Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із указаним позовом, посилаючись на те, що вона є власником помешкання за адресою: [ADDRESS] . У даному будинку зареєстрований також відповідач, який фактично не проживає за місцем реєстрації із 2021 року, обов`язків по утриманню житла не здійснює, приїхати в Україну і знятись особисто з реєстрації в добровільному порядку не має змоги, в будинку відсутні речі відповідача. У свою чергу факт реєстрації відповідача у вказаному вище будинку створює позивачу суттєві перешкоди, зокрема, щодо розпорядження майном. З огляду на викладене у позовній заяві, [PERSON] просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцова Д.В. від 19 вересня 2022 року відкрито провадження у даній цивільній справі та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивач не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі, відзив на позовну заяву до суду не направляв. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про спірні правовідносини сторін, суд вважає за можливе за згодою позивача провести заочний розгляд справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності та кожен окремо, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також визначено у статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ч. 1 та 2 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що позивачу на праві приватної спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 24.01.1983 року належить 12/100 ід. частин житлового будинку [ADDRESS] . Дана обставина, зокрема, підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.04.2019 та довідкою про наявність (відсутність) зареєстрованого майна від 14.08.2018 року №4482. Крім позивача, у вказаній квартирі також зареєстрований [PERSON] , однак не проживає в помешканні з 2021 року, що підтверджується відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Житомирській області та довідкою ПП «Управляюча компанія «Житлове експлуатаційне підприємство №1» від 15.08.2022 року. Таким чином, досліджені судом докази підтверджують реєстрацію місця проживання відповідача у помешканні за адресою: [ADDRESS] та його фактичне не проживання в ньому без поважних причин з 2021 року, на підставі чого суд дійшов висновку, що реєстрацією місця проживання відповідача у будинку, який належить на праві власності позивачу, порушуються її права як власника, через що вимоги останньої підлягають судовому захисту шляхом визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування нерухомим майном за вказаною адресою. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за подання позову, від сплати якого відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена при зверненні до суду. Враховуючи викладене,

Outcome: approved