Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-05 00:00:00

31.08.2022 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Відділ забезпечення діяльності органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав, в якій позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову, позивач посилається на те, що він та відповідачка перебували у зареєстрованому шлюбі з 05.02.2010 року, який розірвано рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 07.12.2020 року по справі №522/12780/20. За час перебування у шлюбі, у нього з відповідачкою народилось двоє малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Діти сторін по справі мешкають разом з ним - [PERSON] , що також було визначено рішенням Київського районного суду міста Одеси від 10.11.2021 року по цивільній справі №947/34839/20, на підставі якого позивачем було проведено реєстрацію місця проживання дітей за адресою свого зареєстрованого місця проживання: [ADDRESS] . Позивач зазначає, що з часу припинення шлюбних відносин з відповідачкою та розірвання шлюбу, [PERSON] самоусунулась від здійснення своїх обов`язків з виховання та утримання власних малолітніх дітей, не цікавиться їх життям і розвитком, не піклується про їх фізичний, духовний і моральний розвиток, майбутнім. Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з цим позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу за вказаним позовом було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 14.09.2022 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання. 17.10.2022 року судом без видалення до нарадчої кімнати було ухвалено закрити підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. У судове засідання призначене на 06.12.2022 року учасники по справі не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлені належним чином. 06.12.2022 року від представника позивача до суду надійшла заява про підтримання заявлених вимог та розгляд справи за його відсутності. Стосовно неявки відповідача, суд зазначає наступне. Як вбачається у судове засідання призначене на 06.12.2022 року [PERSON] була належним чином повідомленою, шляхом особистого сповіщення в приміщенні суду, що підтверджується розпискою про ознайомлення з датою, часом і місцем проведення судового засідання від 17.11.2022 року. Однак про причини неявки відповідачка суд не повідомила. Також з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] було отримано через засоби поштового зв`язку судову поштову кореспонденцію - 25.10.2022 року, що підтверджується її підписом на рекомендованому повідомленні наявному в матеріалах справи, однак процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву, в п`ятнадцятиденний строк визначений в ухвалі судді від 14.09.2022 року, не скористалась. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з ч. 2 ст. 281 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення заочного рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуюче вищевикладене, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України, за згодою позивача, Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов підлягаючим частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі, зареєстрованому 05.02.2010 року Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №55. За час перебування у шлюбі, у сторін народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які на час розгляду справи є малолітніми. Шлюб між сторонами по справі розірвано рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 07.12.2020 року по цивільній справі №522/12780/20, яке набрало законної сили 08.01.2021 року, з урахуванням внесення до нього змін ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 07.04.2021 року. Позивач стверджує, що відповідачка [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків по відношенню до дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХII від 27 грудня 1991 року (далі Конвенція) визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Відповідно до ст. 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до положень ст. 9 зазначеної Конвенції, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Крім того, відповідно до положень принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за його навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 164 СК України, підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 Постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб , які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Досліджуючи наявність підстав щодо позбавлення відповідачки батьківських прав стосовно малолітніх дітей, судом встановлено наступне. Як вбачається, 28.07.2021 року Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради видано висновок за вих. №01-11/1079/1вих. про визначення місця проживання малолітніх: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , відповідно до визначено місце проживання малолітніх дітей разом з батьком - [PERSON] . При цьому, зі змісту наданого висновку вбачається, що з метою з`ясування особистої думки матері малолітніх, [PERSON] з порушеного питання, Службою у справах дітей Одеської міської ради було направлено рекомендованого листа-запрошення. Лист Служби повернувся з відміткою «за закінченням терміну зберігання». 