти. Вони втратили взаємоповагу один до одного. Понад один рік відповідач знаходиться закордоном, вони проживають окремо. З того часу вони не підтримують подружніх стосунків, не цікавляться один одним. Вони втратили почуття любові один до одного. На даний час їх шлюб носить формальний характер. За таких обставин подальше збереження шлюбу та подальше спільне життя суперечать інтересам сім`ї. Стислий виклад позиції сторін : Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, від представника поступила заява в якій просить справу слухати у їх відсутності, позовні вимоги підтримують повністю, з підстав зазначених в позовній заяві. Просили шлюб між позивачем та відповідачем розірвати, залишити неповнолітню дочку [PERSON] [INFO] проживати разом з матір`ю, залишити позивачу шлюбне прізвище після розірвання шлюбу, стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати. Відповідач в судове засідання потворно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у відповідності до ч.11 ст.128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України, з опублікуванням якого особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Про причини неявки відповідач не повідомив, заяви про слухання справи у його відсутності не поступало. Тому зі згоди сторони позивача суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. Представник третьої особи - служби у справах дітей Надвірнянськоїміської ради в судове засідання не з`явився. Однак від представника поступила заява в якій просить справу слухати у їх відсутності. Крім того, поступило рішення Надвірнянської міської ради 14.11.2022 року за № 134, яким затверджено висновок комісії з питань захисту прав дитини щодо визначення місця проживання малолітньої: [PERSON] [INFO] з матір`ю [PERSON] . Відносно задоволення позову про визначення місця проживання дитини з матір`ю не заперечили. Згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Процесуальні дії у справі: Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 03.08.2022 р. відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання, залучено Службу в справах дітей Надвінянської міської ради , як представника органу опіки та піклування до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. Фактичні обставини, встановлені судом: Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 13 червня 2017 року в Краснянській сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, актовий запис №4, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с. 12). В шлюбі в сторін народилася дочка [PERSON] [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 13). З акту обстеження умов проживання позивача [PERSON] від 04.07.2022 року встановлено, що позивач разом з неповнолітньою дочкою проживає в будинку батьків за адресою [ADDRESS] (а.с. 14). З висновку комісії з питань захисту прав дитини затвердженого рішенням Надвірнянської міської ради 14.11.2022 року за № 134, встановлено що комісія з питань захисту прав дитини вважає за доцільне визначити місця проживання неповнолітньої [PERSON] [INFO] з матір`ю [PERSON] (а.с. 42-43). Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права: Відповідно до частини 9 та 10 ст. 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.1 та 3 ст. 55 цього Кодексу дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Згідно ч. 3 та 4 ст. 56 цього Кодексу кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як роз`яснив Пленум ВСУ у п. 10 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року N 11, проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони припинили подружні відносини протягом часу, який оцінюється тривалим, не ведуть спільне господарство, не підтримують подружніх відносин. Їх шлюб існує формально. Примушування позивача до збереження шлюбних стосунків з відповідачем суперечить вимогам закону. Отже, враховуючи відсутність у сторін морально-правової основи шлюбу, яка ґрунтується на почуттях взаємної поваги та любові, взаємній підтримці та допомозі, враховуючи фактичні взаємини подружжя, мотиви та причини розлучення, категоричну позицію сторін, суд дійшов висновку, що сім`я сторін розпалася, подальше збереження сім`ї неможливе і суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, а тому шлюб необхідно розірвати. Щодо позовних вимог про визначення місця проживання неповнолітньої дитини суд прийшов до наступних висновків. У відповідності до ч.1 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей. За змістом норми статті 150 СК України, обов`язками батьків є піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя. Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні й має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. У відповідності до ч.2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Крім цього, за правилом ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання неповнолітніх дітей беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дітей до кожного з них, вік дітей, стан їх здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Імперативними приписами статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини. У свою чергу відповідно до частин 2, 8, 9, 10 статті 7 Сімейного кодексу України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року закріплено, що держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. Пунктом 1 статті 9 вищевказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Положеннями статті 171 Сімейного кодексу України визначено, що місце проживання малолітньої дитини з одним з батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у сторін народила дочка [PERSON] [INFO] , яка на момент вирішення спору проживає з матір`ю [PERSON] . Згідно ч.ч. 4-6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до висновку комісії з питань захисту дитини Надвірнянської міської ради від 14.11.2022 року за № 134, доцільно визначити місце проживання дитини з матір`ю що, повною мірою відповідає її інтересам. Будь-яких підстав вважати, що внаслідок проживання із матір`ю права дитини може бути порушені, судом не встановлено. Отже, висновок органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання дитини з маті`ю є обґрунтованим та таким, що відповідає інтересам дитини . Щодо позовних вимог про стягнення судових витрат по справі суд прийшов до наступних висновків. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, згідно ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Як встановлено судом, між позивачем [PERSON] та адвокатом Брайляк Е.Я. укладений договір про надання правничої допомоги №2309/21 (а.с. 7-8). Згідно попереднього розрахунку суми судових витрат позивач планує понести судові витрати в сумі 6984,800 грн., а саме: 500,00 опрацювання матеріалів для подання позову , 2000,00 грн. підготовка позовної заяви адвокатом, 1984,00 грн. - сплачений судовий збір , 2500,00 грн. представлення інтересів в суді (а.с.6). Згідно квитанцій серія АЕ №179 від 07.07.2022 року за складання процесуальних документів та представлення інтересів в суді позивачем було сплачено 5000,00 грн. адвокату Брайляк Е.Я. (а.с. 5). З огляду на зміст викладених норм чинного законодавства України, виконуючи положення ч. 3 ст. 141 ЦПК України та враховуючи оцінені судом докази щодо понесення стороною позивача витрат пов`язаних з розглядом справи і встановлені судом обставини стосовно дійсного понесення судових витрат , суд прийшов до висновку, що сума судових витрат на професійну правову допомогу в сумі 5000,00 грн відповідає заявленим в попередньому (орієнтовному) розрахунку, співмірною із складністю справи, часом витраченим адвокатом і обсягом наданих ним послуг. Тому суд приходить до висновку про необхідність відшкодування судових витрат з відповідача в користь позивача у розмірі 5000,00 грн.на професійну правничу допомогу. При подачі позовної заяви позивачем[PERSON] сплачено судових збір в сумі 1984,80 грн. (а.с.3-4). У відповідності до ст.141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача сплачені судовий збір в сумі 1984,80 грн.. Висновки суду: Дослідивши матеріали справи, всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясування обставин справи, суд прийшов до наступних висновків. З огляду на вищенаведені судом докази, які надали суду сторони на підтвердження та заперечення позовних вимог, щодо розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини,

Outcome: approved