Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-18 00:00:00

15 липня 2022 року [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] із вимогою про стягнення аліментів на утримання дітей (а. с. 1-5). В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що від подружнього життя з відповідачем вони мають малолітніх синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Останні декілька років стосунки між сторонами поступово погіршувались, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними будь-яких відносин. З лютого 2022 року відповідач покинув дружину та дітей і почав проживати окремо. Відповідач не надає жодної матеріальної допомоги на утримання дітей, вони перебувають на повному утриманні позивачки. У зв`язку із тим, що діти потребують постійного догляду, позивачка не може у повній мірі забезпечувати спільних дітей, тому вважає, що батько, будучи здоровим та працездатним може та повинен сплачувати аліменти. Зазначила, що відповідач офіційно не працює але має постійний дохід та приховує усі свої доходи. Так 31 липня 2021 року він уклав договір про надання послуг № 147 із ФОП [PERSON] , згідно із яким виконавець зобов`язується надати замовнику, за його рахунок, послуги з придбання та транспортування автомобіля сірого кольору Nissan Altima 2017 року випуску, а замовник зобов`язується прийняти надані послуги та сплатити їх. Протягом трьох днів із дня підписання даного договору, замовник зобов`язуються передати виконавцеві завдаток у розмірі 6630 доларів США. Крім того, 21 жовтня 2021 року, на підставі договору купівлі-продажу, сторони придбали у спільну часткову власність по частині квартири [ADDRESS] , вартість якої складала 648633 гривні 08 копійок. Також, у 2021 році та на початку 2022 року відповідач за власні кошти здійснював оплату туристичних послуг з відпочинку своєї сім`ї (мати, батько та двою дітей), сума яких складає приблизно 150000 гривень, без врахування сум, які витрачені безпосередньо на відпочинку. Інші особи, щодо яких відповідач має аліментні зобов`язання відсутні. Тому прохає суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання двох малолітніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 20000 гривень, починаючи стягнення з дня подання позову до суду та до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою суду від 12 вересня 2022 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін (а. с. 38), копія якої надіслана учасникам справи 12 вересня 2022 року за № 15262/22-Вих/2/204/1782/22 (а. с. 39). 03 жовтня 2022 року на адресу суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву (а. с. 45-48), в якому він позовні вимоги не визнає, прохає суд відмовити у їх задоволенні у повному обсязі, однак не заперечував проти стягнення з нього аліментів у розмірі частини від заробітку але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. В обґрунтування відзиву зазначив, що під час переговорів з позивачкою він виявив бажання добровільно сплачувати аліменти у розмірі 4000 гривень щомісячно на двох малолітніх дітей до їх повноліття, однак позивачка відмовилась, посилаючись на те, що цього буде недостатньо. Наголосив, що добровільно надає матеріальну допомогу на утримання дітей, відправляючи кошти на особисту картку позивачки. Також зазначив, що сплачує всі комунальні послуги за квартиру, у якій проживає позивачка із дітьми. З приводу купівлі автомобіля сірого\~кольору Nissan\~Altima\~2017\~року випуску зазначив, що придбав його за кошти раніше проданого автомобіля Skoda Octavia Tour 2008 року випуску. Посилався на те, що позивачка є директором ФОП «Агенція нерухомості Партнер», мала гарний заробіток та сама сплачувала за всі сімейні подорожі на відпочинок. Зазначив, що він вимушений винаймати собі житло, а також не має постійного доходу, оскільки офіційно не працює. 11 жовтня 2022 року на адресу суду надійшла відповідь позивачки на відзив (а. с. 52-55), в обґрунтування якої вона зазначила, що аліменти у сумі 20000 гривень щомісяця необхідні для харчування, купівлі одягу та інших побутових потреб. Зазначила, що відповідач не надавав жодної грошової допомоги на утримання дітей з лютого 2022 року, однак дізнавшись про подання позову про стягнення аліментів до суду одразу надіслав на її банківську картку кошти у сумі 4000 гривень та 3000 гривень з призначенням платежу аліменти. Також зазначила, що вона самостійно сплачує кошти за комунальні послуги у квартирі, де проживає з дітьми, а не відповідач. Крім того, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів від 05 жовтня 2022 року № 311720860, на підставі договору купівлі-продажу від 09 серпня 2021 року, відповідач придбав квартиру загальною площею 43,6 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та в подальшому 21 вересня 2021 року здійснив продаж даної квартири. Крім того зазначила, що відповідачу належить наступне нерухоме майно: частки у спільній частковій власності кв. [ADDRESS] , та 1/3 частка у спільній частковій власності кв. [ADDRESS] , тому вважає викладені у відзиві обставини щодо відсутності у відповідача житла не відповідають дійсності. Тому прохає суд задовольнити позовні вимоги про стягнення аліментів. Представник позивачки у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, прохав їх задовольнити. Окремо зазначив, що сторона позивача прохає стягнути аліменти у сумі 20000 гривень щомісячно із розрахунку по 10000 гривень на кожну дитину. Відповідач та його представник у судовому засіданні заперечували щодо стягнення 20000 гривень аліментів на утримання дітей, однак не заперечували щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей у розмірі частини від його заробітку, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони від шлюбу мають двох малолітніх синів [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10 липня 2018 року (а. с. 12) та паспортом № [NUMBER] , який видано 03 квітня 2019 року (а. с. 14-15); та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 23 грудня 2020 року (а. с. 13) та паспортом № [NUMBER] , який видано 17 березня 2021 року (а. с. 16-17).\~Діти проживають\~разом з\~позивачкою та\~перебуває на\~її утриманні. 31 липня 2021 року відповідач уклав договір про надання послуг № 147, відповідно до якого останній планує придбати автомобіль Nissan Altima сірого кольору 2017 року випуску (18-20). 21 жовтня 2021 року було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого продавець передає у власність, а покупці приймають у спільну часткову власність, а саме: частину [PERSON] , та частину [PERSON] , придатну для використання за призначенням в цілому квартиру [ADDRESS] (а. с. 21 та на звороті). Відповідно до розділу 6 договору про туристичне обслуговування № К38/210713-1 від 13 липня 2021 року (а. с. 22-25), який укладено між позивачкою та Туроператором ФОП [PERSON] , вартість туристичних послуг складає 20350 гривень, яку замовник зобов`язується сплатити протягом одного банківського дня з дати укладення даного договору. Згідно із додатком № 1 до договору про туристичне обслуговування № К38/210713-1 від 13 липня 2021 року (а. с. 25), сторони по справі разом із дітьми відпочивали у [PERSON] з 20 липня 2021 року по 27 липня 2021 року. 07 вересня 2022 року відповідач переказав власні кошти на банківську картку позивачки у сумі 4000 гривень з призначенням платежу «аліменти» (а. с. 49) та 16 вересня 2022 року 3000 гривень (а. с. 50). Позивачка сплачує за утримання будинку та комунальні послуги за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується роздруківками квитанцій з ПриватБанку (а. с. 57-67). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно , Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів від 04 жовтня 2022 року № 311549544, відповідачу належить наступне нерухоме майно: частки у спільній частковій власності кв. [ADDRESS] , та 1/3 частка у спільній частковій власності кв. [ADDRESS] (а. с. 68-71). Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таке право кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дитину до її повноліття, який закріплений у ст. 51 Конституції України, а також у ст. 180 Сімейного кодексу України та гарантується Державою, Нормою ст. 15 СК України чітко регламентовано, що сімейні обов`язки не можуть бути перекладені на іншу особу. Відповідно до вимог ст. ст. 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Приписами ст.\~8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» визначено, що кожна дитина\~має право\~на рівень\~життя,\~достатній для\~її фізичного,\~інтелектуального,\~морального,\~культурного,\~духовного і\~соціального розвитку,\~а батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН, ч. ч. 7, 8 ст.\~7\~СК України визначено, що при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання. Такий висновок також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладено у постанові від 30 квітня 2021 року у справі № 283/1309/17. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує вимоги щодо мінімального розміру аліментів, який не може бути менший ніж 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що передбачено ч. 2 ст.182 СК України. Також, вимогами до ч. 2 ст. 182\~СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Приписами ч. ч. 1, 2 ст. 80 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі; розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 191\~СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , на час розгляду справи виповнилось 4 повних роки, а [PERSON] 2 повних роки. Законом України\~від 03\~листопада 2022\~року №\~2710-IX «Про державний\~бюджет України\~на 2023\~рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2022 року встановлено у розмірі - 2684 гривні. Частиною 1\~ст.\~1 Закону\~України «Про\~прожитковий мінімум» визначено, що прожитковий мінімум вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Враховуючи, що відповідач перебуває у працездатному віці, на утриманні інших дітей не має, суд вважає, що він спроможний сплачувати позивачці аліменти на утримання спільних дітей. Враховуючи вищевикладене, оскільки батьки зобов`язані у рівній мірі забезпечувати дітей усім необхідним, суд вважає, що відповідач зобов`язаний утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Тому суд доходить висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання малолітніх синів у розмірі 1/3 частки від усіх його видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи стягнення з 15 липня 2022 року, і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, що є об`єктивним, необхідним, достатнім та справедливим розміром стягнення аліментів з урахуванням встановлених у справі обставин та відповідно до вимог чинного законодавства України. Суд вважає, що саме цей розмір аліментів буде справедливим, оскільки під час розгляду справи стороною позивача не доведено належними та достатніми доказами необхідність стягнення з відповідача розміру аліментів, який заявлено у позові. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. На підставі приписів ст. 141 ЦПК України, суд стягує із відповідача на користь держави судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: partial