Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-11 00:00:00

08 лютого 2022 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ним та [PERSON] , який зареєстрований 12 жовтня 2016 року Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис № 557. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що з відповідачем знаходиться в зареєстрованому шлюбі з 12 жовтня 2016 року. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, взаємоповаги один до одного, через різні погляди на життя, в зв`язку з чим втрачене почуття любові та поваги. Сторони проживають окремо, спільне господарство та бюджет не ведуть, спільні інтереси відсутні. Примирення та збереження сім`ї неможливе. За клопотанням відповідачки сторонам був наданий строк для примирення три місяці, про що постановлено відповідну ухвалу та зупинено провадження у справі. Ухвалою суду провадження у справі поновлено, справа призначена до розгляду. На вказану дату та час позивач в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Наданий судом строк на примирення результатів не дав. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, направила до суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, заявлені позовні вимоги визнає, не заперечує щодо їх задоволення. Просила залишити прізвище, присвоєне при державний реєстрації шлюбу, « [PERSON] ». Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, то, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, розглядаючи справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, судом встановлено наступне. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб, повторно виданого 12 жовтня 2016 року, серії [NUMBER] , сторони уклали шлюб 12 жовтня 2016 року, який зареєстрований Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис № 557. Під час державної реєстрації шлюбу відповідачка змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 12 липня 2018 року, серії [NUMBER] ; та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 12 липня 2018 року, серії [NUMBER] . Шлюбні стосунки між сторонами не склались та вони фактично припинили шлюбні відносини, мешкають окремо, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають. Про спір між сторонами щодо місця проживання дітей та розподілу спільного майна на час розгляду справи не заявлено. Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, при цьому, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 112 Сімейного кодексу України встановлено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У своїй позовній заяві, поданій до суду, позивач просить розірвати шлюб, відповідач в свою чергу, в своїй заяві також не заперечує проти задоволення позову, що є свідченням того, що вона також втратила будь-який інтерес до шлюбу з позивачем. Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що шлюб сторін носить формальний характер і збереження шлюбу не відповідає інтересам сторін, які не бажають зберегти сім`ю, у зв`язку з чим позов [PERSON] є таким, що підлягає задоволенню. Крім цього, статтею 113 Сімейного кодексу України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В зв`язку з чим, суд вважає можливе задовольнити клопотання відповідачки та після розірвання шлюбу залишити їй прізвище, присвоєне при державний реєстрації шлюбу, « [PERSON] ». Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 992,40 грн.

Outcome: approved