Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-15 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Товарної Біржі «Українська», третя особа: виконавчий комітет Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області про визнання Договору купівлі-продажу нерухомості - житлового будинку, зареєстрованого Товарною Біржею «Українська», реєстраційний номер № 108186 від 07 липня 2000 року - дійсним. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що 07 липня 2000 року між позивачкою та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] укладено договір купівлі-продажу майна, розташованого по [ADDRESS] у складі житлового будинку: А-1 - житловий будинок, Б-1 - літ кухня, В-1 - сарай, Г-1 - сарай, Д-1 - погріб, колодязь № 1, басейна № 2, паркан 3-8, що належало [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке видане Покровською державною нотаріальною конторою 10.06.2000 року, реєстраційний № 1880, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, видане Покровською державною нотаріальною конторою 30.11.1993 року, реєстраційний № 881, та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.12.1993 року, реєстраційний № 945. Договір купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] був укладений на Товарній біржі «Українська» та зареєстрований 07 липня 2000 року за № 108186. Житловий будинок з господарськими спорудами придбано в [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за 6707,00 грн., дану суму одержано продавцями повністю до підписання договору. Договір купівлі-продажу за № 108186 від 07.07.2000 року на житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] , зареєстрований в Синельниківському МБТІ під № 11 25.08.2000 року, а також Синельниківським МБТІ було внесено відповідні зміни до технічного паспорту житлової будівлі. Договір всіма сторонами був повністю виконаний, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звільнено житловий будинок та господарські будівлі, всі зареєстровані в будинку особи, зняті з реєстрації за вказаною адресою. Ні заперечень, ні зауважень ніхто із сторін щодо правочину не заявляв. На підставі укладеного договору купівлі-продажу житлового будинку позивачка [PERSON] безперешкодно зареєструвалася за вищевказаною адресою, та використовує житловий будинок і господарські будівлі для постійного проживання, у її користуванні знаходиться земельна ділянка розміром 1500 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] регулярно сплачує комунальні платежі. На час укладення договору купівлі-продажу житлового будинку, а саме 07.07.2000 року, ні позивачка, ні відповідачі - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не знали, що договір купівлі-продажу житлового будинку, у відповідності до ст.47 ЦК України (1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки, на той час також був чинний Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст. 15 якого, правочини, зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають, у чому нас запевнили працівники Товарної біржі «Українська». 10.10.2022 року позивачка звернулася до державного реєстратора виконавчого комітету Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровській області із заявою про реєстрацію права власності на житловий будинок [ADDRESS] . Як документ, що підтверджує право власності на житловий будинок [PERSON] було подано договір купівлі-продажу, укладений на Товарній біржі «Українська» та зареєстрований 07.07.2000 року за № 108186 та 25.08.2000 року в Синельниківській МБТІ під № 11. У реєстрації було відмовлено, оскільки наданий договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями не є дійсним. Таким чином, виконавчим комітетом Покровської селищної ради не визнається дійсність договору купівлі-продажу житлового будинку, укладеного на Товарній біржі «Українська» 07.07.2000 року за № 108186, та зареєстрований 25.08.2000 року в Синельниківського МБТІ під № 11, що порушує моє право на володіння та розпорядження належним [PERSON] нерухомим майном. В зв`язку з чим, позивачка змушена звернутися до суду з метою захисту своїх прав. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяв про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без ї участі, позов визнає, не заперечує проти його задоволення. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили, відзиву на позовну заяву не надавали. Представник відповідача Товарної біржі «Українська» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав. Представник третьої особи виконавчого комітету Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку. Так, відповідно до п.п. 1,3 частини 1 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5). чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до статті 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що 07.07.2000 року позивачкою було придбано за 6 707 грн. у [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] житловий будинок, розташований за адресою: по [ADDRESS] , на підтвердження цього між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нерухомості, посвідчений ТБ «Українська», 07.07.2000 реєстраційний №108186 (а.с.10). Договір купівлі-продажу за № 108186 від 07.07.2000 року на житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] , зареєстрований в Синельниківському МБТІ під № 11-162, а також 25.08.2000 року Синельниківським МБТІ було внесено відповідні зміни до технічного паспорту житлової будівлі. (а.с. 4-5). Згідно копії рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 13.10.2022 року № 65117554, [PERSON] було відмовлено у державній реєстрації права власності, форма власності: приватна на житловий будинок, що розташований [ADDRESS] , оскільки сторонами не було дотримано вимоги нотаріального посвідчення правочину і, як наслідок, потягнуло за собою недійсність цього договору (а. с. 6). Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Суд вважає, що оскільки спірні правовідносини між сторонами виникли у 2000 році, відповідно до п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, до них належить застосувати положення ЦК УРСР 1963 року, чинного на час їх виникнення. Статтею 153 ЦК УРСР 1963 року визначено, що договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Відповідно до ст. ст. 224, 225 ЦК УРСР 1963 року, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; якщо її учасниками є члени біржі; якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня (ст. 15 ЗУ «Про товарні біржі» у редакції від 16.02.1997 року). Отже, суд приходить до висновку про те, що при укладанні договору між сторонами досягнуто згоди по всім істотним його умовам, які сторони повністю виконали, а саме, продавці отримали грошові кошти, а покупцю передано нерухоме майно і до нього перейшло право власності на житловий будинок. За положеннями ст. 227 ЦК УРСР 1963 року, договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Разом з тим, згідно з ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» редакцією від 16.02.1993 року, в редакції, яка діяла на час укладання спірного договору, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Також, відповідно до ч. 2 ст. 220 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Як роз`яснено в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про визнання угод недійсними з підстав недодержання нотаріальної форми» від 28.04.1978 № 3, визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно з ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Враховуючи те, що угода купівлі-продажу нерухомості від 07 липня 2000 року фактично відбулася, сторони всі свої зобов`язання за угодою купівлі-продажу нерухомості виконали, нерухоме майно належним чином зареєстровано на час укладання договору, але в наступному нотаріальне посвідчення договору не відбулося, суд вважає за можливе визнати вищезазначений договір дійсним. Враховуючи наведене,

Outcome: approved