Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-11 00:00:00

14 жовтня 2022 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи вимоги наступним. На підставі свідоцтва про право на спадщину по заповіту від 17 лютого 1998 року [PERSON] належить будинок [ADDRESS] . У будинку зареєстрований, але не проживає її син [PERSON] , його особистих речей в будинку немає. Після одруження він з родиною проживає за іншою адресою, точна адреса його проживання позивачу не відома. Наявність реєстрації відповідача обмежує права позивача на вільне розпорядження будинком, а також призводить до зайвих витрат на оплату комунальних послуг, що стало підставою для звернення до суду. Позивач в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] не проживає в будинку з 2015 року, після одруження він із своєю родиною проживає окремо, наскільки їй відомо, вони виїхали за межи території України. Просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач, повідомлений належним чином про день, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не надав. Згідно зі ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що [PERSON] є власником будинок [ADDRESS] (свідоцтво про право на спадщину по заповіту від 17 лютого 1998 року, а.с. 8). В будинку зареєстрований [PERSON] , але фактично не проживає з 2015 року, що підтверджується актом фактичного місця проживання особи (осіб), складеним 26 вересня 2022 року (а.с. 12). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що знає родину [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] . Син позивачки, [PERSON] , зареєстрований в будинку матері, однак з 2015 року не проживає в будинку. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Ч. 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Ст. 71 ЖК України встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз ст. 71, 72 ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин такого не проживання. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. Процесуальний закон покладає обов`язок на позивача довести факт відсутності відповідача понад встановлені ст. 71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. Виходячи із порівняльного аналізу ст.ст. 383, 391, 405 ЦК України та ст.ст. 64, 150, 156 ЖК України, слід дійти висновку, що положення ст.ст. 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру від будь-яких осіб, у тому числі і тих, які не є і не були членами його сім`ї, а положення ст. 405 ЦК України, ст.ст. 64, 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16). Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. З огляду на вищенаведене, беручи до уваги, що відповідач без поважних на то причин більше шести місяців не проживає за місцем реєстрації, житловим приміщенням не користується, не несе витрат, пов`язаних з утриманням будинку в належному технічному стані, не сплачує за житлово-комунальні послуги, особистих речей в будинку не має. Позивач, як власник майна, має право вимагати позбавити відповідача права користування житловим приміщенням, тому, відповідно до ст. 405 ЦК України, ст.ст. 64, 150, 156 ЖК України, відповідач підлягає визнанню таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved