Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-07 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до суду із даною заявою, в якій просила ухвалити рішення, яким встановити факт його проживання на території України з 1990 року. В обґрунтування поданої заяви покликається на те, що він народився [INFO] у с. Колониця, Стрийського району Львівської області. З 1965 по 1973 рр. навчався у Конюхівській восьмирічній школі. 04.03.1976 Стрийським РВ ВС Львівської області одержав паспорт громадянина СРСР [NUMBER] . З травня 1977 по 17.05.1979 служив у Радянській Армії. В 1977 він здав у Стрийський війскомат паспорт громадянина СРСР. Та після проходження служби він мав зробити інший паспорт, однак такий не зробив. З 1980 по 1989 він їздив на роботу у Росію вахтовим методом. У 1990 р. коли розпався СРСР почався конфлікт з Росією він перестав ї`здити на роботу та постійно проживав з батьками у с. Колодниця, Стрийського району, Львівської області. Після смерті батьків по даний час він проживає у [ADDRESS] . Звернувшись у Головне управління міграційної служби у Львівській області з заявою про отримання паспорту громадянина України йому було рекомендовано звернутись у суд для підтвердження факту його проживання на території України станом на 24.08.1991 р. Заінтересована особа правом на подання відзиву не скористалася. Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 12 жовтня 2022 року головуючим суддею в справі визначено суддю Янів Н.М. /а.с. 8/ Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13.10.2022 заяву [PERSON] про встановлення факту постійного проживання на території України прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 14.11.2022 Роз`яснено сторонам їх процесуальні права /а.с. 9/. Розгляд справи по суті відбувся 08.12.2022 за участі заявника [PERSON] .. Заявник [PERSON] у судовому засіданні підтвердив той факт, що у нього відсутній паспорт громадянина України у зв`язку з чим він позбавлений можливості реалізовувати свої права, зокрема не може зареєструватись по місцю свого проживання, не може звернутись за медичною допомогою, а також оформити пенсію. Він ніде офіційно не працевлаштовувався так як постійно доглядав за батьками інвалідами. Просив суд задоволити заяву. Представник Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області у судове засідання не з`явився, хоча належним чином були повідомлені про час та місце судового розгляду, відзиву на подану заяву не подали. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши та дослідивши письмові докази по справі, які мають юридичне значення для її розгляду, вважає, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] в с. Колодниця, Стрийського району Львівської області, що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , актовий запис № 19. Згідно свідоцтва про народження заявника його батьками є [PERSON] , який за національністю - українець; мати є [PERSON] , яка за національністю українка. Судом також встановлено, що заявник [PERSON] був зареєстрований з 6.11.1975 по 1977 у с. Колодниця Стрийський район Львівська область, що стверджується копією будинкової книги для прописки громадян проживаючих у будинку [ADDRESS] . Також з вказаної копії будинкової книги, вбачається, що 04.03.1976 заявнику Стрийським РВ ВС Львівської області було видано паспорт серії [NUMBER] . У відповідності до копії акту - обстеження від 30.05.2022 вбачається, що комісією у складі старости с. Колодниця [PERSON] , діловода [PERSON] у пристуності сусідів: [PERSON] , [PERSON] було проведено обстеження житлового будинку [PERSON] у [ADDRESS] на факт його проживання за вищевказаною адресою. Комісією встановлено, що [PERSON] 1959 р.н. фактично проживає з 1990 по даний час без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з матеріалів справи, заявник намагався вирішити питання щодо документування його паспортом громадянина України у позасудовому порядку шляхом звернення з відповідною заявою у Головного управляння державної міграційної служби України у Львівській області про видачу паспорта громадянина України, що стверджується наявною у матеріалах справи копією заяви та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. У судовому засіданні був допитаний в якості свідка [PERSON] ,який показав, що він є уродженцем с. Колодниця Стрийського району Львівської області. Заявник є його сусідом. Ствердив, що він народився у с. Колодниця, проживав та доглядав за батьками до дня їх смерті в 2021. Заявник нікуди не виїжджав та не міг виявити їхати так як не мав документів. Вищевказаними показами свідка дійсно підтверджено той факт, що заявник [PERSON] є дійсно вказаною особою та проживає постійно у с. Колодниця Стрийського району з 1991. Суд надає віри і приймає покази свідка, так як інформації, що свідчила б про його зацікавленість у вирішенні даної справи в суду не має, та його покази не суперечать іншим доказам по справі. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Судом встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у [PERSON] перешкод в набутті громадянства України за територіальним походженням. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України). Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Перелік фактів, які підлягають встановленню судом в окремому провадженні, викладений в ч. 1 ст. 315 ЦПК України та не є вичерпним (ч. 2 ст. 315 ЦПК України). Згідно з ч. 2 ст.\~315\~ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~судову практику\~в справах\~про встановлення\~фактів,\~що мають\~юридичне значення»\~№ 5\~від 31.03.1995 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до позиції, наведеної у постанові Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 363/214/17-ц, перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, не є вичерпним і в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. При цьому не виключається встановлення факту постійного проживання на території України. Питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано законом України «Про громадянство України»,\~Указом Президента\~України від\~27\~березня 2001\~року №\~215/2001\~«Питання організації\~виконання Закону\~України «Про\~громадянство України»,\~яким затверджено\~Порядок провадження\~за заявами\~і поданнями\~з питань\~громадянства України\~та виконання\~прийнятих рішень (надалі - Порядок). За нормою\~ст. 9 Закону України «Про правонаступництво України»\~всі громадяни Союзу РСР, які на момент проголошення незалежності України постійно проживали на території України, є громадянами України. Відповідно до п. 1, 2 ч.1\~ст. 3 Закону України «Про громадянство України», - громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності\~Закону України «Про громадянство України»\~(13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Згідно п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від27березня 2001р.№ 215/2001 (далі Порядок), - встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. Пунктом 8 Порядку передбачено що для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3\~Закону\~особа,\~яка за\~станом на\~24\~серпня 1991\~року постійно\~проживала на\~території України\~і перебувала\~у громадянстві\~колишнього СРСР,\~але не\~має у\~паспорті громадянина\~колишнього СРСР\~відмітки про\~прописку,\~що підтверджує\~факт її\~постійного проживання\~на території\~України на\~зазначену дату,\~подає: а)\~заяву про\~встановлення належності\~до громадянства\~України; б)\~копію паспорта\~громадянина колишнього\~СРСР.\~У разі\~відсутності паспорта\~громадянина колишнього\~СРСР подається\~довідка територіального\~підрозділу Державної\~міграційної служби\~України про\~встановлення особи\~та про\~те,\~що за\~станом на\~24\~серпня 1991\~року особа\~перебувала в\~громадянстві колишнього\~СРСР (за\~наявності документів,\~що підтверджують\~зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Пунктом 44 Порядку визначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Крім цього, статтею 8\~Закону України\~«Про громадянство\~України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до\~Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України (п.3 ч. 2\~ст. 9 Закону України «Про громадянство України»). Визначення термінів, що вживаються у\~Законі України «Про громадянство України»\~дається у\~статті 1 цього Закону, відповідно до якої: - проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або мають військовий квиток осіб рядового, сержантського і старшинського складу, виданий іноземцю чи особі без громадянства, які в установленому порядку уклали контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні; - безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Не є порушенням вимоги про безперервне проживання виїзд особи за кордон у службове відрядження, на навчання, у відпустку, на лікування за рекомендацією відповідного медичного закладу або зміна особою місця проживання на території України. Так, досліджені в судовому засіданні копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] ;\~копія \~будинкової книги,\~ копія\~акту обстеження\~ \~від \~30.05.2022, покази свідка [PERSON] підтверджують той факт, що [PERSON] постійно проживав на території України станом на 24 серпня 1991 року. У суду відсутні підстави ставити під сумнів істинність фактів, зазначених у згаданих документах, оскільки такі відповідають і не суперечать обставинам, відомості про які містяться в інших зібраних по справі доказах. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви. Обов`язок доказування та подання доказів встановлений ст. 81 ЦПК України, в якій зазначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. На підставі вищевикладеного, з доказів у справі, які оцінено за вимогами допустимості, належності, достатності та взаємного зв`язку, судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , постійно проживав на території України станом на 24 серпня 1991 року. Встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, оскільки в майбутньому від даного факту залежить виникнення, зміна або припинення його особистих немайнових та майнових прав. Щодо судового збору. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Відтак судові витрати слід віднести на рахунок заявника.

Outcome: approved