Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-04 00:00:00

Позивач [PERSON] 16 травня 2016 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення частки у спільному майні із спільної сумісної власності та визнання права власності в порядку спадкування за законом, покликаючись на те, що [INFO] помер його батько - [PERSON] , після смерті якого він подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини на Ѕ частини житлового будинку [ADDRESS] . Згодом він дізнався, що спадщина батька складається також із земельної ділянки, внаслідок чого він звернувся до нотаріуса з метою видачі свідоцтва про прийняття спадщини, однак, нотаріус відмовила у його виданні, оскільки дана земельна ділянка перебуває у спільній сумісній власності і частка померлому не була виділена. Просить визначити за [PERSON] , померлим [INFO] , 1/2 частку у спільному сумісному майні, а саме - земельній ділянці, площею 0, 325 га, з кадастровим номером 4610136300:04:012:0030 на [ADDRESS] , визнати за ним право власності на дану частку земельної ділянки. Відповідач [PERSON] звернулась до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування після смерті [PERSON] на 174/325 частини земельної ділянки загальною площею 0,0325 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 4610136300:04:012:0030 в розмірі згідно фактично встановленого порядку користування земельною ділянкою. Ухвалою суду від 21 грудня 2021 року зустрічний позов прийнятий до сумісного розгляду. Позивач-відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причина неявки суду невідома. Представник позивача-відповідача [PERSON] в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги, просила їх задовольнити. Зустрічний позов не визнала, зазначила, що не слід враховувати посилання відповідача, позивача за зустрічним позовом, на зміну частки будинку за адресою [ADDRESS] , оскільки після прийняття спадщини самовільно була здійснена добудова , право власності на яку не було зареєстроване. Реконструкція будинку (А-2) була проведена без дотримання дозвільних документів. З цього приводу були надіслані відповідачу попередження щодо виконання приписів. Визнання права власності на спадкове майно за спадкоємцем, яке не належало спадкоємцеві за життя немає правової підстави. Просила відмовити у задоволенні зустрічного позову, задовольнити первісний. Відповідач-позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причина неявки суду невідома. Представник відповідача-позивача [PERSON] в судовому засіданні проти первісного позову заперечила, просила задовольнити зустрічний позов, зазначила, що дійсно померла [PERSON] не встигла узаконити добудову, однак давала згоду на забудову. Тому вважає, що при визначення часток земельної ділянки слід врахувати наявність у [PERSON] добудови, яка була нею успадкована та якою вона володіє. Оскільки з урахуванням належної їй частини площі будинку у розмірі 83/100, позивачу належить 17/100 частини будинку, та на такий же розмір земельної ділянки має право і відповідач- позивач [PERSON] . Просила відмовити у задоволенні первісного позову, зустрічний позов задовольнити. Третя особа Друга Львівська державна нотаріальна контора в судове засідання не з`явилась, надала клопотання про розгляд справи без участі свого представника. Вислухавши пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи та надавши їм оцінку в їх сукупності, суд вважає, що заявлені позивачем вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] підлягає відмові з наступних підстав. Відповідно до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. На підставі вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 321 право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно із ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У ст. ст. 3, 4 ЦПК України зазначається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до п.п.2в) постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про поділ спільного майна або виділ з нього частки. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Судом встановлено, що що земельна ділянка, площею 0,342 га, з кадастровим номером 4610136300:04:012:0030 на [ADDRESS] належить [PERSON] , [PERSON] , що стверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №30905001 від 02 вересня 1996 року. Земельна ділянка була передана для обслуговування житлового будинку за адресою [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 01 листопада 2002 року [PERSON] помер [INFO] , про що складено відповідний актовий запис за №5071. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 03 червня 2014 року, виданого державним нотаріусом Другої львівської нотаріальної контори, зареєстрованого у реєстрі 1-503, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , спадщину у вигляді Ѕ частини житлового будинку [ADDRESS] прийняв [PERSON] . Свідоцтво видано без врахування житлового будинку, позначеного в плані А'-2, право власності на будинок А'-2 не виготовлено. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно із ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтями 1296-1299 ЦК України визначено, що питання про право на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Пленумом Верховного Суду України у п. 23 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до листа Другої Львівської державної нотаріальної контори №99/02-15 від 26 січня 2016 року державний акт на земельну ділянку на [ADDRESS] виданий на праві спільної сумісної власності двом співвласникам, які померли, нотаріус не може визначити склад спадкового майна, а саме яка частка належала спадкодавцю. Відповідно до ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Статтею 370 ЦК України передбачено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Таким чином, за життя [PERSON] та [PERSON] земельна ділянка, площею 0,342 га, з кадастровим номером 4610136300:04:012:0030 на [ADDRESS] належала в рівних частках, а саме по/1/2 кожному, іншої домовленості між власниками щодо розміру часток не було встановлено. Як вбачається з витягу з реєстру прав нерухомого майна від 25.02.2009 року [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності належало по Ѕ частки будинку по [ADDRESS] . Також зазначене самовільне будівництво. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 26 червня 2014 року, виданого державним нотаріусом Другої львівської нотаріальної контори, зареєстрованого у реєстрі 1-563, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , спадщину у вигляді Ѕ частини житлового будинку [ADDRESS] на підставі заповіту прийняла [PERSON] . Свідоцтво видано без врахування житлового будинку, позначеного в плані А'-2, право власності на будинок А'-2 не виготовлено. Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно встановлює, що до 1 січня 2012 року державна реєстрація права власності та права користування (сервітут) на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках, права користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; права власності на об`єкти незавершеного будівництва, а також облік безхазяйного нерухомого майна, довірче управління нерухомим майном проводилося реєстраторами БТІ, створеними до набрання чинності Законом України від 11 лютого 2010 року "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та інших законодавчих актів України" та підключеними до Реєстру прав власності на нерухоме майно При розгляді заявлених вимог суд враховує, що відповідно до ч.1 статті 376 Цивільного кодексу України самочинне будівництво це житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. До спадкоємців переходить право власності не на самочинно збудований будинок, а на будівельні матеріали, обладнання, які були використані в процесі будівництва, якщо спадкодавцем здійснено самочинне будівництво (абзац перший пункту 7 постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7). Оформлення документів про право власності на самочинне будівництво здійснюється на підставі рішення суду або нотаріусом. Як вбачається з Витягу із протоколу №27 від 19.11.1996 року міжвідомчої комісії Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради на заяву [PERSON] про надання дозволу на продовження самовільно розпочатої прибудови до будинку [ADDRESS] вирішено, що технічно можливо продовжувати самовільно розпочату добудову після виготовлення та погодження у встановленому порядку технічної документації. Згідно до Листа Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м.Львові від 29.09.2017 р. відсутні відомості щодо документів, які дають право на виконання будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів за адресою [ADDRESS] . Судом безспірно встановлено, що добудова А'-2 була здійснена самочинно до будинку, який був вже побудований на відведеній земельній ділянці, також вже був введений в експлуатацію та мав реєстрацію на власників. Тому відповідно до вищезазначеного Пленуму ВС від 30 травня 2007 року №7 суд вважає, що позивач за зустрічним позовом має право тільки на будівельні матеріали, які були використані спадкодавцем під час будівництва добудови А'-2 до будинку [ADDRESS] та відмовляє у задоволенні зустрічного позову. Суд вважає, що заявлені позивачем [PERSON] вимоги є обґрунтованими, оскільки позивач має право, як спадкоємець першої черги на спадкування майна померлого батька [PERSON] , а саме на Ѕ частку спірної земельної ділянки, які належали його батькові за життя та надавалась йому для обслуговування будинку, на якій він також має право у розмірі Ѕ частки. Частиною першою 88 ЗК України передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. За ч.4 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. А відтак право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак у будь якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи (частина п`ята статті 319 ЦК України). При задоволенні первісного позову суд враховує, що сторони не надали варіанти поділу земельної ділянки, та

Outcome: approved