Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-18 00:00:00

в липні 2022 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» про відшкодування шкоду, завданої каліцтвом внаслідок ДТП, в якій просить суд: стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» на свою користь 108 000,00 грн. страхового відшкодування шкоди пов`язаної із стійкою втратою працездатності, 5 400,00 грн. страхового відшкодування моральної шкоди та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16 травня 2021 року, близько 11 годин 00 хвилин, за адресою: місто Київ, на перехресті вулиць Донецька та Волинська, відбулась дорожньо-транспортна пригода в якій зіткнулись автомобіль марки «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «Chevrolet Lacetti», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] .. В результаті зіткнення автомобілі опинилися на тротуарі, де відбувся наїзд на пішохода [PERSON] . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, пішоходу [PERSON] було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, а саме: закрита травма лівої нижньої кінцівки у вигляді уламкового перелому верхньої третини великогомілкової та малогомілкової кісток зі зміщенням уламків, перелому латерального виростка стегнової кістки, повного розриву лівої підколінної артерії на рівні її біфуркації. Позивачем вказано, що 07.06.2021 року позивач поступив у стаціонарне лікування в травматологічне відділення КНП «Київська міська клінічна лікарня №2» з діагнозом: поєднана травма, ЗТГ, забій грудної клітки, закритий фрагментарний перелом діафізів кісток лівої гомілки, перелом зовнішнього виростка лівої стегнової кістки. Повний розрив лівої підколінної артерії. За час лікування позивачу було виконано: 09.06.21 - операцію ампутація лівої нижньої кінцівки на рівні нижньої третини стегна. 05.07.2021 року Позивач виписаний для продовження лікування у травматолога по місцю проживання. 06.09.2021 року Спеціалізованою травматологічною МСЕК м. Києва, було оглянуто позивача та визнано його інвалідом ІІ групи від загального захворювання з 06.09.2021 року строком до 01.10.2022 року по діагнозу: «Ампутаційна кукса лівого стегна на рівні нижньої третини 09.06.2021 р. Виражене порушення ходи». У позовній заяві зазначено, що за фактом ДТП Територіальним управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286, Кримінального кодексу України 16 травня 2021 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №62021100010000369. Згідно висновку судово-медичної експертизи №042-878-2011 від 07.09.2021 року: «Локалізація, морфологія вищевказаних ушкоджень, враховуючи обставини справи та часові дані, свідчать про те, що спричинені вони травмуючою дією тупого(их) предмета(ів), могли утворитися в термін, вказаний у постанові, тобто 16.05.2021 року при транспортній травмі (травма внаслідок зіткнення автомобіля, що рухався, з пішоходом)». Станом на сьогодні досудове розслідування у кримінальному провадженні №62021100010000369, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, триває, та здійснюється Територіальним управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві. Позивачем зазначено, що в результаті вищевказаного ДТП та наслідків від нього, позивачу було завдано шкоди, у зв`язку з чим виникло право на її відшкодування за рахунок відповідача, оскільки станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «Daewoo Lanos», реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована у відповідача, відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №202377936. У позовній заяві зазначено, що 04.11.2021 року представник позивача повідомив відповідача про настання страхового випадку та звернувся із заявами на виплату страхових відшкодувань, серед заявлених позивачем до відшкодування вимог, містились: 108 000,00 грн. в рахунок відшкодування шкоди пов`язаної із стійкою втратою працездатності позивача (відповідно до п.26.2. ст.26 Закону №:1961-IV - у разі встановлення IІ групи інвалідності - 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку: (4 723,00 х 18) = 108 000,00 грн.)); 5 400,00 грн. в рахунок страхового відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу (відповідно до ст.26-1 Закону №:1961-IV - Страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю: (108 000,00 грн. х5% = 5 400,00 грн.). Проте, станом на дату написання цієї позовної заяви, відповідач так і не здійснив виплату страхового відшкодування у строки встановлені пунктом 36.2 статті 36 Закону №1961-IV, що стало підставою для звернення позивача в суд за захистом свого порушеного права на страхове відшкодування. Крім того, зазначено, що позивач, скориставшись своїм правом вибору боржника, пред`являє свої вимоги саме до ПрАТ «СК «УНІКА», так як саме цей Страховик є відповідальною особою в силу договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності укладеного щодо транспортного засобу «Daewoo Lanos», реєстраційний номер [NUMBER] . Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19.07.2022 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» про відшкодування шкоду, завданої каліцтвом внаслідок ДТП, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 10.11.2022 року до суду надійшли пояснення третьої особи [PERSON] у яких останній просив вимоги позивача задовольнити у повному обсязі та частково підтвердив обставини викладені у позовній заяві. При цьому, у поясненнях зазначено, що питання винності [PERSON] та/або [PERSON] у вчиненні вищевказаної ДТП не охоплюється предметом даного спору, а тому не підлягає доказуванню сторонами та дослідженню судом у межах цієї справи. [PERSON] заперечує проти твердження позивача про встановлення вини [PERSON] у вчиненні відповідної ДТП у зв`язку з його безпідставністю. 16.11.2022 року до суду через систему «Електронний суд» надійшов відзив відповідача на позовну заяву у якому відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову у повному обсязі у зв`язку і з тим, що не доведено вину особи, яка завдала шкоду. Так у відзиві зазначено, що ПрАТ «СК «Унівка» призупинило розгляд даної справи до моменту отримання відповідного вироку (рішення) суду, щодо встановлення вини учасників ДТП. Отже, до закінчення кримінального провадження №62021100010000369 від 16.05.2021 року та встановлення особи винної в ДТП, ПрАТ «СК «Уніка» немає правових підстав для виплати страхового відшкодування, відтак, страховик прав позивача не порушував, а позов є передчасним. Позивач в судове засідання не з`явився, свого представника до суду не направив про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до позовної заяви долучено клопотання у якому сторона позивача просила суд проводити розгляд справи за відсутності позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не сповістив. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні просив суд позов задовольнити з врахуванням його пояснень. Вислухавши пояснення третьої особи, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Так, судом встановлено, а також не заперечувалось сторонами, що 16 травня 2021 року, близько 11 годин 00 хвилин, за адресою: місто Київ, на перехресті вулиць Донецька та Волинська, відбулась дорожньо-транспортна пригода в якій зіткнулись автомобіль марки «Daewoo Lanos», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «Chevrolet Lacetti», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . В результаті зіткнення, автомобілі опинилися на тротуарі, де відбувся наїзд на пішохода [PERSON] . Судом також встановлено, що за фактом ДТП Територіальним управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286, Кримінального кодексу України 16 травня 2021 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №62021100010000369. Досудове розслідування у кримінальному провадженні №62021100010000369, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, триває, та здійснюється Територіальним управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві. Вищевказані обставини підтверджуються витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань №62021100010000369 від 16 серпня 2021 року. Приписами ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху мають право на: безпечні умови дорожнього руху. Учасники руху зобов`язані знати та неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху ті інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям та громадянам. З матеріалів справи вбачається, що 07.06.2021 року позивач поступив у стаціонарне лікування в травматологічне відділення КНП «Київська міська клінічна лікарня №2» з діагнозом: поєднана травма, ЗТГ, забій грудної клітки, закритий фрагментарний перелом діафізів кісток лівої гомілки, перелом зовнішнього виростка лівої стегнової кістки. Повний розрив лівої підколінної артерії. За час лікування позивачу було виконано: 09.06.21 - операцію ампутація лівої нижньої кінцівки на рівні нижньої третини стегна. 05.07.2021 року Позивач виписаний для продовження лікування у травматолога по місцю проживання, що підтверджується виписним епікризом (медична карта №488). 06.09.2021 року Спеціалізованою травматологічною МСЕК м. Києва, було оглянуто позивача та визнано позивача інвалідом ІІ групи від загального захворювання з 06.09.2021 року строком до 01.10.2022 року по діагнозу: «Ампутаційна кукса лівого стегна на рівні нижньої третини 09.06.2021 р. Виражене порушення ходи». Крім того, згідно висновку судово-медичної експертизи №042-878-2011 від 07.09.2021 року: «Локалізація, морфологія вищевказаних ушкоджень, враховуючи обставини справи та часові дані, свідчать про те, що спричинені вони травмуючою дією тупого(их) предмета(ів), могли утворитися в термін, вказаний у постанові, тобто 16.05.2021 року при транспортній травмі (травма внаслідок зіткнення автомобіля, що рухався, з пішоходом)» Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами ст.ст. 77, 78, 79 ЦПК України, докази мають були належними - містити інформацію щодо предмета спору, допустимими, тобто одержані в законний спосіб та достовірними, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Надані позивачем докази на підтвердження обставин завдання шкоди є належними, допустимими, достовірними та у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність обставин, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода завдана неправомірними діями майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка їх завдала. Частиною 1 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. (ч.2 ст. 1187 ЦК України). При цьому, особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. (п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» (далі - Постанова). В п. 4 Постанови зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до ч. 2 ст. 1188 ЦК України якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Таким чином за загальним правилом завдана джерелом підвищеної небезпеки шкода завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність володільця такого джерела перед третьою особою. У постанові Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного суду від 21.04.2022 у справі № 447/2222/20 зазначено, що головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Враховуючи, що в судовому засіданні було встановлено, що позивачу внаслідок ДТП, в якій зіткнулись автомобіль марки «Daewoo Lanos», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «Chevrolet Lacetti», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки, під їхнім керуванням, було завдано шкоду та наявністю між їх діями та наслідками, що настали, безпосереднього причинного зв`язку, то сума відшкодування має бути стягнута саме учасників ДТП в розмірі спричиненої позивачу шкоди. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 202377936 від 30.12.2020, [PERSON] уклав з ПрАТ «СК «УНІКА» договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу, а саме автомобіля Daewoo Lanos, ДНЗ [NUMBER] . Зазначений договір було укладено на строк з 31.12.2020 по 30.12.2021. Враховуючи, що було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу, тому до даних правовідносин застосовуються вимоги Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі Закон). Згідно пункту 21.1. статті 21 Закону, в редакції чинній на дату ДТП з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування». Матеріалами справ підтверджено, що станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «Daewoo Lanos», реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована у відповідача, відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №202377936 Відповідно до статті 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно ч. 1 статті 35 Закону, в редакції чинній на дату ДТП для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. З матеріалів справи вбачається, що 04.11.2021 року представник позивача повідомив відповідача про настання страхового випадку та звернувся, із заявами на виплат страхових відшкодувань. Проте, відповідач так і не здійснив виплату страхового відшкодування у строки встановлені пунктом 36.2 статті 36 Закону. Пунктом 26.1. статті 26 Закону, встановлено, що: шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньотранспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до Цивільного кодексу України. Згідно пункту 26.2 статті 26 Закону: мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить: у разі встановлення II групи інвалідності - 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку. Як уже зазначалось, що 06 вересня 2021 року Київським Міським центром медико-соціальної експертизи позивачу було встановлено ІІ групу інвалідності з 06 вересня 2021 року до 09 жовтня 2022 року. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет на 2021 рік» установлено у 2021 році мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі: з 1 січня - 6000 гривень, з 1 грудня - 6500 гривень. Враховуючи вище викладене, мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) позивачу за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у разі встановлення II групи становить: 108 000,00 грн., яка визначається шляхом добутку мінімальної заробітної плати на 18 її розмірів (6 000,00 * 18) = 108 000,00 грн. Згідно ст. 26-1 Закону, страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Таким чином, враховуючи фактичні обставини по справі, виходячи з розміру страхових виплат належних позивачу у якості відшкодування шкоди заподіяної здоров`ю, розмір страхового відшкодування моральної шкоди завданої позивачу внаслідок ушкодження здоров`я за страховим випадком від 16 травня 2021 року, дорівнює: (108 000,00 грн. х 5%) = 5 400, 00 грн. Враховуючи вище викладене, підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування, які передбачені ст. 37 Закону та є вичерпними, у даному страховому випадку відсутні. Частина 1 ст. 1190 ЦК України визначає, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. У свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Як вбачається з матеріалів справи, позивач, скориставшись своїм правом вибору боржника, пред`явив свої вимоги саме до ПрАТ «СК «УНІКА», так як саме цей страховик є відповідальною особою в силу договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності укладеного щодо транспортного засобу «Daewoo Lanos», реєстраційний номер [NUMBER] У постанові Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного суду від 21.04.2022 