01.06.2021 року в телефонній розмові за номером телефону [NUMBER] , гр. [PERSON] була повідомлена спеціалістом Служби про розгляд питання щодо визначення місця проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Гр. [PERSON] повідомила, що діти проживають з батьком, проте, вона категорично заперечує проти визначення місця проживання дітей з батьком. 04.06.2021 року гр. [PERSON] надала до Служби у справах дітей Одеської міської ради письмові пояснення, в яких виступила категорично проти визначення місця проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що питання визначення місця проживання дітей для батька лише привід для відводу уваги з приводу скоєння фізичного та психологічного насилля з боку батька. Проте, підтверджуючих документів [PERSON] не надала. З питання визначення проживання дітей разом з нею не зверталася. 25.03.2021 року спеціалістами Служби у справах дітей Одеської міської ради проведено обстеження умов проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , та складено акт обстеження, відповідно до якого встановлено, що родина займає дві кімнати у гуртожитку, облаштовані необхідними меблями та побутовою технікою. Діти мають окрему кімнату, спальні ліжка, стіл навчання, шафу для одягу, одяг по сезону в достатній кількості. Батьком створені всі умови для зростання та всебічного розвитку. Відносини в родині теплі. Також, під час бесіди зі спеціалістами Служби малолітній [PERSON] , [INFO] , повідомив, що хоче проживати з батьком, в них дружні стосунки. Також судом встановлено, що питання стосовно визначення місця проживання малолітніх дітей сторін по справі було предметом судового розгляду в рамках цивільної справи №947/34839/20, за наслідком розглядом якої 10.11.2021 року Київським районним судом міста Одеси ухвалено рішення, яким визначено місце проживання малолітніх: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з батьком - [PERSON] . Зазначене рішення суду не оскаржувалось відповідачкою - [PERSON] та набрало законної сили 20.12.2021 року. З вказаного рішення суду вбачається встановлені наступні обставини за наслідком наданні оцінки відповідним доказам, а саме. Відповідно до довідки (виписки з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію) №05/08 від 08.10.2020 року, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки від 05.10.2020 року № 436/93-06, наданої студентським містечком Одеського національного політехнічного університету, [PERSON] , на підставі договору на тимчасове проживания у гуртожитку студмістечка ОНІТУ, дійсно мешкає за адресою: [ADDRESS] , разом з ним мешкають: син - [PERSON] , 2010 р.н., та син - [PERSON] - 2016 р.н. Згідно характеристики з місця роботи, [PERSON] з 2020 року займає посаду завідувача кафедри «Динаміка, міцність машин та опір матеріалів» Одеського національного політехнічного університету, за місцем роботи характеризується позитивно, має постійний дохід. Згідно характеристики за місцем проживання, [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] , з 2013 року. За час проживання вимог і нарікань від мешканців гуртожитку, як в усній, так і в письмовій формі не надходило. Громадський порядок не порушував, з сусідами підтримує добрі взаємини. Відповідно до характеристики наданої Шевченківським відділенням поліції Приморського відділу поліції в м. Одесі, [PERSON] характеризується позитивно, звернень від сусідів та родичів із заявами про порушення норм діючого законодавства до Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одеса ГУНП в Одеській області не надходило. Відповідно до довідки та характеристики, наданої ОДНЗ «Ясла-садок» №1 комбінованого типу Одеської міської ради Одеської області, малолітній [PERSON] , [INFO] , відвідує заклад з вересня 2020 року. До дитячого садку приводить і забирає завжди батько. Оплата за харчування здійснюється батьком своєчасно. Дитина охайно одягнена, доброзичлива та спокійна. Маму за цей період бачили декілька разів. Відповідно до довідки та характеристики, наданої адміністрацією Одеської спеціалізованої школи № 59 І-ІІІ ступенів Олімпійського резерву Одеської міської ради Одеської області, малолітній [PERSON] , [INFO] навчається в школі з четвертого класу, характеризується позитивно. Батько [PERSON] постійно цікавиться успіхами свого сина. Систематично спілкується з класним керівником. Бере участь у роботі батьківського комітету. Відповідно до довідки, наданої адміністрацією школи робототехніки та програмування, малолітній [PERSON] , [INFO] , навчається в школі з листопада 2018 року по теперішній час. На заняття дитину приводить батько. Про результати навчання з викладачем спілкується батько. Кошти отримуються від батька. Згідно довідки, наданої адміністрацією КПНЗ «Комплексна дитячо-юнацька спортивна школа № 10», зі слів особистого тренера-викладача зі спортивної гімнастики, батько малолітнього [PERSON] , [INFO] , постійно займається вихованням дитини, контактує з тренером - викладачем, привозить і забирає дитину з тренувань, супроводжує та підтримує дитину на місцевих та виїзних змаганнях. Відповідно до декларацій про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, законним представником малолітнього [PERSON] , [INFO] , та малолітнього [PERSON] , [INFO] , зазначено батька - [PERSON] . За інформацією Центру соціальних служб Одеської міської ради від 01.06.2021 року № 05/01-395 фахівцями із соціальної роботи ЦСС ОМР у Приморському районі 21.04.2021 року здійснене відвідування за адресою проживання