Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-05 00:00:00

До Уманського міськрайонного суду Черкаської області звернулася адвокат Кушнеренко Т.В., яка представляє інтереси [PERSON] , з позовом до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, Державної Казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, яка завдана незаконним притягненням до адміністративної відповідальності. Позов обґрунтований тим, що 20.12.2021 старшим інспектором ВРУП Уманського РУП ГУНп в Черкаській області Руденком А.В. було винесено постанову про накладення на [PERSON] адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ГАБІ № 552722 від 20.12.2021 у вигляді штрафу в розмірі 170 грн., згідно якої він ніби то скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 44-3 КУпАП, а саме: 20.12.2021 о 13.20 год. по [ADDRESS] , перебував у приміщенні магазину «Київстар» без засобів індивідуального захисту - маски, що закриває рот та ніс, чим порушив п.п. 1 п.3 Постанови КМУ №1236 від 09.12.2020. Не погодившись з постановою, [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про її скасування, оскільки вважав її незаконною, не обґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, у зв`язку із не з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, грубим порушенням норм матеріального і процесуального права. Позивач не заперечував того факту, що він дійсно 20.12.2021 о 13.20 год. по [ADDRESS] , перебував у приміщенні магазину «Київстар» без засобів індивідуального захисту - маски, що закриває рот та ніс, оскільки біля входу до магазину маска впала на землю і стала непридатною для подальшого використання. Працівники магазину безкоштовно маску не запропонували, продати також відмовилися. Всі ці обставини він пояснив працівникам поліції, які прибули до магазину на його виклик, однак, вони не тільки не захистили його права, але ще й склали відносно нього постанову про адміністративне правопорушення. Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 14.02.2022 позовні вимоги [PERSON] були задоволені повністю, постанову скасовано, а провадження у справі закрито у зв`язку із відсутністю в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення. При цьому, підставою для скасування стало те,що інспектором не було роз`яснено [PERSON] його прав, зокрема на правову допомогу, та було порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення. Позивач зазначає, що такими неправомірними діями працівників поліції було грубо умисно порушено його законні права, оскільки були проігноровані всі його намагання щось пояснити, інспектор не намагався з`ясувати всі обставини справи та вислухати пояснення [PERSON] . Вказаними діями інспектор завдав позивачу значної моральної шкоди, оскільки він є особою з інвалідністю ІІ групи, під час розгляду адміністративної справи він був глибоко вражений порушенням своїх прав та несправедливістю дій з боку інспектора поліції. Вказане завдало йому значного душевного болю, після чого він значний час переживав, порушився його сон та нормальний розпорядок дня, він був вимушений докладати значних зусиль для відновлення справедливості через суд шляхом оскарження постанови інспектора. Також, він витрачав час, який потрібен був йому на інші особисті справи для складання позовної заяви, відвідування суду, вчинення інших необхідних процесуальних дій. Вказане завдало йому значних незручностей та порушило його душевний спокій, принизило в очах друзів та родичів, як порушника карантину в умовах загальної епідемії. Тому, він вважає, що йому було спричинено моральну шкоду, яку він оцінює в 10000,00 грн. та просить стягнути на його користь з відповідачів. Ухвалою судді від 31.10.2022 у справі відкрито спрощене позовне провадження, а також роз`яснено відповідачам право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі. Розгляд справи по суті вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Позивачу направлено копію ухвали про відкриття провадження, а відповідачам копію ухвали та копію позову з додатками рекомендованими повідомленнями. За вх. № 21836 від 17.11.2022 від представника відповідача ГУНП в Черкаській області Колєснік Н.І. надійшов відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що ГУНП в Черкаській області заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що в даному випадку позивач не був засуджений, не притягувався до кримінальної відповідальності, відносно нього не застосовувався запобіжний захід, він не затримувався та на нього не накладалося адміністративне стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За загальним правилом, підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за певних умов, а саме: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою. Моральна шкода полягає у стражданні або принижені, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Проте, позивач не довів причинно-наслідковий зв`язок між скасуванням постанови по справі про адміністративне правопорушення і закриттям справи, та довготривалим психоемоційним станом позивача, що негативно відобразилося на його здоров`ї. Позивачем не надано суду доказів, що прямо чи опосередковано підтверджують заподіяння йому сильних душевних страждань, шкоди здоров`ю, чи інших втрат немайнового характеру саме з боку відповідача, з яких суд, при обрахуванні розміру компенсації, міг би встановити характер та обсяг моральних страждань, а також, не надано доказів необхідності застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків і відновлення стосунків із оточуючими, погіршення стану здоров`я у зв`язку із цими подіями. Тобто, наявність лише самого рішення про скасування постанови та закриття провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в його діях події складу адміністративного правопорушення, не може бути безумовною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки даним рішенням не підтверджується факт наявності причинного зв`язку між шкодою у визначеному позивачем розмірі і протиправними діями відповідача та вини останнього в її заподіянні. Сам лише факт хвилювання позивача щодо розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності не є належним доказом втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях у зв`язку з порушенням цивільних прав, при настанні інших негативних наслідків. Також, відповідач зазначає, що в даному випадку рішення суду про встановлення факту неправомірності дій працівника поліції при складанні постанови відсутнє. Старший інспектор ВРПП Уманського РУП ГУНП в Черкаській області Руденко А.В. є працівником поліції та мав право складати постанову про адміністративне правопорушення, в разі його виявлення. Позивачем не надано належних та допустимих доказів незаконності дій ГУНП в Черкаській області, а факт скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення і закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність ГУНП в Черкаській області заподіяли позивачу моральну шкоду. Тому, з урахуванням зазначеного просить відмовити у задоволенні позовних вимог. За вх. №22299 від 23.11.2022 від представника відповідача Державної казначейської служби України Яроша С.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого позивач зазначає порушником своїх прав. Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай орган, діями якого завдано шкоду, тому кошти на відшкодування моральної шкоди не можуть бути стягнуті безпосередньо з Державної казначейської служби України шляхом їх списання з Єдиного казначейського рахунку. Крім того, представник відповідача вважає, що позивачем не надано належних доказів завдання йому моральної шкоди зазначеними діями працівників поліції, оскільки, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди. Причинний зв`язок як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяні збитки полягає в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, отже, доведенню підлягає факт того, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки. Казначейство вважає, що позивачем не надано підтверджуючих документів чи інших доказів спричиненої йому моральної шкоди, а саме по собі скасування судом постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності та закриття справи про адміністративне правопорушення, не свідчить про завдання моральної шкоди позивачу, враховуючи, що рішенням суду права позивача були поновлені. Тому, з урахуванням зазначеного представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог. За вх. № 22500 від 30.11.2022 від представника позивача [PERSON] - адвоката Кушнеренко Т.В. надійшла відповідь на відзив відповідача Державної казначейської служби України, в якій зазначено, що відповідач мотивує свою позицію щодо відмови у задоволенні позовних вимог тим, що позивачем не доведено факту наявності шкоди, а також виникнення її внаслідок неправомірних дій працівників органів Національної поліції. Зазначає, що з рішення суду не вбачається, що працівниками Національної поліції було порушено процесуальні норми з оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення, саме по собі скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та закриття адміністративної справи вважає достатньою сатисфакцією для позивача. Проте, представник позивача не погоджується з такою думкою, адже, підставою для скасування постанови стало те, що інспектором не було роз`яснено [PERSON] його прав, зокрема права на правову допомогу, про що він також зазначив у постанові серії ГАБІ №552722 по справі про адміністративне правопорушення, що є порушенням процесуальних норм. Тому, дії інспектора не відповідали нормам законодавства, та останнім грубо, умисно було порушено процесуальні права [PERSON] , останній прикладав значних зусиль для захисту своїх прав під час складання постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, разом з тим, представник правоохоронного органу навмисне ігнорував доводи [PERSON] . Вказаними діями інспектор завдав позивачу значної моральної шкоди. [PERSON] є особою з інвалідністю ІІ групи, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення був глибоко вражений порушенням своїх прав та несправедливістю дій з боку інспектора поліції. Вказане завдало йому значного душевного болю, після чого він значний час переживав, порушився його сон та нормальний порядок дня, він вимушений був докладати значних зусиль для відновлення справедливості через суд шляхом оскарження постанови інспектора. Він витрачав час, який потрібен був йому на інші особисті справи. Вказане завдало йому значних незручностей та порушило його душевний спокій, принизило в очах друзів та родичів як порушника карантину в умовах загальної епідемії. З приводу того, що Державна казначейська служба не може в даному випадку бути відповідачем, то представник позивача зазначає, що позов було пред`явлено, в тому числі, до ГУНП в Черкаській області, яке в даному випадку представляє Державу, та до Казначейської служби, яка буде фактично виконувати рішення суду у разі задоволення позову, оскільки є володільцем(розпорядником) Єдиного казначейського рахунку, тому представник позивача вважає вірним залучення її як співвідповідача у даній справі. У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню з наступних підстав Судом встановлено, що Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 14.02.2022 було скасовано постанову серії ГАБІ № 552722 по справі про адміністративне правопорушення від 20.12.2021 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 44-3 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 гривень, а адміністративне провадження відносно [PERSON] за ч. 2 ст. 44-3 КУпАП закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП - у зв`язку із відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення. Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про національну поліцію» національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидії злочинності; надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги. Згідно із ч. 3 ст. 19 цього Закону держава, відповідно до закону, відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень. Статтею 56 Конституції України визначено право кожної особи на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати заподіяну шкоду в повному розмірі. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Оскільки, підставою для відшкодування шкоди є встановлена рішенням суду протиправність постанов, винесених поліцейськими у справах про адміністративні правопорушення, за якими не було накладено адміністративне стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відтак спеціальні норми, передбачені ч.1 ст.1176 ЦК України, застосуванню не підлягають. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди за статтями1173,1174 ЦК України є неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, що є предметом доказування по справі. Відповідно до ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17, статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Наявність цих умов в межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди. Як роз`яснено у п. п. 3, 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та непов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Судовим рішенням, постановленим при розгляді справи про скасування постанови про адміністративне правопорушення щодо [PERSON] , неправомірність дій або бездіяльність уповноважених осіб при складенні адміністративних матеріалів не встановлювалась. Крім того, позивач при розгляді даної справи не надав доказів того, що йому завдано моральної шкоди співробітниками патрульної поліції, а також доказів того, що їх діяння були протиправними внаслідок неналежного виконання покладених на них трудових чи службових обов`язків. Виходячи з приписів статей 23, 1167ЦК України підставою відповідальності за завдану моральну шкоду є склад цивільно-правового правопорушення, що складається з таких елементів: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Умовою відповідальності є неправомірне рішення, дія чи бездіяльність, внаслідок яких завдано моральну шкоду. Зобов`язання відшкодувати моральну (немайнову) шкоду виникає лише за умови, що вказана шкода є безпосереднім наслідком певної протиправної дії (бездіяльності). За загальним правилом, зобов`язання відшкодувати моральну шкоду виникає з вини відповідача. Відповідальність без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Позивач, як на підставу своїх позовних вимог посилається на те, що він зазнав душевних страждань та переживань через неправомірні рішення та бездіяльність посадових осіб відповідача, що вплинуло на його моральний стан і призвело до порушення звичного способу життя, а також порушення його законних прав. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При вирішенні вимог про відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Суд вважає, що позивач, у порушення ст. ст. 12, 81 ЦК України не надав суду доказів наявності умов для відшкодування моральної шкоди: неправомірність дій органу державної влади (відповідача), наявність шкоди і причинного зв`язку між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Сам факт скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є доказом заподіяння йому моральної шкоди та підставою для її відшкодування, оскільки судове рішення, яким скасовано постанову про притягнення останнього до адміністративної відповідальності, не встановлює доведеність усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності. За відсутності належних та допустимих доказів упередженого ставлення працівників поліцій до позивача, знущання над ним, наявності злого умислу чи грубої недбалості, спрямованих на ухвалення завідомо незаконної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, підтвердження факту спричинення моральних та душевних страждань, сам лише факт нервозності та неспокою, про який вказано у позові, не є належним доказом втрат немайнового характеру позивача внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю працівників правоохоронного органу.

Outcome: dismissed