Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-04 00:00:00

В липні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про поділ спільного\~сумісного майна\~подружжя та просила суд постановити рішення, яким розділити нерухоме майно між [PERSON] та [PERSON] , набуте у шлюбі, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнавши за [PERSON] та [PERSON] , право власності кожного на: 9/20 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 836740312214, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що в цілому складається з: житловий залізобетонний, обшитий сайдінгом будинок А, загальною площею 87,7 кв.м., з яких житлова площа 38,7 кв.м., та наступних господарських будівель та споруд: котельні саманної, обкладеної цеглою Б, гаража цегляного В, вбиральні цегляної Г, сарай цегляний Д, сарая 1/2 дерев`яного, 1/2 цегляного Е, сарая цегляного Ж, зливної ями залізобетонні кільця з/я, колодязя металеву труби К, огорожі металевої, залізобетонні плити, шиферної, замощення асфальтобетонного 1; 9/20 частин земельної ділянки, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 836744312214, кадастровий номер 1221455400:02:004:0777, площею 0,1382 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS] . Представник позивачки [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, про що надала відповідну заяву та письмову промову в судових дебатах(а.с.183-186), надано відповідь на відзив(а.с.74-79). Відповідач [PERSON] заперечував щодо задоволення позовних вимог про що надав відповідну заяву(а.с.182), надано відзив(а.с.42-65). Третя особа [PERSON] 22 листопада 2021 року надав пояснення у судовому засіданні в якості свідка. Вислухавши представника позивачки, відповідача та його представника, допитавши свідків, дослідивши докази, повно та всебічно вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 3\~ст. 368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Встановлено, що з 05 вересня 2009 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.9), та згідно рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2018 року шлюб між сторонами розірвано(а.с.10). 03 листопада 2015 року [PERSON] надала довіреність на ім`я [PERSON] , згідно якої уповноважила останнього розпоряджатися та продати належну їй квартиру [ADDRESS] , а також отримати аванс, гроші за відчужувану частину квартири(а.с.48). Так, 28 листопада 2015 року [PERSON] діючи на підставі довіреності та від імені [PERSON] уклав договір купівлі-продажу квартири, яка належала [PERSON] , згідно умовами якої здійснив продаж квартири за 218\~830 грн. 00 коп., що підтверджується відповідним договором(а.с.51). В подальшому, під час перебування у шлюбі з [PERSON] , а саме 29 січня 2016 року за [PERSON] було зареєстровано право спільної часткової власності на 9/10 частин житлового будинку та земельної ділянки, з кадастровим номером 1221455400:02:004:0777, загальною площею 0,1382 га, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іІпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна(а.с.14-15). Зазначені обставини також підтверджуються договорами купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку, згідно яких [PERSON] надала приватному нотаріусу [PERSON] відповідну згоду (а.с.52-57). Інша частина права спільної часткової власності зареєстрована за батьком відповідача третьою особою по справі. На підтвердження участі позивачки у купівлі спірного домоволодіння і земельної ділянки надано відповідь АТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» згідно якого надано інформацію, що 04 серпня 2014 року між [PERSON] та АТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» було укладено договір банківського вкладу на суму 13\~000,00 дол. США(а.с.92). Відповідач зазначає, що гроші для купівлі спірного домоволодіння та земельної ділянки були ним отримані в період перебування у шлюбі, однак отримані вони були від матері внаслідок продажу частини домоволодіння, яке залишилося їй після розірвання шлюбу, про що надав відповідні договори купівлі-продажу укладені між ним та [PERSON] (а.с.115-116). Згідно пункту 16 договору купівлі-продажу укладеного між [PERSON] та [PERSON] від 06 червня 2014 року, [PERSON] надала свою згоду на продаж зазначеного домоволодіння, згідно якої остання надала згоду на продаж зазначеного майна її чоловіком в інтересах сім`ї, що підтверджується відповідною згодою(а.с.162). Відповідно до п.1,2,3 ч. 1 ст.57 CK України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею,ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, що також передбачено ст. 372 ЦК України, згідно якої у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.п. 19, 23, 24 своєї Постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу; вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимог ст. 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки у разі неподільності майна (ч. 2 ст. 364 ЦК України). Підставою набуття подружжям права спільної сумісної власності є лише одна обставина: набуття (придбання) майна за час шлюбу, крім випадків встановлених законом або договором. Відповідно до правової позиції ВСУ, висловленої у постанові від 03.06.2015 року № 6-38цс15, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи ст. 60 СК України,\~та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: час набуття такого майна, кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя. Тільки в разі встановлення цих фактів і визначення критеріїв норма ст. 60 СК України\~вважається правильно застосованою. У постанові Верховного Суду України від 18 травня 2016 року у справі № 6-3037цс15 вказано, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу, включається спільне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, а також те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України). Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (ст. 68 СК України). Відповідно до\~положень\~ст.\~12\~ЦПК України\~цивільне\~судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позивачкою доведено факт придбання спірного майна в період перебування у шлюбі та за рахунок ведення спільного господарства, що підтверджується наявністю укладених договорів від імені відповідача в інтересах сім`ї, а також спільних грошових вкладів у банківській установі, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] . Суд не приймає доводи відповідача щодо купівлі спірного майна за особисті кошти, оскільки ним не доведено, що кошти, які отримувались від продажу майна(квартири та частини домоволодіння) були отримані ним у особисту приватну власність. Також суд не приймає до уваги пояснення свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , оскільки зазначені пояснення стосуються саме щодо фактів продажу нерухомого майна, однак безумовно не вказують щодо отримання коштів внаслідок продажу у особисту власність відповідача. Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам. Так, оскільки позовні вимоги [PERSON] задоволено в повному обсязі, то з відповідача підлягає стягненню сплачений нею судовий збір у розмірі 1489 грн. 72 коп.

Outcome: approved