у справі № 447/2222/20 викладено висновок, що страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП. Крім того, вищенаведеним пунктом 36.2 статті 36 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено лише підставу припинення здійснення страхового відшкодування у разі, якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, та не передбачено можливості відмови у стягненні страхового відшкодування у справі, яка вже розглядається судом в порядку цивільного судочинства, за наслідками такого розгляду. Враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку, що станом на момент пред`явлення даного позову у страховика (ПрАТ «СК «УНІКА») існував передбачений законом та страховим полісом № 202377936 від 30.12.2020 обов`язок сплатити позивачу [PERSON] страхове відшкодування за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також за моральну шкоду. При цьому, факт перебування кримінального провадження №62021100010000369 від 16.05.2021 на стадії досудового розслідування не впливає на виконання вищевказаного обов`язку, оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] та [PERSON] перед [PERSON] не залежить від процесу встановлення осіб, винних у вчиненні відповідного злочину у межах кримінального судочинства. Враховуючи вище викладене, а також те що в судовому засіданні було встановлено, що позивачу внаслідок ДТП, яке відбулось за участю [PERSON] та [PERSON] , внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки, під їхнім керуванням, було завдано шкоду та наявністю між їх діями та наслідками, що настали, безпосереднього причинного зв`язку та з урахуванням ст. 543 ЦК України, позовна заява підлягає задоволенню, а з відповідача на користь позивача підлягає стягненню страхове відшкодування шкоди в розмірі 108000,00 грн. та 5400,00 грн. страхового відшкодування моральної шкоди. Щодо вимоги позивача про стягнення витрат пов`язаних з розглядом справи у розмірі 24 000,00 грн., то слід зазначити наступне. Ч. 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача (ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України). Згідно ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1134,00 грн. На підтвердження обставини викладених у заяві про стягнення судових витрат понесених [PERSON] у зв`язку з розглядом в суді цієї справи позивачем були надано до суду: копію договору про надання професійної правничої (правової) допомоги № ЗД 548 від 23.10.2021 року, копію Додатку № 1 до Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги № ЗД 548 від 23.10.2021 року, а саме замовлення на надання професійної правничої допомоги №1 від 19.02.2022 року. Відповідно до Відповідно до пункту 2 Замовлення №:1 від 19 лютого 2022 року до Договору вартість правничої допомоги Адвокатського об`єднання, вказаної у пункті 1 цього Замовлення, Вартість однієї нормо-години Адвокатського об`єднання, по наданню правничої допомоги за цим Договором, встановлено у розмірі: 3 000,00 грн. Пунктом 3 Замовлення №:1 від 19 лютого 2022 року до Договору визначено, що сторони погодили, що клієнт зобов`язаний здійснити оплату послуг Адвокатського об`єднання, визначених пунктом 1 цього Замовлення, у розмірі вказаному у пункті 2 цього Замовлення, протягом п`яти робочих днів з дня отримання Клієнтом та/або його представником грошових коштів в якості відшкодування шкоди заподіяної каліцтвом, іншим ушкодження здоров`я. В питанні визначення критеріїв розміру правничої допомоги, суд враховує висновки Великої Палати у справі № 755/9215/15-ц. Так, суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Постанові у справі № 922/3812/19 Верховний Суд підтвердив власні висновки, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Варто також зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, наприклад у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18. У постанові Верховного Суду від 13.02.2019 р. у справі №756/2114/17. «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Ті самі критерії застосовує CCIIJI. присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 р. у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 р. у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 р. у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 р. у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі N 362/3912/18 (провадження N 61-15005св 19) та від 30 вересня 2020 року в справі N 201/14495/16-ц (провадження N 61 -22962св 19) викладено правовий висновок про те. що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. У відзиві відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, оскільки розмір витрат на професійну правничу допомогу визначений стороною позивача є не співмірним із складністю справи та наданим обсягом правової дороги. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Таким чином, оскільки відповідачем заявлено обгрунтоване клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, суд прийшов до висновку про стягнення з Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12 000,00 грн., що є співмірним із складністю справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved