Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-06 00:00:00

З позовом про стягнення з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , як з спадкоємців заборгованості спадкодавця за кредитним договором без номеру від 28.12.2012 року у розмірі 9132,46 гривень, до суду звернувся АТ КБ «Приватбанк». Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Луняченку В.О.. Ухвалою судді Київського районного суду м.Одеси від 26.09.2022 року провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. Зазначену ухвалу разом з позовом та додатками до нього надіслано відповідачам за місцем реєстрації їх місця мешкання, відомості про що містяться в матеріалах справи. Ухвалою суду від 31.10.2022 року за клопотанням позивача витребувано докази. 17.11.2022 року до суду надіслано належним чином завірену копію спадкової справи 212/2021 відкритої щодо майна померлої [INFO] [PERSON] . В матеріалах справи міститься заява представника позивача щодо розгляду справи у спрощеному позовному провадження без їх участі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, повідомлялися налженим чином, причини неявки суду невідомі. Своїм правом бути присутніми в судовому засіданні скористались на свій роздум. Станом на день розгляду справи ніяких клопотань з боку учасників справи суду не надходили. Заперечень щодо розгляду справи у спрощеному провадженні також не надходило. З боку відповідачів відзив на позов не надходив. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням відсутності заперечень позивача щодо можливості заочного розгляду справи, а також відсутності відзиву, та беручи до уваги викладене вище, суд приходить до висновку про наявність підстав для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Суд, проаналізувавши надані доказі, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно - правовими та урегульовані положеннями ЦК України у редакції 2003 року, яка діяла на момент виникнення правовідносин та діє на момент ухвалення рішення по справі. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідно до ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Судом встановлено, що 28.12.2012 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений договір № б/н, відповідно до якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на дані умови, що підтверджується тим, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, затверджених наказом № СП -2010-256 від 06.03.2010 та тарифами банку, складає між ним та Банком Договір, підтверджується підписом у заяві. Банк свої зобов`язання виконав та надав відповідачу кредитні кошти. З наданих до позову документів вбачається, що Позивач має Банківську ліцензію за № 22 на право надання банківських послуг від 05 жовтня 2011 року, визначених частиною третьою статті 47 ЗУ «Про Банки і Банківську діяльність» та інші дозволи НБУ щодо здійснення банківської діяльності та Статут ПАТ КБ «ПриватБанк». Позивач виконав вимоги укладеного між ним та [PERSON] кредитного договору та надав їй кредитні кошти, які в цьому договорі зазначені. Однак позичальником не виконувались належним чином її зобов`язання з повернення кредитних коштів, за умовами кредитного договору, що зумовило звернення банку до суду з дійсним позовом. Станом на дату смерті заборгованість Позичальника перед Банком за кредитним договором № б/н від 28.12.2012 року становить - 9132,46 грн., яка складається з наступного:8602,62грн. - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі і заборгованість за простроченим тілом кредиту, заборгованість за простроченими відсотками 529,84 гривень, заборгованість за нарахованим відсотками -0,00 грн., заборгованість а нарахованим відсотками відповідно до ст. 625 ЦК України, 0,00 грн. нарахована пеня, 0,00 грн. нарахована комісія. За змістом ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори. Так, згідно чинного законодавства, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснювати свої права і виконувати свої обов`язки відповідно до договору та закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ст. 631 ЦК України) Відповідно до вимог ст. 526,527,530 ЦК України - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України у строк встановлений у зобов`язанні боржником, а кредитор зобов`язаний прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлене договором. Вимогами ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов`язань. Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. [INFO] позичальник, [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 27.07.2020 року Одеським міським ВДРАЦС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Одеса). Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно. Як вбачається з матеріалів спадкової справи №212/2021 заведеної щодо спадщини яка відкрилась після смерті [PERSON] , померлої [INFO] з претензією кредитора 04.03.2021 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до Київської державної нотаріальної контори у місті Одесі. Так, листом від 04.03.2021 року АТ КБ «Приватбанк» повідомлено, що заведено спадкову справу № 212/2021 та про претензію кредитора повідомлено спадкоємців, однак з заявою про прийняття спадщини ніжно не звертався. Разом з спадкоємцем на час відкриття спадщини зареєстровані діти [PERSON] , [INFO] .. [PERSON] , [INFO] та чоловік [PERSON] , [INFO] . Тобто правонаступниками померлої є відповідачі у справі [PERSON] , [INFO] .. [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст.608, 1218, 1219 ЦК України у зв`язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов`язання, які нерозривно пов`язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися у наслідок його смерті. За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємців; таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржників за зобов`язанням. Статтею 1282 ЦК України передбачений обов`язок спадкоємців задовольнити вимоги кредитора, частиною першою зазначеної статті наголошено на те, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Вимоги спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. Відповідно до положень ст.ст.1216,1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою Зобов`язання за кредитним договором допускають правонаступництво і входять до складу спадщини. В силу ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Відповідно до положень ст. 1281ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимог до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. У Постанові від 08 квітня 2015 справа №6-33цс15 Верховним Судом України висловлена наступна правова позиція: оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статей1281,1282 ЦК України щодо строків пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора. Частиною 1 статті 1282 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості Майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, що відповідає його частці у спадщині. Суд, вивчивши матеріали справи, доходить до висновку, що в справі мається достатньо доказів для ухвалення рішення про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором у розмірі 9132,46 гривень. Відповідно до ч. 1ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до змісту ч.2ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Судом встановлено, що внаслідок невиконання Спадкодавцем умов кредитного договору, Позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2481,00 гривень, що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням на зазначену суму, які підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved