Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивує наступним. З відповідачем по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, рішенням Калуського міськрайонного суду від 08.12.2021 року шлюб між сторонами було розірвано. В 2009 році сторонами, як подружжям, було усиновлено дитину [PERSON] , [INFO] . Позивачка зазначає, що на даний час дочка [PERSON] навчається на третьому курсі денного (стаціонарного) відділення у Фаховому коледжі культури і мистецтва на державній формі навчання і завершить навчання в навчальному закладі 30.06.2024 року. Дочка не отримує стипендії. Позивачка наголошує, що відповідач забув про свої батьківські обов`язки, про те, що усиновляючи дитину, стверджував, що буде піклуватися про дочку. Після досягнення повноліття відповідач коштів на утримання дитини не надає і взагалі нею не цікавиться. Позивачка не може самостійно забезпечувати всі витрати, які є необхідними у зв`язку із навчанням дочки в коледжі. Дитина часто виїжджає на концерти за кордон, тому всі поїздки позивачка оплачує сама. Окрім того, дочка удосконалює вивчення англійської, польської мови, тому витрачаються кошти на репетиторів. Всі ці витрати позивачка змушена нести самостійно, оскільки відповідач не допомагає. Відповідач інших дітей не має, а тому має можливість надавати грошову допомогу на утримання дочки. Відповідач має постійне місце роботи у Федеративній Республіці Німеччині, відповідно має високі заробітки. Тому позивачка змушена звернутися до суду та просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), на період навчання. Також позивачка просить стягнути з відповідача судові витрати. Відповідач подав відзив на позов. Просить врахувати, що його мама [PERSON] , 1944 року народження, вже більше року є важко хворою з діагнозом «хвороба Паркенсона». Захворювання призводить до того, що вона не може повною мірою усвідомлювати своїх дій та керувати ними, потребує як медичного нагляду і лікування, так і постійної сторонньої допомоги і контролю. У повній мірі не розуміє і не виконує навіть найпростіші побутові завдання. Без сторонньої допомоги не може себе обслужити: одягнутись, поїсти, попрати одяг. Таким чином, у неї відсутні найпростіші побутові знання та навички. Відповідач зазначає, що на даний час він вже фактично здійснює опікунство над своєю мамою і має намір дану опіку оформити юридично, а тому звернувся до Долинського районного суду із позовом про визнання його мами недієздатною та встановлення над нею опіки. Інших близьких родичів, які б могли здійснювати опіку над його мамою, немає. Другий син [PERSON] - [PERSON] на даний час перебуває у ЗСУ. Відповідач наголошує, що він не відмовляється від матеріальної допомоги дочці, по можливості буде їй допомагати, але на даний час через постійний, фактичний цілодобовий догляд за своєю хворою мамою, він не має можливості працювати та отримувати доходи, щоб також допомагати дочці. Тому відповідач просить в задоволенні позову відмовити за безпідставністю заявлених вимог. Позивачка подала відповідь на відзив. Зазначає, що під час усиновлення дитини відповідач переконав суд в тому, що він буде хорошим батьком, який буде виховувати та матеріально утримувати дитину. Проте відповідач завжди ухиляється у наданні матеріальної підтримки їхній дочці. Його твердження, що він буде допомагати по можливості, є голослівними. Позивачка наголошує, що у матері відповідача є пенсія, на яку вона може прожити, придбати продукти харчування, ліки. А їхня дочка на даний час не може заробити кошти на своє утримання, оскільки навчається на денній формі навчання. Також відповідач має дружину, з якою перебуває у цивільному шлюбі, виховує та утримує її дітей. Тому позивачка просить позов задоволити у повному обсязі. Відповідач своїм правом подати заперечення не скористався. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Судом встановлено, що рішенням Калуського міськрайонного суду від 08.12.2021 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 6). Під час перебування у шлюбі сторонами було усиновлено дитину [PERSON] , [INFO] (а.с. 5). Відповідно до ч. 4 ст. 232 СК України усиновлення надає усиновлювачеві права і покладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Із матеріалів справи вбачається, що відповідач записаний батьком [PERSON] , [INFO] (а.с. 4). Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України). Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Відповідно до довідок №144 від 19.09.2022 року та №227 від 02.12.2022 року, виданих Фаховим коледжем культури і мистецтв (м.Калуш), [PERSON] навчається в Фаховому коледжі культури і мистецтв (м. Калуш) на ІІІ курсі, спеціальності «028 «Менеджмент соціокультурної діяльності», освітньо-професійної програми «Народне інструментальне мистецтво (духові інструменти)», форма навчання - денна. Зарахована на навчання 01.09.2020 року та буде навчаться до 30.06.2024 року. Отже, [PERSON] навчається на денній формі навчання та, відповідно, потребує матеріальної допомоги обох батьків, так як необхідні кошти на придбання підручників, одягу, харчування. Відповідно до ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошові сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України. Стаття 182 СК України встановлює, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (ч.2 ст. 200 СК України) При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Як вказує ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч.7 ст.81 ЦПК України). Суд враховує, що відповідач не працює, відомості про його доходи в матеріалах справи відсутні. Водночас відповідач є фізично здоровою особою, а тому може докласти зусиль до пошуку роботи, офіційно працевлаштуватися та отримувати гідну заробітну плату. Суд також враховує, що відповідач опікується хворою матір`ю. Проте ця обставина не перешкоджає йому працевлаштуватися, оскільки він може найняти доглядальницю. Також мати відповідача є особою пенсійного віку, отримує пенсію, а тому не може вважатися такою, що перебуває виключно на утриманні відповідача. При цьому суд бере до уваги, що дочка [PERSON] - молода, здорова особа і зобов`язана на власний розсуд піклуватись про своє утримання та матеріальне забезпечення. Виходячи з вищенаведеного, враховуючи матеріальне становище сторін та обставини, визначені в ст.182 СК України, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання повнолітньої дочки [PERSON] в розмірі 1/8 частини заробітку (доходу), щомісячно. Згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», зважаючи на те, що позивач була звільнена від сплати судового збору при поданні даного позову до суду, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому, відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 750,00 грн. витрат за надання правничої допомоги (а.с. 12,13), пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed