Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-15 00:00:00

Позивач [PERSON] , інтереси якого представляє адвокат Саюк Н.В., звернувся до Верховинського районного суду Івано-Франківської області з позовними вимогами до [PERSON] про стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних. Позовні вимоги мотивує тим, що 30.07.2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] отримав у борг 3000 доларів США та 82\~000 гривень, які зобов`язався повернути [PERSON] у строк до 31.08.2012 року. Вказані кошти умисно не повернув. Рішенням Верховинського районного суду від 27.11.2014 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON] та стягнуто 138 696,74 гривень за договором позики. На даний час виконавчий лист про стягнення вказаних коштів перебуває на виконанні в органах примусового виконання судових рішень. У подальшому рішенням Верховинського районного суду від 19.03.2019 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] встановлений індекс інфляції в сумі 147479,58 гривень та 16803 гривень три проценти річних від простроченої суми в період з 28.11.2014 року до 11.12.2018 року. Таким чином, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню інфляційні витрати в сумі 58581,74 гривень та три проценти річних в сумі 15150 гривень за період з 12.12.2018 року до 02.08.2022 року. Ухвалою суду від 10.08.2022 року вказану позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 31.08.2022 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце засідання повідомлений тричі у встановленому законом порядку шляхом опублікування оголошення на офіційному сайті судової влади України (а.с\~80,\~87,\~114), судові повістки про виклик до суду повернулися з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 66-69, 93-96, 97-100, 110-113). Відповідно до повідомлення [INFO] [PERSON] до лав Збройних Сил України не призивався (а.с.79). Згідно з ч.1\~ ст.223 ЦПК України\~ неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). \~ \~ \~ \~У ст. 281 ЦПК України передбачено, що про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. \~ \~ \~ \~Оскільки відповідач, будучи належно повідомлений про час і місце розгляду справи, в судові засідання не з`явився повторно, про причини неявки до суду і поважність цих причин суду не повідомив, відзиву на позов не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.77), що підтвердив у судовому засіданні, то суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду даної справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у ній доказів. \~ \~ \~ \~У судове засідання 16.12.2022 року з`явилися позивач та його представник, просили суд задоволити позов з підстав зазначених у ньому. Дослідивши матеріали\~справита оцінивши їх в сукупності, суд дійшов до переконання про задоволення позову з таких підстав.\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що на підставі заочного рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 27.11.2014 року (а.с. 57 - 59) задоволено позов [PERSON] до [PERSON] та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 30.07.2012 року в розмірі 138696,74 гривень, з яких: 122290,00 гривень- основний борг, 11480,00 гривень - інфляційне збільшення суми гривневої частини основного боргу, 4926,74 гривень - 3% річних. Дане рішення суду набрало законної сили. Також заочним рішенням Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 19.03.2019 року (а.с.54 56), задоволено позов [PERSON] . Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] встановлений індекс інфляції в розмірі 147479,58 гривень та три проценти річних від простроченої суми в розмірі 16803 гривень, а всього в розмірі 164282,58 гривні, нарахованих за весь період прострочення виконання грошового зобов`язання з 28.11.2014 року по 11.12.2018 року. З результатів розрахунку представника позивача [PERSON] (а.с.44 -46) вбачається, що за період 12.12.2018 року до 02.08.2022 року 3% річних за суму боргу 138696 гривень складає 15150 гривень. Крім того, за результатом його розрахунку з грудня 2018 року до липня 22022 року інфляційні витрати складають 58591,74 гривень. Як вбачається з листа приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Безрукого О.В. від 06.12.2022 року №01-29/1915, у нього перебуває на виконанні виконавче провадження №56763505 з примусового виконання виконавчого листа №340/734/14-ц, виданого 28.01.2015 року про стягнення з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] заборгованості за договором позики від 30.07.2012 року в розмірі 138696,74 гривень, жодних коштів за вищевказаним документом не стягнуто (а.с.116). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. \~ \~ \~ \~Оскільки рішенням Верховинського районного суду Івано-Франківської області 27.11.2014 року підтверджується факт наявності боргу відповідача [PERSON] перед позивачем [PERSON] , яке не виконано відповідачем, тому такі обставини не підлягає доказуванню під час розгляду даної справи. Згідно з ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Нормами ч. 2 ст. 625 ЦК України пвстановлено, що, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Передбачені ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання, і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. \~ \~ \~ \~Оскільки відповідач своїх грошових зобов`язань за договором позики від 30.07.2012 року на час звернення позивача з позовом до суду так і не виконав, а тому ці зобов`язання не припинилися, тому позивач просить стягнути інфляційні витрати та три проценти річних за період 12.12.2018 року до 02.08.2022 року. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і трьох відсотків річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. При цьому, згідно правової позиції висловленої Верховним Судом України у постанові від 26.04.2017 року в справі № 3-1522гс16, зазначається, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК). \~ \~ \~ \~З матеріалів справи вбачається, що позивач з позовом про стягнення встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних від простроченої суми звернувся до Верховинського районного суду Івано-Франківської області 04.08.2022\~року,про що свідчить штамп на поштовому конверті. При цьому, позивачем визначено період стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат з 12.12.2018 року до 02.08.2022 року, тобто за межами строку позовної давності. Згідно з ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Однак, відповідачем по справі не подано заяви про застосування позовної давності, а тому позов слід задовольнити повністю та стягнути з відповідача на користь позивача встановлений інфляційні витрати в сумі 58581,74 гривень та три проценти річних в сумі 15150 гривень, нарахованих за весь період прострочення виконання грошового зобов`язання, а саме з 12.12.2018 року до 02.08.2022 року. Враховуючи задоволення позовних вимог та те, що позивач відповідно до п.10 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору, судові витрати по справі слід визначити в порядку встановленому ст.141 ЦПК України, а саме з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 992,40 гривень

Outcome: approved