Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи його тим, що 16 вересня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем, про що складено відповідний актовий запис № 875. Від шлюбу сторони мають спільну дитину: [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося. Сторони проживають окремо один від одного, не ведуть подружнього життя, спільного побуту не мають. Подальше спільне життя та збереження шлюбу між Позивачем та Відповідачем є неможливим через різні характери, погляди на життя та інтереси, що неодноразово приводило до непорозумінь. Рішення про розірвання шлюбу Позивач прийняла остаточно та змінювати його не має намірів, оскільки неодноразово намагалися примиритися з Відповідачем, однак безрезультатно. Подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе та є таким, що суперечить інтересам подружжя та їхньої дитини. Тому позивач просила суд ухвалити рішення, згідно якого розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , що зареєстрований 16 вересня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено відповідний актовий запис № 875. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 липня 2022 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 05 вересня 2022 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, згідно до якого відповідач заперечує проти позову в повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначив, що дійсного бажання припинити шлюбні відносини у його дружини немає, а подання позову про розірвання шлюбу є її необдуманим кроком. Посилався на те, що у його дружини є психічні розлади, які час від часу проявляються. Так, після подання позову, дружини говорила Відповідачу, що вона шкодує про подачу вказаного позову та має намір відмовитися від нього. Відповідач зазначає, що у них з Позивачем збереглися хороші стосунки, є почуття взаємної любові та поваги один до одного. Проти задоволення позову заперечив, просив надати подружжю строк на примирення. 16 вересня 2022 року на адресу суду від представника позивача [PERSON] - адвоката Миронюк Д.Д. надійшла відповідь на відзив на позовну заяву та нова редакція позовної заяви, підписана представником позивача. Згідно до відповіді на відзив рішення про розірвання шлюбу Позивачем прийнято остаточно і змінювати його вона не має намірів, тому строк на примирення не потрібен. Щодо посилання Відповідача про наявність у Позивача психічних розладів, представник позивача зазначив, що такі твердження нічим не підтверджені та необґрунтовані. У судовому засіданні 16 вересня 2022 року представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити, відповідач проти задоволення позову заперечив, просив суд надати подружжю строк на примирення. Протокольною ухвалою суду Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 вересня 2022 року сторонам надано строк на примирення до 16 листопада 2022 року, у розгляді справи оголошено перерву. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, матеріали справи містять заяву представника позивача про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату та час судового розгляду був повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній докази, знаходить що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що 16 вересня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 875, прізвище дружини після укладення шлюбу залишено « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , виданим 16 вересня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві. Від шлюбу сторони мають спільну дитину: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим 05 лютого 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві. Спільне життя з відповідачем не склалося. Подальше спільне життя та збереження шлюбу між Позивачем та Відповідачем є неможливим через різні характери, погляди на життя та інтереси, що неодноразово приводило до непорозумінь. Сім`ю зберегти неможливо. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Крім того, ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07 листопада 2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя». Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні.». Згідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. З врахуванням того, що позивач категорично не бажає примиритися, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, тому шлюб слід розірвати. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що збереження їх сім`ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін. Позивач не ставить вимогу про відшкодування судових витрат.

Outcome: approved