батька з дітьми. Складено акт оцінки потреб сім`ї/особи. Складні життєві обставини не виявлено. В житлі чисто та охайно, в наявності водо-, електро- газопостачання, борги відсутні. Діти забезпечені їжею, одягом, шкільним приладдям, мають окремі ліжка, місце для навчання та гри. Зі слів батька, на даний момент діти не спілкуються з матір`ю. Малолітній [PERSON] , [INFO] , повідомив, що не має бажання зустрічатися та спілкуватися з нею. Батько самостійно забезпечує потреби дітей. У телефонній розмові гр. [PERSON] повідомила, що проживає за адресою: [ADDRESS] . Також зазначила, що не проти визначення місця проживання дітей разом з гр. [PERSON] . З вказаного рішення суду також вбачається, що у підготовчому засіданні 05.10.2021 року в рамках розгляду цивільної справи 947/34839/20, судом було вислухано думку малолітнього [PERSON] , [INFO] , який повідомив суду, що він проживає та хоче проживати разом з батьком, в них дружні стосунки, батько про нього піклується, з матір`ю проживати він не бажає. У судовому засіданні 10.11.2021 року судом також було допитано в якості свідків - [PERSON] , [PERSON] , які проживають разом з позивачем у одному гуртожитку, та [PERSON] , який зареєстрований з позивачем за однією адресою. Так, свідки повідомили, що малолітні [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають разом з батьком за адресою: [ADDRESS] . Батько піклується про дітей, постійно займається їх вихованням, навчанням, діти ввічливі, доглянуті та охайні. Мати протягом тривалого часу не бачили. Відповідно до статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. Приймаючи приюдиційність фактів, які вже встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили, та які в свою чергу не оспорювались і не спростовані відповідачем в цій справі, суд не піддає сумніву і вважає не підлягаючому додатковому доказуванню обставини встановлені рішенням Київського районного суду міста Одеси від 10.11.2021 року по цивільній справі №947/34839/20. Також судом встановлено, що на підставі вищевказаного рішення суду, позивачем було здійснено реєстрацію місця проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , за адресою свого зареєстрованого місця проживання, якою є: [ADDRESS] , що підтверджується довідками Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради №Л1-126336-ф/л від 16.08.2022 року та №Л1-126340-ф/л від 16.08.2022 року. У відповідності до довідки Одеського закладу дошкільної освіти №ЯСЛА-САДОК» №1 Комбінованого типу Одеської міської ради від 09.08.2022 року за №33, [PERSON] відвідує Одеський ЗДО №1 з 01.09.2020 року, путівка від 14.08.2020 року за №109694. Підтверджено, що за час відвідування дитиною закладу, вихователі й адміністрація закладу бачили тільки батька, який виконує свої батьківські обов`язки відмінно. Дитина станом до початку воєнного стану завжди пунктуально відвідувала садок, завжди охайна та привітна. Батько дитини систематично бере участь у освітніх та батьківських подіях групи та закладу. Відповідно до довідки та характеристики, наданої адміністрацією Одеської спеціалізованої школи № 59 від 24.08.2022 року, малолітній [PERSON] , [INFO] навчається в школі з четвертого класу, характеризується позитивно. Батько [PERSON] постійно цікавиться успіхами свого сина. Постійно спілкується з класним керівником. Бере участь у роботі батьківського комітету. Відповідно до довідки, наданої адміністрацією школи робототехніки та програмування від 15.08.2022 року, малолітній [PERSON] , [INFO] , навчається в школі з листопада 2018 року по теперішній час. На заняття дитину приводить батько. Про результати навчання з викладачем спілкується батько. Кошти отримуються від батька. Згідно довідки, наданої адміністрацією КУ «Одеська обласна дитячо-юнацька спортивна школа», від 18.08.2022 року, зі слів особистого тренера-викладача зі спортивної гімнастики, батько малолітнього [PERSON] , [INFO] , постійно займається вихованням дитини, контактує з тренером - викладачем, привозить і забирає дитину з тренувань, супроводжує та підтримує дитину на місцевих та виїзних змаганнях. Отже, судом встановлено, що вищевказані обставини викладені у довідці Одеського закладу дошкільної освіти №ЯСЛА-САДОК» №1 Комбінованого типу Одеської міської ради від 09.08.2022 року за №33, довідці та характеристики, наданої адміністрацією Одеської спеціалізованої школи № 59 від 24.08.2022 року, довідці адміністрації КУ «Одеська обласна дитячо-юнацька спортивна школа» від 18.08.2022 року, не змінились з часу розгляду цивільної справи №947/34839/20. Статтею 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів зокрема щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Питання доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно малолітніх: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , розглядалось Органом опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, який вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно малолітніх дітей, що підтверджується відповідним висновком органу опіки та піклування від 03.11.2022 року за вих. №01-11/1533/1вих. З вказаного висновку вбачається, що 09.09.2020 року головним спеціалістом територіального відділу Служби у справах дітей Одеської міської ради у Приморському районі проведено бесіду в телефонному режимі з громадянкою [PERSON] , про що складено акт бесіди, відповідно до якого мати заперечує щодо позбавлення її батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Останній раз бачила дітей 24.02.2022, у зв`язку з тим, що батько [PERSON] приховує місце проживання дітей. Громадянка [PERSON] не має офіційного місця роботи, займається волонтерством. Проте із заявою щодо визначення способів участі у вихованні малолітніх дітей, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , громадянка [PERSON] до Служби у справах дітей Одеської міської ради не зверталась. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як вбачається, крім викладених заперечень [PERSON] під час розгляду Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради питань з приводу визначення місця проживання малолітніх дітей та питання про позбавлення останньої батьківських прав, матеріали справи доказів з боку відповідачки щодо предмету позову не містять. Будь-яких доказів на підтвердження того, що [PERSON] здійснюються будь-які дії з виховання та утримання власних малолітніх дітей, а також на підтвердження того, що остання цікавиться їх життям і розвитком, піклується про їх фізичний, духовний і моральний розвиток, майбутнім, до суду відповідачкою не надано. При вищевикладених обставинах, дослідивши та надавши оцінку усім доказам наявним в матеріалах справи в цілому, так і кожному доказу окремо, суд вважає встановленим, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своїх малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Також матеріали справи не містять, що [PERSON] при наявних запереченнях стосовно визначення місця проживання малолітніх дітей разом з батьком, використовувала законодавчо визначені можливі дії з оскарження рішення, та або зверталась до Органу опіки та піклування для розгляду питання щодо визначення місця проживання дітей разом з нею, встановлення графіку і способу участі у вихованні і спілкуванні з дітьми, що свідчить лише про принципове емоційне ставлення по відношенню до батька дітей, однак не спростовує встановлених обставин стосовно її ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своїх малолітніх дітей. Ухвалюючи рішення суду в цій справі, судом враховується, що у відповідності до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Суд задовольняє позов виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача. Рішення зі спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі. Аналогічна правова позиція міститься у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.12 року "Про судове рішення". Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи вищевикладене, надаючи оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про позбавлення останньої батьківських прав стосовно малолітніх дітей є обґрунтованим, викладені позивачем обставини знайшли свої підтвердження, за наслідком чого позову підлягає задоволенню. Ухвалюючи рішення суду в цій справі, судом також приймаються положення визначені частинами 2, 3 ст. 166 СК України встановлено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Отже, вказаним положенням законодавства на суд покладено обов`язок під час розгляду питання про позбавлення батьківських прав, одночасного вирішення питання про стягнення аліментів. Так, суд зазначає, що згідно з вищевказаними встановленими обставинами вбачається, що відповідачка не надає матеріальну допомогу на утримання малолітніх дітей. В матеріалах справи відсутня інформація щодо вирішеного питання про стягнення з [PERSON] аліментів на малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1, 2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Вказаний гарантований законодавством мінімальний розмір аліментів також визначений у ч.3 ст. 184 СК України, якою передбачено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п.п.3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. При вищевикладених обставинах, судом враховується, що відповідачка є особою працездатного віку, законодавчо на останню покладено обов`язок забезпечення утримання та виховання власних дітей, у зв`язку з чим суд доходить до висновку, що з [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню аліменти на малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі по 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення кожною дитиною повноліття, що є законодавчо визначеним мінімумом аліментів на дитину. Одночасно судом враховується, що статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Однак, суд не вбачає підстав для стягнення аліментів від дня пред`явлення позову до суду, оскільки позивачем такі вимоги не були заявлені, а судом питання про стягнення аліментів вирішується у відповідності до статті 166 СК України. Разом з цим, суд вважає за належне роз`яснити сторонам, що відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них, а також положення ст.185 Сімейного кодексу України щодо обов`язку того з батьків, з кого присуджено аліменти на дитину, брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Крім того, відповідно до статті 196 СК України, передбачена відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням вищевикладеного, задоволення позовних вимог позивача, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню у відшкодування витрат зі сплати останнім судового збору за подання до суду позовної заяви в частині вимог про позбавлення батьківських прав у розмірі 992 гривні 40 копійок.

Outcome: approved