Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-12 00:00:00

У травні 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до ДП «Зорі над Бугом» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати та моральної шкоди, в якому вказувала, що 05 серпня 2016 року вона була прийнята на посаду заступника головного бухгалтера ДП «Зорі над Бугом». 09 грудня 2021 року [PERSON] була звільнена з займаної посади на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (за згодою сторін). При звільненні позивачки відповідач не провів з нею повний розрахунок, а саме не виплатив заборгованість із заробітної плати за грудень 2021 року та з інших нарахувань, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 35 118,93 грн. Враховуючи вказані обставини, [PERSON] просила стягнути з ДП «Зорі над Бугом» на свою користь заборгованість із заробітної плати за грудень 2021 року та з інших нарахувань, що за вирахуванням податків та інших обов`язкових платежів становить 35 118,93 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (за період з 10 грудня 2021 року по 20 травня 2022 року) у розмірі 102 510,53 грн., а також компенсацію втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати за цей же період у розмірі 6 937,65 грн. Крім цього [PERSON] вказувала на те, що внаслідок неправомірної бездіяльності відповідача, що полягала у невиплаті позивачці винагороди за виконану роботу та інших належних нарахувань, вона зазнала моральних страждань, що були обумовлені погіршенням її матеріального становища, необхідністю організації додаткових зусиль для пошуку коштів для забезпечення власного існування, здійснення додаткових заходів для отримання невиплаченого доходу. Грошовий еквівалент моральної шкоди оцінила у 50 000 грн. 24 червня 2022 року від представника ДП «Зорі над Бугом» надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач вимоги [PERSON] визнав частково та просив врахувати, що: - невиплата позивачці заробітної плати та супутніх нарахувань (проведення розрахунку при звільненні) була обумовлена поважними причинами, а саме скрутним матеріальним становищем на підприємстві та введенням в Україні воєнного стану; - позивачкою неправильно розраховано розмір компенсацій, оскільки при розрахунках останньою бралася до уваги повна сума заборгованості на час звільнення без урахування виплачених після звільнення сум. Також відповідач не погодився з розміром моральної шкоди у 50 000 грн., вказуючи на те, що він є значно завищеним та не відповідає фактичному розміру завданої шкоди. 06 липня 2022 року позивачка [PERSON] надала суду відповідь на відзив, у якому не погодилася з доводами відзиву, наполягала на правильності здійснених нею у позовній заяві розрахунків та просила задовольнити її вимоги у повному обсязі. 24 жовтня 2022 року позивачка [PERSON] надала суду заяву про збільшення розміру позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (за період з 10 грудня 2021 року по 24 жовтня 2022 року) до 204 105,21 грн., компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати за цей же період до 14 003,78 грн. Також збільшила розмір моральної шкоди до 100 000 грн. В іншій частині вимоги залишила без змін. Ухвалою суду від 13 грудня 2022 року прийнято відмову позивачки [PERSON] від позову про стягнення заробітної плати. Провадження у справі за позовом [PERSON] до ДП «Зорі над Бугом» про стягнення заробітної плати закрито. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, проте надала суду заяву, згідно якої просила про розгляд справи без її участі, свою вимогу щодо стягнення заробітної плати не підтримала у зв`язку з її добровільним задоволенням відповідачем, в іншій частині свої вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача Юрченко А.С. в судове засідання не з`явився, проте надіслав на електронну адресу суду заяву про розгляд справи без його участі. Просив ухвалити рішення з урахуванням доводів відзиву, а також повної сплати відповідачем на користь позивачки заборгованості із заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку у загальному розмірі 35 118,93 грн. Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі позивачки та представника відповідача, оскільки матеріали справи містять усю необхідну інформацію та докази для вирішення спору. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема судом встановлено, що 05 серпня 2016 року [PERSON] була прийнята на посаду заступника головного бухгалтера ДП «Зорі над Бугом». 09 грудня 2021 року [PERSON] була звільнена з займаної посади на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, тобто за згодою сторін (а.с. 6). При звільненні позивачки відповідач не провів з нею повний розрахунок, а саме не виплатив заборгованість із заробітної плати за грудень 2021 року та компенсацію за невикористану відпустку (що не оспорювалося відповідачем). Сторонами визнана, не оспорювалася та підтвердилася наданими доказами та обставина, що на момент подачі позову заборгованість ДП «Зорі над Бугом» із заробітної плати за грудень 2021 року та компенсації за невикористану відпустку перед [PERSON] становила 35 118,93 грн. (сума зазначена з урахуванням сплати підприємством податків та інших обов`язкових платежів). Проте з матеріалів справи вбачається, що після пред`явлення позивачкою позову ДП «Зорі над Бугом» виплатило [PERSON] вказану заборгованість у повному розмірі - 35 118,93 грн., що не оспорювалося останньою та підтверджується копією платіжного доручення від 21 жовтня 2022 року №264 (а.с. 64, 66, зворотна сторона). Аналізуючи вимоги та заперечення сторін, суд виходить з наступного. 1)В частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні: Згідно ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України (ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оплату праці»). Середній заробіток обчислюється, виходячи з виплат та відпрацьованого часу за останні два місяці роботи працівника до місяця звільнення, а саме відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за №100 від 08 лютого 1995 року, шляхом множення середньоденної заробітної плати на кількість робочих днів затримки розрахунку. При цьому, середньоденна заробітна плата вираховується шляхом ділення нарахованого заробітку за останні два повні місяці, що передували місяцю звільнення, на кількість робочих днів в останніх двох повних місяцях, що передували місяцю звільнення. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з дати, наступної за днем звільнення позивачки (10 грудня 2021 року) по 24 жовтня 2022 року (в межах вимог) без вирахування податків та інших обов`язкових платежів, згідно наданого [PERSON] розрахунку, становить 204 105,21 грн. Такий розрахунок здійснений позивачкою виходячи з її одноденного заробітку у 915,27 грн. (38 441,45 грн. (заробітна плата за жовтень - листопад 2021 року) / 42 (кількість відпрацьованих робочих днів за вказані місяці)), помноженого на 223 робочі дні (днів затримки розрахунку при звільненні (з урахуванням введення в Україні з 24 лютого 2022 року воєнного стану, внаслідок чого з цього періоду святкові дні, що припадали на робочі дні, вважаються робочими). Проте при зміні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за збільшений період (з 10 грудня 2021 року до 24 жовтня 2022 року) та його обрахуванні [PERSON] не враховано положення ст. 117 КЗпП України (чинні на період нарахування) про те, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні працівника не може бути стягнутий судом більше, ніж за шість місяців. Крім цього, згідно п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України за №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв`язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом України в правових позиціях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України за 2010-2011 роки, постановах Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 295/10900/16, від 30 травня 2018 року у справі № 461/6803/16-ц. Тому, з урахуванням добровільної сплати відповідачем заборгованості із заробітної плати та з інших нарахування в процесі розгляду справи, виплати ДП «Зорі над Бугом» частини заборгованості із розрахунку при звільненні до звернення позивачки з позовом до суду, частку, яку становила заборгованість із заробітної плати та з інших нарахувань (що існувала на час пред`явлення позову) у заявлених вимогах, істотність цієї частки порівняно з середнім заробітком, періоду, протягом якого не було проведено розрахунок з працівником, а тому суд вважає необхідним зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до 60 000 грн., стягнувши його за період, що не перевищує встановлений законом шестимісячний строк. 2)В частині стягнення компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати: Ст. 34 Закону України «Про оплату праці» передбачає виплату працівникам компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням підприємством, установою, організацією, в трудових відносинах з якими перебувають працівники, строків її виплати. Виплата компенсації провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші (ст. 2 Закону). Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться (ст. 3 Закону)). Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (ст. 4 Закону). Згідно п. 2 «Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року, №1427 (зі змінами та доповненнями) компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги (далі - споживчі ціни) за цей період зріс більш як на один відсоток. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін. Коефіцієнт приросту споживчих цін визначається як різниця між часткою від ділення індексу споживчих цін в останній місяць перед виплатою суми заборгованості на індекс споживчих цін у тому місяці, за який виплачується заробітна плата, та коефіцієнтом 1. Коефіцієнт приросту споживчих цін розраховується з трьома знаками після коми (п. 3 Положення). У разі затримки виплати заробітної плати за кілька місяців сума компенсації визначається згідно з пунктом 3 цього Положення за кожний місяць окремо і підсумовується. Виплата працівникові суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості із заробітної плати за відповідний місяць (п.п. 4, 5 Положення). З копії табелю обліку робочого часу за грудень 2021 року, копії розрахунково-платіжної відомості працівника за грудень 2021 року, копії відомості нарахування заробітної плати за грудень 2021 року (а.с. 87, 88-90, 91) встановлено, що станом на день звільнення відповідач мав перед позивачкою заборгованість у загальному розмірі 64 237,56 грн. З цієї суми 4 003,07 грн. - заборгованість із заробітної плати за грудень 2021 року (за 7 відпрацьованих днів по 7 годин кожний), решта суми - заборгованість із компенсації за невикористану відпустку (яка мала разовий характер). Тобто, враховуючи положення ст. 2 Закону про нарахування компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків його виплати виключно відносно доходів, що не мають разового характеру, вона підлягає нарахуванню лише відносно заборгованості із заробітної плати за грудень 2021 року (за вирахуванням податків та обов`язкових платежів), тобто з суми у 3 222,47 грн. (4 003,07 грн. (сума заборгованості із заробітної плати) - 720,55 грн. (18 % ПДФО) - 60,05 грн. (1.5 % військовий збір)). Таким чином, сума компенсації (в межах вимог) становить 800,75 грн. (3 222,47 грн. (розмір заборгованості із заробітної плати після вирахування податків та інших обов`язкових платежів) х 124,849 (сукупний коефіцієнт приросту споживчих цін за період з січня по жовтень 2022 року) / 100 - 3 222,47 грн. (розмір заборгованості із заробітної плати). 3)В частині відшкодування моральної шкоди: Положення ст. 237-1 КЗпП України передбачають обов`язок відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно п.п. 3, 5, 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості. Судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Суд вважає, що тривале непроведення розрахунку при звільненні призвело до моральних страждань [PERSON] , оскільки остання розраховувала на добросовісне та належне виконання роботодавцем умов трудового договору та законодавства про працю. Наявне порушення вплинуло на можливість здійснення нею матеріального утримання себе особисто, призвело до необхідності здійснення додаткових заходів для отримання невиплаченого доходу. В іншій частині доводи не знайшли свого підтвердження. За такого, з урахуванням характеру та тривалості моральних страждань, можливості відновлення, засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає достатнім відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000 грн. 4)В частині судових витрат: В силу вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача (згідно розміру задоволених позовних вимог) підлягає стягненню судовий збір: а) на користь позивачки: - в частині вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - у розмірі 600 грн.; - в частині вимоги про стягнення моральної шкоди - у розмірі 49,62 грн.; б) на користь держави: - в частині вимоги про стягнення компенсації - у розмірі 56,77 грн.

Outcome: partial