Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-11 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до Слобожанської територіальної громади в особі Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області, третя особа [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом.. Учасники цивільного процесу в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись, позивач у позові просив розглянути справу без його участі, відповідач подав клопотання про проведення судового розгляду без участі їх представника, третя особа причини неявки суду не повідомила. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе провести судове засідання за відсутності учасників процесу. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що ухвалою суду від 02.02.2022 задоволено клопотання [PERSON] про залучення її в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] є дядьком третьої особи [PERSON] . [PERSON] є спадкоємцем після смерті свого батька [PERSON] . При цьому, померлий [PERSON] є рідним братом позивача [PERSON] . В позові [PERSON] просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті їх, спільної з братом (померлий [PERSON] ), матері [PERSON] на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Тобто з вищенаведеного вбачається, що третя особа - [PERSON] може претендувати за частину спірного майна. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. 2. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. 3. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 4. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно визначного у ст. 13 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства: 1. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 3. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ч.2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Отже, відповідачами за позовами про визнання права власності в порядку спадкування за законом мають бути залучені в якості відповідачів усі спадкоємці, які мають власні права та інтереси на предмет спору. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно з вимогами ст.ст. 50, 51 ЦПК України позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Як вбачається зі змісту зазначених статей, саме на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Саме на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Така правова позиція висловлена в постанові Великої палати Верховного суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, яка відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України є застосованою у цій справі. Тобто, визначення кола відповідачів, предмета та підстав спору є диспозитивним правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - є обов`язком суду, який відповідно до визначеного у ст. 2 ЦПК України завдання цивільного судочинства щодо справедливого та ефективного розгляду справи виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Так, після залучення до участі у справі [PERSON] , в якості третьої особи, позивач по справі подав заяву про зменшення позовних вимог, фактично визнавши, що [PERSON] може претендувати за спірне спадкове майно. Проте, будь-яких заяв про залучення [PERSON] саме в якості співвідповідача або заміну неналежного відповідача, не подавав. При цьому відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Отже, [PERSON] , позбавлена можливості скористатися передбаченими ст. 49 ЦПК України правами сторони справи, а участь у справі в процесуальному статусі третьої особи, права якої є вужчими за права сторони по справі, не може забезпечити виконання завдання цивільного судочинства щодо справедливого розгляду і ефективного вирішення цієї справи. Оскільки позивач [PERSON] позовних вимог до [PERSON] не пред`явив, клопотань про залучення до участі у справі як співвідповідача або заміну первісного відповідача належним відповідачем не заявляв, то за таких обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. При цьому, суд роз`яснює [PERSON] , що він не позбавлений можливості подати позов з цим же предметом та з цих же підстав до належного відповідача. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed