Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-05 00:00:00

14 червня 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал»(далі - ТОВ «ФК «Профіт Капітал») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просило суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № С07.205.72537 від 26 січня 2017 року в розмірі 68 802,70 грн., яка складається з заборгованості: за тілом кредиту - 17 000,00 грн., по відсотках - 43 705,92 грн., 6 131,30 грн. - індексу інфляції за прострочення виконання зобов`язання, 1 965,48 грн. - 3 процентів річних від простроченої суми. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 26 січня 2017 року між ПАТ «Ідея Банк» та відповідачем, шляхом підписання угоди № С07.205.72537 (далі - угода), укладено кредитний договір, відповідно до умов якого ПАТ «Ідея Банк» відкрило на ім`я відповідача поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу, в тому числі для розміщення коштів та відображення операцій, здійснених з використанням електронного платіжного засобу, та випустило міжнародну платіжну карту терміном дії 2 року з моменту її випуску. На підставі угоди позивачем встановлено максимальний ліміт кредитної лінії у розмірі 200 000 грн, ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладення угоди у розмірі 17 000,00 грн., процентна ставка за користування коштами кредитної лінії у розмірі 24% річних. ПАТ «Ідея Банк» свої зобов`язання за угодою виконав належним чином, відкривши на ім`я [PERSON] поточний рахунок № [NUMBER] та надавши кредитні кошти у розмірі 17 000,00 грн. в межах кредитного ліміту. Позичальник покладені на нього зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку із чим утворилась заборгованість, яка станом на 03 грудня 2020 року становить 60 705,92 грн., яка складається з: 17 000,00 грн. - заборгованості за основним боргом (тіло кредиту); 43 705,92 грн. - заборгованості по нарахованих та несплачених відсотках. Зважаючи на те, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, він також зобов`язаний сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення - 6 131,30 грн., а також трьох процентів річних від простроченої суми - 1 965,48 грн. 03 грудня 2020 року між ПАТ «Ідея Банк» та позивачем укладено договір факторингу № 12/90, за яким ПАТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ФК «Профіт Капітал», а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея Банк» за плату та на умовах визначених договором факторингу. Зважаючи на зазначене, до позивача починаючи з 03 грудня 2020 року перейшло право за угодою № С07.205.72537 від 26 січня 2017 року. В судове засідання представник позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зважаючи на те, що відповідач повідомлявся судом про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин та без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача, на підставі наявних доказів, що містяться в матеріалах справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 26 січня 2017 року між ПАТ «Ідея Банк» та відповідачем укладено угоду № С07.205.72537, відповідно до умов якої ПАТ «Ідея Банк» відкрило на ім`я відповідача поточний рахунок [NUMBER] у валюті гривня, операції за яким можуть здійснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу, в тому числі для розміщення коштів та відображення операцій, здійснених з використанням електронного платіжного засобу та випустило міжнародну платіжну картку терміном дії 2 роки з моменту її випуску. Банк надає кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по поточному рахунку за наступних умов: максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200 000 грн., ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладення угоди становить 17 000,00 грн., процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 24% річних. Відповідно до п.6 угоди сторони погодились, що позовна давність за спорами, що випливають з угоди, включаючи, але не обмежуючись, відшкодуванням збитків, сплати неустойки (штрафів) тощо, становить 10 років. 03 грудня 2020 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» укладено договір факторингу №12/90, за умовами якого ПАТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ФК «Профіт Капітал», а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ПАТ «Ідея Банк» за плату та на умовах, визначених цим договором. Права вимоги, які ПАТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ФК «Профіт Капітал» за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед ПАТ «Ідея Банк», та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді в день укладання цього договору та передається ПАТ «Ідея Банк» ТОВ «ФК «Профіт Капітал» в електронному вигляді (на CD/USB у форматі xls), надсилається засобами корпоративного зв`язку у захищеному паролем файлі. Реєстр боржників після належного його підписання вважається невід`ємною частиною цього договору. Відповідно до реєстру боржників (Додаток №1 до договору факторингу № 12/90 від 03 грудня 2020 року) ТОВ «ФК «Профіт Капітал» набуло право грошової вимоги до боржника [PERSON] за угодою № С07.205.72537 від 26 січня 2017 року. Згідно з наданим позивачем розрахунком, загальна заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором, станом на 03 грудня 2020 року, складається з заборгованості за основним боргом (тіло кредиту) - 17 000,00 грн., заборгованості по нарахованих та несплачених відсотках - 43 705,92 грн.; індексу інфляції за весь час прострочення - 7 553,74 грн., трьох процентів річних від простроченої суми - 1 833,66 грн. Відповідно до ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст.ст. 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зважаючи на факт підписання відповідачем вказаної вище угоди, суд дійшов висновку, що між ПАТ «Ідея Банк» та відповідачем 26 січня 2017 року укладено в письмовій формі кредитний договір за яким було відкрито картковий рахунок, визначено кредитний ліміт та надано кредитну картку термін дії два роки з моменту її випуску. Вказані обставини свідчать про дотримання письмової форми правочину та укладення кредитного договору, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. З наданого позивачем до суду розрахунку заборгованості за кредитним договором та виписки про рух коштів вбачається, що відповідачем було фактично отримано суму кредиту. Виписка по руху коштів по картковому рахунку відповідача містить інформацію про рух коштів, що знаходилися на балансі зазначеної вище кредитної картки, та операції за кредитною карткою. За таких обставин, активація відповідачем кредитної картки та користування картковим рахунком також свідчить про укладення сторонами кредитного договору. Відповідно до вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України позивачем надано до суду належні, допустимі, достовірні та достатні докази укладення між сторонами кредитного договору та надання відповідачу кредитних грошових коштів. Зважаючи на те, що сторонами було виконано кредитний договір шляхом надання кредитних коштів ПАТ «Ідея Банк», користування ними відповідачем, правові підстави для визнання кредитного договору неукладеним, відсутні. Оцінюючи в сукупності наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором та виписку в якості доказу, судом встановлено, що відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, зважаючи на що утворилася заборгованість за кредитним договором. Матеріали справи не містять будь-яких належних та допустимих доказів, що спростовують факт укладення кредитного договору та розмір заборгованості за тілом кредиту. Згідно зі ст.ст. 1046, 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час. Укладений між сторонами шляхом підписання сторонами угоди кредитний договір не містить строку повернення кредиту (користування ним). Враховуючи положення ч.2 ст. 530 ЦК України та той факт, що позичальником фактично отримані та використані кредитні грошові кошти в добровільному порядку не повернуті, відповідач обґрунтовано звернувся до суду за захистом порушених прав, шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язки з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 03 липня 2019 року по цивільній справі № 342/180/17. Зважаючи на те, що позивач належним чином не виконав зобов`язання за кредитним договором, фактично отримані та використані кредитні грошові кошти у добровільному порядку не повернув, наявні правові підстави для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 17 000,00 грн. Відповідачем до суду не надано власний розрахунок заборгованості, який би спростовував наданий позивачем розрахунок заборгованості за простроченим тілом кредиту, клопотання про призначення судово-економічної експертизи по справі не заявлено. За таких обставин, у суду відсутні підстави ставити під сумнів наданий позивачем розрахунок заборгованості за простроченим тілом кредиту, зважаючи на що позовні вимоги про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 17 000,00 грн. підлягають задоволенню. Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, також просив суд, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість по відсотках, в розмірі 43 705,92 грн. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо стягнення заборгованість по відсотках, з наступних підстав. За змістом статті 1056-1ЦК України розмір відсотків та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника відсотків від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання відсотків встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір відсотків, їх розмір визначається нарівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, при укладенні кредитного договору розмір відсотків, які підлягають стягненню за користування кредитними коштами повинен бути встановлений законом або визначений у договорі за погодженням сторін. Згідно із ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до абз. 1 ст. 530 ЦПК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Виходячи з аналізу зазначених норм права слідує, що строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. З досліджених матеріалів справи вбачається, що сторони строк договору окремо не визначили, а погодили строк кредитування (строк дії кредитного ліміту) та термін закінчення кредитування (строк дії карти - 2 роки з моменту її випуску), а також розмір щомісячного виконання зобов`язання (про розмір обов`язкового щомісячного платежу банк інформує клієнта за допомогою смс - повідомлень, що надсилається на абонентський номер клієнта, вказаний ним в заяві на приєднання (п. 3.4 угоди)). Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання. З огляду на вищенаведене, оцінивши у відповідності із вимогами статті 89 ЦПК України виписку по рахунку [PERSON] за період з 26 січня 2017 року по 26 січня 2019 року, розрахунок заборгованості за угодою від 26 січня 2017 року, розрахунки заборгованості [PERSON] за кредитним договором від 26 січня 2017 року за період з 26 січня 2017 року по 26 січня 2019 року, з врахуванням відсутності заперечень відповідача щодо отримання кредитних коштів, їх розміру та не надання останнім доказів, які б давали суду підстави для встановлення іншого розміру заборгованості по тілу кредиту та по відсотках, суд дійшов висновку, що підлягає до стягнення із [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Профіт Капітал» заборгованість по відсотках за користування кредитними коштами за період з 26 січня 2017 року по 26 січня 2019 року в сумі 8 160,00 грн. Разом з тим, не підлягає до стягнення із відповідача на користь позивача заборгованість по відсотках за період з 26 січня 2019 рокупо 03 грудня 2020 року, адже приписи абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. А отже, право нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося після спливу визначеного договором строку кредитування. В даних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначені висновки узгоджуються із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, що викладена у постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12. Щодо вимог позивача про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат, то вони також підлягають частковому задоволенню, виходить з наступного. Згідно із ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 530 та ст. 599 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). З правового аналізу зазначених вище норм вбачається, що з метою належного виконання зобов`язання сторонам договору необхідно дотримуватися визначених у договорі строків сплати коштів. Прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Згідно із ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Статтею 625 ЦК України передбачена відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Зокрема, ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нарахування за ч.2 ст. 625 ЦК України трьох процентів річних від простроченої суми та індексу інфляції за весь час прострочення, нарахованого на суму боргу, має компенсаційний характер, а не штрафний, зважаючи на що три проценти річних за даною статтею не є неустойкою, в розумінні ст. 549 ЦК України. З правового аналізу вказаної норми вбачається, що нараховані на суму боргу три проценти річних та інфляційні витрати входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способам захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримані компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У разі, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі ст. 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 року у справі № 202/4494/16-ц. Під час розгляд справи судом встановлено, що відповідач не виконував належним чином зобов`язання за кредитним договором, зважаючи на що позивач звернувся до суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, процентів за користування коштами позичальника, комісії та штрафів. Зважаючи на зазначене вище, з урахуванням того, що відповідач взяті на себе зобов`язання за угодою належним чином не виконав, наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 876,72 грн. трьох процентів річних за період з 03 грудня 2020 по 10 січня 2022 року (межі позовних вимог) на суму кредитної заборгованості 25 160,00 грн. та 2 382,07 грн. інфляційних втрат за період з 03 грудня 2020 по 10 січня 2022 року (межі позовних вимог) на суму кредитної заборгованості 25 160,00 грн. Відповідно до ч.1 ст.141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на те, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом було сплачено судовий збір в розмірі 2270,00 грн., позовні вимоги задоволені частково, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1 024,65 грн.

Outcome: partial