Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-08 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. До початку судового засідання позивач [PERSON] звернулась до суду заявами про розгляд справи у її відсутність (а.с.127; 139), при цьому позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, пояснивши у позові, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 21.01.2003 року Дніпровським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Києва. В період зареєстрованого шлюбу [INFO] у них народилась донька [PERSON] . [INFO] доньці [PERSON] виповнилось 18 років. На даний час вона є студенткою 1 курсу денної форми навчання факультету театрального мистецтва Київського національного університету театру, кіно і телебачення ім. І.К. Карпенка-Карого, форма навчання за контрактом. Строк навчання закінчується 30.06.2023 року. Оскільки [PERSON] навчається на стаціонарній денній формі, не має часу працювати, а навчання потребує значної витрати часу та фінансових витрат, при цьому позивач щорічно сплачує 37 530 грн. за навчання дитини, тому просить стягнути з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх його доходів щомісяця з 14.04.2020 року і до досягнення дитиною 23 років, оскільки відповідач має можливість надавати таку допомогу. Крім того, позивач купує канцтовари, одяг та взуття, витрачає кошти на проїзд до місця навчання. Всі ці витрати, а також плата за контрактом в університеті здійснюється за рахунок матері дитини. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`явився повторно, про розгляд справи був двічі повідомлений судом належним чином, з заявами до суду про неможливість розгляду справи, призначеної на 9.12.2022 року, не звертався. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Як передбачає ч.1, ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. У відповідності до ч.1, ст.198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх, непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Як встановлено у судовому засіданні, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 21.01.2003 року Дніпровським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Києва (а.с.14). В період зареєстрованого шлюбу [INFO] у них народилась донька [PERSON] (а.с.10). Згідно ч.1, ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Як наголошує п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. [INFO] доньці [PERSON] виповнилось 18 років (а.с.10-11), яка на даний час зареєстрована в [ADDRESS] (а.с.5, зворот. бік; 12; 17). 5.08.2019 року був укладений договір №61/19 про надання освітньої послуги між вищим навчальним закладом Київським національним університетом театру, кіно і телебачення ім. І.К. Карпенка-Карого та фізичною особою [PERSON] , за змістом якого університет надає освітні послуги навчання студенту [PERSON] , а замовник оплачує за весь строк навчання його вартість (а.с.15-16). Як вбачається з копії довідки №28 від 10.02.2020 року [PERSON] є студенткою 1 курсу денної форми навчання факультету театрального мистецтва Київського національного університету театру, кіно і телебачення ім. І.К. Карпенка-Карого, форма навчання за контрактом, строк навчання закінчується 30.06.2023 року (а.с.7). Вказані вище обставини знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. Як передбачає ч.3, ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За змістом ч.1, ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Підпункт 3, пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснює, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності до ч.3, ст.12 та ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. У відповідності до ст.7 Закону України „Про Державний бюджет України на 2020 рік" - установити у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2020 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2189 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Як наголошує ч.3, ст.199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У своєму позові позивач стверджувала, що спільна донька сторін [PERSON] мешкає разом з нею за адресою: [ADDRESS] , підтвердивши вказані обставини копією свого паспорта (а.с.5, зворот. бік), копією витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання за 17.06.2017 року (а.с.12) та довідкою про реєстрацію місця проживання особи (а.с.17), з яких вбачається, що місце реєстрації позивача [PERSON] та її доньки [PERSON] в [ADDRESS] . Однак вказані докази є підтвердженням місця реєстрації вказаних осіб, а не місця їх проживання. Відповідач [PERSON] стверджує, що донька сторін [PERSON] з березня 2020 року, маючи неприязнені відносини з позивачем, періодично проживала то у своєї бабусі за адресою: [ADDRESS] , то зі своїм хлопцем у орендованій відповідачем квартирі [ADDRESS] , надавши договір оренди нерухомого майна та акт прийому-передачі жилого приміщення (а.с.65-69). Таким чином, позивач [PERSON] не надала суду доказів в розумінні ст.76-80 ЦПК України про те, що її донька [PERSON] проживає разом з нею. Крім того, як встановлено судом відповідач [PERSON] має на своєму утриманні доньку від іншого шлюбу [PERSON] , [INFO] (а.с.70). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19.03.2014 року з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] в розмірі 700 грн. щомісячно (а.с.71-73). Також відповідач [PERSON] на даний час має боргові відносини з [PERSON] за договором позики №02/07/20-1 від 2.07.2020 року (а.с.76) та з [PERSON] за договором позики №26/06/20-1 від 26.06.2020 року (а.с.77). Для забезпечення виконання умов договору позики [PERSON] передав [PERSON] в заставу свій автомобіль „Toyota Camry", д.н.з. [NUMBER] , 2013 року випуску, про що свідчить копія договору застави транспортного засобу (а.с.78-79). За змістом інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна станом на 7.10.2021 року на все рухоме та нерухоме майно [PERSON] накладено арешт відділом державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві (а.с.74-75). Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд вважає, що оскільки позивач не надала судові доказів в розумінні ст.76-80 ЦПК України про спільне її проживання з донькою [PERSON] , а відповідач [PERSON] не має можливості надавати допомогу своїй повнолітній доньці, яка продовжує навчання за вище описаних обставин, тому в задоволенні позову позивача про стягнення аліментів з відповідача на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, необхідно відмовити. Згідно ст.133; 141 ЦПК України оскільки суд відмовляє у задоволенні позову в повному обсязі про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, тому судовий збір, від сплати якого була звільнена позивач при зверненні до суду, відноситься за рахунок держави.

Outcome: dismissed