Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на протиправне набуття відповідачами права на проживання у квартирі за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 12284880000). У зв`язку із наведеним, позивач просив суд визнати припиненим право відповідачів на користування житлом - квартирою, у зв`язку із незаконним набуттям такого права, та зняти їх з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] . Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 26.04.2021 позов було задоволено. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04.08.2021 заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 26.04.2021 по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Конкорд Факторинг» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, про визнання припиненим права на користування житлом, у зв`язку із незаконним набуттям такого права, та зняття з реєстрації місця проживання було скасовано. 08.09.2021 представником відповідачів [PERSON] та [PERSON] - адвокатом Багнюком Б.Б. подано відзив у справі. 09.09.2021 представником відповідачів [PERSON] та [PERSON] - адвокатом Багнюком Б.Б. подано клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів. 06.10.2021 представником позивача - адвокатом Пашиніним О.А. подано заяву про доповнення підстав позову, не змінюючи підстав позову та заяву про зміну предмета позову. 06.10.2021 представником позивача - адвокатом Пашиніним О.А. подано відповідь на відзив. 07.11.2021 представником відповідачів [PERSON] та [PERSON] - адвокатом Багнюком Б.Б. подано заяву про виклик свідків. 25.10.2021 Службою у справах дітей та сім`ї Печерської районної в м. Києві державної інформації подано пояснення третьої особи щодо позову. 27.10.2021 представником позивача - адвокатом Пашиніним О.А. подано заперечення на заяву про виклик свідків. 29.10.2021 представником позивача - адвокатом Пашиніним О.А. подано заперечення на пояснення третьої особи щодо позову. 29.10.2021 представником відповідачів [PERSON] та [PERSON] - адвокатом Багнюком Б.Б. подано заперечення на відповідь на відзив та заперечення на заяву про доповнення підстав позову, заяву про зміну предмету позову та додаткові пояснення на пояснення третьої особи щодо позову. 22.12.2021 представником позивача - адвокатом Пашиніним О.А. подано письмові пояснення щодо заперечень відповідачів [PERSON] та [PERSON] на відповідь на відзив. 28.12.2021 Службою у справах дітей та сім`ї Печерської районної в м. Києві державної інформації подано уточнені пояснення третьої особи. В судовому засіданні 23.02.2022 протокольною ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання про виклик та допит свідка. Крім того, за результатами проведення підготовчого засідання, ухвалою від 23.02.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 26.09.2023 представником відповідачів [PERSON] та [PERSON] - адвокатом Багнюком Б.Б. подано клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням Печерського районного суду м. Києва №757/25236/22-ц. В судовому засіданні 08.12.2022 клопотання представника відповідачів [PERSON] та [PERSON] - адвокатом Багнюка Б.Б. про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням Печерського районного суду м. Києва №757/25236/22-ц було залишено без розгляду. Інші процесуальні дії під час судового розгляду не вживались, оскільки не було заявлено відповідних клопотань учасниками судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просила задовольнити позов з підстав, викладених у позові, та заявах про доповнення підстав позову та про зміну предмета позову. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому процесуальним законодавством порядку, причини неявки суду не відомі, заяв про розгляд справи у їх відсутність до суду не надходило. Представник відповідачів - адвокат Головатюк В.О. заперечував проти задоволення позову. Додатково зазначив, що з боку відповідачів не було грубих порушень договору іпотеки. Умови пункту 6.3.12. договору іпотеки, яким зобов`язано іпотекодавця повідомляти іпотекодержателя письмово про реєстрацію жильців у квартирі за 30 календарних днів до здійснення такої реєстрації та/або наміру її здійснення, не являються зобов`язальними та такими, що потребують погодження. Разом з тим, зазначив, що вимога пункту 6.3.12. договору іпотеки, відповідачами виконана не була. Представники третьої особи - Служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому процесуальним законодавством порядку, причини неявки суду не відомі, заяв про розгляд справи у їх відсутність до суду не надходило. Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідачів, дослідивши і оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 05.09.2013 між ПАТ «Комерційний банк «Актив-банк» та ТОВ «Пак-Експо», що змінило найменування на ТОВ «Кепстар Юкрейн Лімітед», укладено договір про здійснення кредитних операцій № 0509/02, до якого були внесені зміни договором про внесення змін та доповнень № 1 від 25.02.2014 до кредитного договору. З метою забезпечення належного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, того ж дня між ПАТ «КБ «Актив Банк» та [PERSON] був укладений договір іпотеки № 0509/02/S-5, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С. В. за реєстровим № 8627, згідно з яким банку передано в іпотеку, зокрема, чотирикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальна площа 188,2 кв.м, житлова площа 125,6 кв.м та належала на праві спільної власності [PERSON] та [PERSON] 28.07.2016 рішенням Печерського районного суду міста Києва у справі № 757/6633/15-ц у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя, залишеним без змін ухвалами Апеляційного суду міста Києва від 28.09.2016 та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.07.2017, право власності на квартиру визнано за [PERSON] . У зв`язку із набуттям права власності на предмет іпотеки, [PERSON] в силу норм ч. ч. 1, 2 ст. 23 Закону України «Про іпотеку» набула статусу іпотекодавця за договором іпотеки в межах вартості квартири. 28.02.2019 ПАТ «КБ «Актив-банк» і ТОВ «ФК «Конкорд Факторинг» уклали договір № 49-debtX_8688 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З.З. за реєстровим № 394, за яким банк відступив шляхом продажу позивачу права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки. У зв`язку із невиконанням боржником зобов`язань за кредитним договором, 16.09.2019 ТОВ «ФК «Конкорд Факторинг» звернуло стягнення на квартиру на підставі п. 8.5 договору іпотеки, у порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Зазначене підтверджується наявною в матеріалах справи інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, з якої вбачається, що 16.09.2019 на підставі рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бадахова Юрія Назіровича індексний номер: 48688485, право власності на квартиру було зареєстровано за позивачем. Обґрунтовуючи позовні вимоги у цій справі, позивач зазначав, що набувши право власності на квартиру, він довідався, що після укладення договору іпотеки, у порушення п. 6.3.12. такого договору було здійснено реєстрацію місця проживання відповідачів у квартирі, у зв`язку із чим останні протиправно набули права на проживання у ній. Надаючи оцінку зазначеним доводам позивача, суд враховує наступне. Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Положеннями ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Положення ст. 629 ЦК України закріплюють принцип обов`язковості договору для виконання сторонами, що відповідає загальноприйнятому принципу pacta sunt servanda. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 18.04.2019 у справі № 910/22752/17. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки згідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При користуванні предметом іпотеки іпотекодавець повинен не припускати погіршення стану предмета іпотеки та зменшення його вартості понад норми його звичайної амортизації (зносу). Іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя: передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування. Як вбачається з п. 4.4. Договору іпотеки право іпотекодавця володіти та користуватися предметом іпотеки протягом всього строку дії договору охоплює всі дії, спрямовані на виконання предмету іпотеки відповідно до його цільового призначення з урахуванням обмежень та заборон, передбачених законодавством України та/або, що встановлені у цьому договорі. Відповідно до п. 5.1.4. договору іпотеки зобов`язання, які іпотекодавець бере на себе згідно з цим договором, є законними, дійсними та зобов`язуючими для іпотекодавця, і згідно з їх умовами на іпотекодавця може бути поданий позов. Пунктом 5.1.15. договору іпотеки передбачено, що відносно предмету іпотеки в цілому чи окремого майна, що входить до складу предмету іпотеки, відсутні будь-які права та вимоги третіх осіб (в тому числі, але не виключно, й такі, що випливають з сервітутів), не існує ніяких зареєстрованих чи незареєстрованих прав, вимог та обтяжень (в тому числі іпотекою) на користь третіх осіб (приватних та публічних), не укладено жодних правочинів (як зареєстрованих, так і незареєстрованих), в тому числі договорів спільної діяльності, управління, найму, оренди, лізингу, користування тощо, окрім тих, що наведені нижче: 5.1.15.1. іпотечний договір, укладений між іпотекодавцем та іпотекодержателем. Іпотекодавець має право володіти та користуватися предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення протягом всього строку дії договору за умов не погіршення стану предмету іпотеки та/або зменшення його вартості понад норми його звичайної амортизації (зносу), з урахуванням обмежень, що встановлені чинним законодавством та цим договором (п. 6.2.4. договору іпотеки). Згідно з п. 6.3.6. договору іпотеки іпотекодавець зобов`язується дотримуватися обмежень, встановлених цим договором та чинним законодавством України, щодо володіння, користування, розпорядження предметом іпотеки. Пунктом 6.3.12. договору іпотеки передбачено, що іпотекодавець зобов`язаний повідомляти іпотекодержателя письмово про реєстрацію жителів у квартирі, які будуть реєструватися у квартирі після укладення цього договору за 30 (тридцять) календарних днів до здійснення такої реєстрації та/або намір її проведення. Аналіз наведених положень договору іпотеки свідчить про те, що його сторони погодили, що одним із зобов`язань, які покладаються цим договором на іпотекодавця, є обов`язок письмово повідомляти іпотекодержателя про реєстрацію жителів у квартирі, які будуть реєструватися у ній після укладення цього договору, за 30 (тридцять) календарних днів до здійснення такої реєстрації та / або намір її проведення. При цьому, як вбачається із наявної у матеріалах справи копії довідки КП Білоцерківської міської ради «Житлово-експлуатаційна контора № 6» з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацію за вих. № 2152 від 04.09.2013, що була надана [PERSON] під час укладення договору іпотеки, на дату укладення такого договору, тобто 05.09.2013, місце проживання відповідачів було зареєстроване за іншою адресою, ніж квартира, а саме - за адресою: [ADDRESS] . Крім того, згідно відповіддю Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 21.07.2020 за вих.№ 105/26-17-702 на адвокатський запит представника позивача, за даними архівної картотеки з питань реєстрації, станом на 05.09.2013 (дата укладення договору іпотеки) за адресою: [ADDRESS] зареєстрованих осіб не значилося. Враховуючи викладене, суд вважає, що доводи позивача про те, що станом на дату укладення договору іпотеки - 05.09.2013, відповідачі не були зареєстрованими за адресою квартири, знайшли своє підтвердження. Поряд з цим, 06.05.2014 за адресою предмета іпотеки було здійснено реєстрацію місця проживання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] без попереднього письмового повідомлення іпотекодержателя про здійснення такої реєстрації, що вбачається із наявних у матеріалах справи копій витягу № 8470975 від 19.09.2019 з Реєстру територіальної громади міста Києва про зареєстрованих осіб, та витягу № 51381980 від 21.07.2020 із Реєстру територіальної громади міста Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] . Докази, які б свідчили про виконання іпотекодавцем вимог п. 6.3.12. договору іпотеки з письмового повідомлення іпотекодержателя за 30 (тридцять) календарних днів перед вчиненням відповідних реєстраційних дій, у матеріалах справи відсутні. Наведене, в тому числі, підтвердив в судовому засіданні представник відповідачів. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що реєстрація місця проживання відповідачів у квартирі відбулася без попереднього письмового повідомлення іпотекодавцем іпотекодержателя про здійснення зазначеного, що свідчить про набуття відповідачами права на проживання у квартирі у порушення положень пункту 6.3.12. договору іпотеки та статті 629 ЦК України. Таким чином, в судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що відбулося протиправне здійснення реєстрації місця проживання відповідачів за адресою предмета іпотеки, у результаті якого останні без достатніх на те підстав набули прав на проживання у квартирі. З огляду на викладене, суд вважає обґрунтованими доводи позивача про наявність підстав для визнання припиненим права [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користування житлом (квартирою), у зв`язку із незаконним набуттям такого права. Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06.12.2007). Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Відтак, дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10.04.2019 у справі № 390/34/17 по своїй суті застосував доктрину venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. У статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. При цьому, згідно з приписами ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Аналіз ч. 2 ст. 13 ЦК України дає підстави для висновку, що недобросовісна поведінка особи, яка полягає у вчиненні дій, які можуть у майбутньому порушити права інших осіб, є формою зловживання правом. Згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 22.05.2019 у справі № 234/3341/15-ц, сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права. Здійснення суб`єктивних цивільних прав повинно відбуватись у відповідності до принципів правомірності здійснення суб`єктивних цивільних прав, автономії волі, принципів розумності і добросовісності. Їх сукупність є обов`язковою для застосування при здійсненні усіх без винятку суб`єктивних цивільних прав. Судом встановлено, що під час укладення договору іпотеки, [PERSON] , будучи співвласником квартири та дружиною [PERSON] , надала останньому нотаріально посвідчену згоду на передачу квартири в іпотеку на умовах, визначених цим договором іпотеки, в тому числі, пунктом 6.3.12., що підтверджується наявною у матеріалах справи копією такої згоди. Тобто, [PERSON] на момент укладення договору іпотеки погодила, що іпотекодавець зобов`язується повідомляти іпотекодержателя письмово про реєстрацію жителів у квартирі, які будуть реєструватися у ній після укладення цього договору за 30 (тридцять) календарних днів до здійснення такої реєстрації та/або намір її проведення, що передбачено п. 6.3.12. договору іпотеки. Крім того, як вище зазначалося судом, набувши прав власності на квартиру на підставі рішення Печерського районного суду міста Києва від 28.07.2016 у справі № 757/6633/15-ц про поділ майна подружжя, [PERSON] в силу норм ч.ч. 1, 2 ст. 23 Закону України «Про іпотеку» набула статусу іпотекодавця за договором іпотеки в межах вартості квартири, внаслідок чого до неї перейшли права та обов`язки іпотекодавця за цим договором у відповідній частині, які в силу приписів ст. 629 ЦК України вона повинна виконувати належним чином. На переконання суду, наведене свідчить про недобросовісність дій іпотекодавця у частині взяття на себе передбачених п. 6.3.12. договору іпотеки обов`язків та є самостійною підставою для визнання припиненим права відповідачів на користування житлом, у зв`язку із незаконним набуттям такого права. Суд, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17. Згідно з пп. 2 п. 50 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 № 265, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи. Таким чином, вирішення питання про зняття особи із зареєстрованого місця проживання залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням. Виходячи з того, що Порядок декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 № 265, є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення пп. 2 п. 50 цього порядку підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані із зняттям особи із зареєстрованого місця проживання. Враховуючи те, що суд вбачає наявними підстави для припинення права відповідачів на користування житлом (квартирою), у зв`язку із незаконним набуттям такого права, останні підлягають зняттю з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] , на підставі пп. 2 п. 50 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 №265. Надаючи оцінку наявного у матеріалах справи Висновку Служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про недоцільність припинення права користування та зняття із реєстрації місця проживання відповідачів, пояснень третьої особи щодо позову та уточнених пояснень третьої особи, суд відхиляє наведені в них доводи та погоджується із аргументами представника позивача, викладеними у його запереченнях, поданих до суду 29.10.2021, про те, що вони спростовуються наявними у матеріалах справи доказами та, з огляду на останню редакцію позовних вимог, не входять до предмету доказування у цій справі. При цьому, суд враховує, що матеріали справи не містять доказів фактичного проживання відповідачів у квартирі. Подана позивачем до суду копія Акту № 237274 обстеження водоспоживання та водовідведення об`єкту, складеного 17.08.2020 інженером-інспектором Управління з контролю за водоспоживанням та водовідведенням ПрАТ «АК «Київводоканал» Кучерявенком О.В. щодо припинення водопостачання до квартири, а також повернення до суду всієї вихідної кореспонденції, направленої відповідачам на адресу квартири, з причин закінчення встановленого строку зберігання, безумовно свідчить про протилежне. Вирішуючи спір у цій справі по суті, суд ураховує правову позицію Верховного Суду, що була висловлена у постанові 16.12.2020 у справі № 182/7347/18, зокрема про те, що застосування до регулювання житлових відносин положень ЖК Української РСР, прийнятого 30.06.1983 не відповідає реаліям сьогодення та змісту нинішніх суспільних відносин. Натомість ЦК України є кодифікованим актом законодавства, який прийнято пізніше, а тому темпоральна колізія норм права має вирішуватися саме на користь норм ЦК України. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом 4 ч. 3 ст. 2 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, як визначено положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України. З огляду на вказані вище положення законодавства, обставини справи та наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання припиненим права [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користування житлом, у зв`язку із незаконним набуттям такого права, та зняття з реєстрації їх місця проживання у квартирі за адресою: [ADDRESS] , є обґрунтованими, а відтак підлягають задоволенню у повному обсязі. Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у вигляді судового збору, підлягають стягненню солідарно з відповідача-1 та відповідача-2, оскільки відповідач-3 та відповідач-4 є неповнолітніми. На підставі викладеного та

Outcome: approved