Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-11 00:00:00

До суду звернулися позивачі [PERSON] , [PERSON] з позовною заявою до державного реєстратора Великодолинської сільською ради Мельник Тетяни Іванівни, Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, за участю третьої особи, [PERSON] , про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію, визнання протиправним та скасування розпорядження про присвоєння адреси, в якому просять визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Великодолинської селищної ради Мельник Тетяни Іванівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), скасувати відповідний розділ у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, визнати протиправним та скасувати розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про присвоєння адреси. Позовна заява обґрунтована тим, що позивачі разом із третьою особою, [PERSON] , володіють об`єктом нерухомого майна на підставі права спільної часткової власності, із якого останній здійснив виділ частки у натурі, шляхом вчинення реєстраційних дій. Відповідачем, державним реєстратором Великодолинської сільською ради Мельник Тетяни Іванівни, було здійснено реєстрацію об`єкту з погашенням права власності та відкриттям нового розділу у реєстрі нерухомого майна, чим, на думку позивачів, здійснила виділ частки домоволодіння [PERSON] . Такі дії державного реєстратора позивачі вважають незаконними через допущені ним порушення при здійсненні реєстраційних дій. Зокрема, позивачі вказують, що вони не укладали договорів про виділ частки майна в натурі та не надавали на це жодних дозволів, а також вказують, що для здійснення виділу майна в натурі необхідним є наявність реєстрації відповідної земельної ділянки, яка, насправді, відсутня. З цих самих підстав позивачі вважають незаконними дії іншого відповідача, Приморської районної адміністрації Одеської міської ради. Таким чином, просять визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Великодолинської селищної ради Мельник Тетяни Іванівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 51688260 від 18 березня 2020 року про реєстрацію права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , скасувати відповідний розділ № 2057535451101, відкритий 13 березня 2020 року о 18:35:10 у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також визнати протиправним та скасувати розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про присвоєння адреси № 129 від 01 квітня 2020 року. Ухвалою суду від 05 червня 2020 року відкрито провадження по справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального провадження та призначено судове засідання на 06 липня 2020 року. У підготовче засідання 06 липня 2020 року з`явився представник позивача. Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися . Від представника ПРА ОМР надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Підготовче засідання відкладено на 21 вересня 2020 року. У період з 26 серпня 2020 року по 11 вересня 2020 року суддя Свячена Ю.Б. знаходилася у відпустці. У підготовче засідання 21 вересня 2020 року учасники справи не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника третьої особи надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Інші учасники справи про причини неявки суд не повідомили. Підготовче засідання відкладено на 12 листопада 2020 року. У підготовче засідання 12 листопада 2020 року учасники справи не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника третьої особи надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Інші учасники справи про причини неявки суд не повідомили. Підготовче засідання відкладено на 09 грудня 2020 року. Від відповідача, Приморської районної адміністрації Одеської міської ради надійшов відзив, в якому відповідач зазначає, що згідно п.3.2. Положення про Приморську районну адміністрацію Одеської міської ради, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 26 квітня 2017 року № 1934-VII, до компетенції голови райдаміністрації належить видання розпоряджень з питання присвоєння або зміни адреси об`єктів нерухомого майна. Також зазначає, що відповідно до положення про адресний реєстр міста Одеси, затвердженого рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради № 809 від 28 липня 2009 року, на підставі довідки про резервування адреси районні адміністрації за заявою власника (наймача, балансоутримувача) об`єкта видають розпорядження про надання або зміну адреси протягом десяти робочих днів після отримання заяви, довідки, документів, що відповідно до законодавства посвідчують майнові права на обєкт, та документів, які підтверджують особу заявника. Відповідач зазначає, що на його адресу надійшло звернення від громадянина [PERSON] щодо присвоєння адреси: [ADDRESS] об`єкту нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] . На підставі заяви [PERSON] , довідки про резервування адреси обєкту нерухомого майна та документів, доданих до заяви, Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради прийнято розпорядження № 129 від 01 квітня 2020 року, відповідно до якого вирішено присвоїти адресу: [ADDRESS] , обєкту нерухомого майна житловому будинку, який складається з житлового будинку літ. «А», загальною площею 63,9 кв.м., в т.ч., житлова 29,8 кв.м., літньої кухні літ. «Б», гаражу літ. «Е», вбиральні літ. «К». Таким чином, відповідач, Приморська районна адміністрація Одеської міської ради зазначає, що він діяв у відповідності до вимог чинного законодавства та просить у задоволенні позовної заяви в частині визнання протиправним та скасування розпорядження від 01 квітня 2020 року № 129. У підготовче засідання 09 грудня 2020 року з`явилися представник позивача та третя особа. Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про причини неявки суд не повідомили. Протокольною ухвалою суду підготовче провадження закрито та призначено справу до розгляду по суті на 17 березня 2021 року. У судове засідання 17 березня 2021 року учасники справи не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Про причини неявки суд не повідомили. Розгляд справи відкладено на 22 червня 2021 року. До суду 22 червня 2022 року від представника третьої особи надійшли пояснення, в яких зазначається, що ним правомірно здійснено виділ частки із майна, що належить йому разом із позивачами на праві спільної часткової власності. Третя особа твердить, що виділ належної йому частки житлового будинку в натурі реалізовано шляхом реєстрації відповідного речового право із дотриманням вимог ч.ч.1, 2 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». У зв`язку з чим вважає позовні вимоги не обґрунтованими та просить у задоволенні позовної заяви відмовити. У судове засідання 22 червня 2021 року з`явилися представник позивача та представник третьої особи. Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про причини неявки суд не повідомили. Розгляд справи відкладено на 29 вересня 2021 року. У судове засідання 29 вересня 2021 року з`явилися представник позивача та представник третьої особи. Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про причини неявки суд не повідомили. Розгляд справи відкладено на 16 листопада 2021 року. У судове засідання 16 листопада 2021 року з`явилися представник позивача, третя особа та представник третьої особи. Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про причини неявки суд не повідомили. Розгляд справи відкладено на 07 грудня 2021 року. У судове засідання 07 грудня 2021 року з`явилися представник позивача та представник третьої особи. Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про причини неявки суд не повідомили. Розгляд справи відкладено на 25 січня 2022 року. У судове засідання 07 грудня 2021 року з`явилися представник позивача та представник третьої особи. Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про причини неявки суд не повідомили. Розгляд справи відкладено на 25 січня 2022 року. У судове засідання 25 січня 2022 року учасники справи не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника третьої особи надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Інші учасники справи про причини неявки суд не повідомили. Розгляд справи відкладено на 15 лютого 2022 року. У судове засідання 15 лютого 2022 року з`явилися представник позивача та третя особа. Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про причини неявки суд не повідомили. Розгляд справи відкладено на 14 березня 2022 року. У зв`язку зі знаходженням судді Свяченої Ю.Б. у відпустці, розгляд справи відкладено на 13 квітня 2022 року. У судове засідання 13 квітня 2022 року учасники справи не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Про причини неявки суд не повідомили. Розгляд справи відкладено на 31 травня 2022 року. У судове засідання 31 травня 2022 року з`явилися представник позивача та третя особа. Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Про причини неявки суд не повідомили. Розгляд справи відкладено на 26 липня 2022 року. У судове засідання 26 липня 2022 року з`явився представник позивача та третя особа. Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про причини неявки суд не повідомили. Розгляд справи відкладено на 29 серпня 2022 року. У судове засідання 29 серпня 2022 року з`явився представник позивача. Інші учасники справи не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника третьої особи надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Інші учасники справи про причини неявки суд не повідомили. Розгляд справи відкладено на 12 жовтня 2022 року. У судове засідання 12 жовтня 2022 року учасники справи не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника третьої особи надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Інші учасники справи про причини неявки суд не повідомили. Розгляд справи відкладено на 21 листопада 2022 року. У судове засідання 21 листопада 2022 року учасники справи не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника третьої особи надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Інші учасники справи про причини неявки суд не повідомили. Розгляд справи відкладено на 12 грудня 2022 року. У судове засідання 12 грудня 2022 року з`явився представник позивача та третя особа. Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про причини неявки суд не повідомили. Представник позивача позовні вимоги підтримав просив задовольнити. Третя особа проти задоволення позовних вимог заперечувала. Вивчивши доводи сторін, пояснення третьої особи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до договору дарування від 13 червня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юшиним А.Ю., зареєстрованим у реєстрі за № 3860, позивачам, [PERSON] та [PERSON] , було подаровано та належить на праві приватної спільної часткової власності по 1/6 житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до договору дарування від 28 грудня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лувчук О.С., зареєстрованого у реєстрі за № 2690, третій особі, [PERSON] було подаровано та належить на праві приватної спільної часткової власності 179/300 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Судом встановлено та не заперечується третьою особою, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності належав будинок за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 105,7 кв.м., яке складається із: житловий будинок, літ. А, літня кухня, літ. Б, гараж, літ. Е, Л, Р, вбиральня, літ. К, навіс, літ. Н, вимощення, літ. І, огорожа, № 1-5. 05 березня 2020 р. третьою особою було виготовлено висновок щодо технічної можливості виділу частки об`єкту нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] , відповідно до якого зазначено, що [PERSON] на підставі договору дарування від 28 грудня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лувчук О.С., є власником 179/300 частин домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; у фактичному користуванні [PERSON] знаходяться: в літ «А»: 2-1 житлова кімната пл. 10,8 кв.м., 2-2 житлова кімната пл. 19,0 кв.м., 2-3 коридор, пл. 5,2 кв.м., 2-4 санвузом пл. 3,0 кв.м., 2-5 кухня пл. 7,9 кв.м., 2-6 веранда пл. 11,9 кв.м., І тамбур пл. 6,1 кв.м., загальною площею 63,9 кв.м., житловою площею 29,8 кв.м., літня кухня літ. Б, гараж літ. Е, вбиральня літ. К. У висновку від 05 березня 2020 р., складеного фізичною особою-підприємцем [PERSON] , зазначено, що проведено виділ без будівельних робіт, згідно висновку склад новоутворених об`єктів, що знаходяться у власності [PERSON] складає: в літ «А»: 2-1 житлова кімната пл. 10,8 кв.м., 2-2 житлова кімната пл. 19,0 кв.м., 2-3 коридор, пл. 5,2 кв.м., 2-4 санвузом пл. 3,0 кв.м., 2-5 кухня пл. 7,9 кв.м., 2-6 веранда пл. 11,9 кв.м., І тамбур пл. 6,1 кв.м., загальною площею 63,9 кв.м., житловою площею 29,8 кв.м., літня кухня літ. Б, гараж літ. Е, вбиральня літ. К, об`єкти розташовані за адресою: [ADDRESS] . На підставі зазначеного висновку та технічного паспорту від 05 березня 2020 року, а також заяви від 13 березня 2020 року за № 38958128 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, подану [PERSON] , державним реєстратором речових прав на нерухоме майно Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] за суб`єктом [PERSON] , шляхом виділу частки з об`єкту нерухомого майна. Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч.1 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно ч.1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч.1 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Згідно ч.1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно ж до ч.4 цієї статті, договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно ч.1 ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Відповідно до ч.3 цієї статті, договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року по справі № 336/1137/19-ц зазначено таке. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. За змістом наведених норм можна дійти висновку, що виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частці в праві спільної власності та припинення права спільної часткової власності на відповідне майно. Шляхом виділу частки у майні припиняється спільна часткова власність і особа стає власником виокремленого майна. В постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року по справі № 501/2148/17 зазначено таке: «Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні. Згідно з частинами першою, другою статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна». В постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 495/3521/18 (провадження № 61-18535св21) вказано, що у разі виділу співвласник отримує свою частку в майні в натурі й вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності в разі поділу (стаття 367 ЦК України), спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників. Виходячи з наведеного аналізу норм права та висновків Верховного Суду, суд зазначає, що законодавство України не передбачає іншого порядку для виділу майна у натурі із спільної часткової власності інакше як на підставі домовленості між співвласниками, оформленої відповідним договором, посвідченим нотаріально, або рішення суду про виділ майна у натурі. Крім того, суд зазначає, що у разі виділу частки із майна, яке знаходиться у спільній частковій власності, відбувається припинення права спільної часткової власності для співвласника, частка якого виділяється. В той же час, суд зазначає наступне. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно п.п.1, 2 ч.3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. Відповідно до ч.1 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться в такому порядку з урахуванням особливостей, визначених цим Законом: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви. Згідно ч.2 ст. 18 цього Закону, перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 23 цього Закону, розгляд заяви про державну реєстрацію прав може бути зупинено державним реєстратором виключно у таких випадках: подання документів для державної реєстрації прав не в повному обсязі, передбаченому законодавством. Згідно ч.3 цієї статті, якщо заявник протягом 30 робочих днів з моменту отримання рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав виконав вимоги державного реєстратора, зазначені у відповідному рішенні, розгляд заяви відновлюється на підставі рішення державного реєстратора про відновлення розгляду заяви. А відповідно до ч.5 ст. 23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі невиконання заявником зазначених у рішенні вимог у строк, встановлений у частині третій цієї статті, державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав. Аналогічні вимоги містяться в пункті 14 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (надалі також Порядок). Відповідно до ч.1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 13-1) договору, яким встановлюється довірча власність на нерухоме майно, та акта приймання-передачі нерухомого майна, яке є об`єктом довірчої власності; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Згідно п.40 Порядку, державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та цим Порядком. Відповідно до п. 54 Порядку (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), державна реєстрація права власності на нерухоме майно, утворене шляхом поділу майна, у тому числі в результаті виділення окремого об`єкта нерухомого майна із складу нерухомого майна, що складається з двох або більше об`єктів, або об`єднання майна, проводиться за умови наявності технічної можливості такого поділу або об`єднання нерухомого майна та можливості використання такого майна як самостійного об`єкта цивільних правовідносин. В той же час, згідно п. 56 Порядку, для державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що створюється шляхом поділу, виділу в натурі частки майна, що перебуває у спільній власності, та має наслідком припинення права спільної власності для усіх або одного із співвласників, подаються: 1) договір про поділ спільного майна, договір про виділ у натурі частки із спільного майна або відповідне рішення суду; 2) документи, передбачені пунктом 54 цього Порядку, крім документа, що посвідчує право власності на нерухоме майно до його поділу або виділу в натурі частки. Як зазначено судом, у разі виділу частки із майна, яке знаходиться у спільній частковій власності, відбувається припинення права спільної часткової власності для співвласника, частка якого виділяється. Таким чином, з огляду на вимоги пунктів 54, 56 Порядку, для проведення державної реєстрації права власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , за третьою особою, [PERSON] , що відбулось шляхом виділу із права спільної часткової власності із нежитлового будинку за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 105,7 кв.м., обов`язковим документом є договір про виділ у натурі частки із спільного майна або відповідне рішення суду. Як вбачається із досліджених судом матеріалів реєстраційної справи, вказаних документів, зокрема, договору про виділу у натурі частки із спільного майна або рішення суду відповідачу, державному реєстратору Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Мельник Т.І. подано не було. Що є підставою для зупинення розгляду заяви з урахуванням вимог ч.1 ст. 23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Чого відповідачем зроблено не було. Також з матеріалів реєстраційної справи вбачається, що документ, який став підставою для проведення реєстрації права власності на новоутворений об`єкт, а саме: висновок щодо технічної можливості виділу частки обєкту нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] від 05 березня 2020 року, виготовленого фізичною особою-підприємцем [PERSON] , містить виправлення: в даті документу цифра «03» містить ознаки виправлення. Відповідно до абзацу 3 ч.1 ст. 22 Закону, не розглядаються документи з підчищеннями або дописками, закресленими словами та іншими не обумовленими в них виправленнями, заповнені олівцем, з пошкодженнями, що не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст, а також оформлені з порушенням вимог законодавства. Крім того, суд зазначає таке. Згідно п. 1.1. Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року за № 55, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06 липня 2007 р. за № 774/14041 (надалі також Інструкція), Ця Інструкція визначає порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна (далі - об`єкти нерухомого майна), крім земельних ділянок, та застосовується суб`єктами господарювання, які здійснюють технічну інвентаризацію об`єктів нерухомого майна (далі суб`єкти господарювання) при підготовці проектних документів щодо можливості проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна. Згідно п.1.2. Інструкції, 1.2. Поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна (додаток 1) або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна (додаток 2) . Відповідно до п. 3.10. Інструкції, суб`єкт господарювання готує Висновок щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна (додаток 2) для укладення договору про виділ в натурі частки з об`єкта нерухомого майна або договору про виділ частки з об`єктів нерухомого майна, що є у спільній частковій власності. Таким чином, висновок щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна не є самостійною підставою для реєстрації права власності на новоутворений об`єкт нерухомого майна, що виділяється з об`єкту права спільної часткової власності, а є лише підставою для укладання відповідного договору виділ в натурі частки з об`єкта нерухомого майна. Що кореспондується, зокрема, з вимогами ч.1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення відповідної позовної вимоги про скасування рішення державного реєстратора Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Мельник Т.І. № 51688260 від 18 березня 2020 року, а також скасування відповідного розділу № 2057535451101, відкритого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Що стосується позовних вимог про визнання протиправним та скасування розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про присвоєння адреси № 129 від 01 квітня 2020 року житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , суд зауважує таке. Відповідно до п.1.1. Положення про районні адміністрації Одеської міської ради затверджено рішенням Одеської міської ради № 1328-VII від 07 грудня 2016 року, Приморська районна адміністрація Одеської міської ради (далі- Райадміністрація) є виконавчим органом Одеської міської ради та створюється нею з метою реалізації функцій місцевого самоврядування на території Приморського району міста Одеси згідно із Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні». Відповідно до абзацу 18 підпункту а) пункту 2.4. Положення, до власних повноважень Райдаміністрації належить, зокрема: вирішення питання про присвоєння або зміну адреси об`єктам нерухомого майна, розташованих на території району. Відповідно до пункту 1.1. Положення про адресний реєстр міста Одеса, затвердженого рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 28 липня 2009 року № 809, адресний реєстр міста Одеси (далі Адресний реєстр) це електронна база даних, яка містить відомості про адреси об`єктів нерухомого майна (далі адреси), розташованих на території міста Одеси. Згідно пункту 1.3. цього Положення, адміністратором Адресного реєстру (далі Адміністратор) є комунальне підприємство «Право», що має повний доступ до електронної бази даних і відповідає за її технічне та технологічне створення та ведення, матеріально-технічне та технологічне забезпечення, за збереження і захист даних, що містяться в Адресному реєстрі, видає довідки з Адресного реєстру. Згідно пункту 1.6. Положення, довідка з Адресного реєстру міста Одеси це документ, який свідчить про внесення запису до Адресного реєстру. У Адресному реєстрі формуються наступні види довідок: - про резервування адреси об`єкта нерухомого майна; - про відповідність адреси об`єкта нерухомого майна. Відповідно до пунктів 3.1.-3.3. Положення, резервування адрес здійснюється на строк два роки за замовленням власника (наймача, балансоутримувача, забудовника) об`єкта або уповноваженої ним особи у випадках: - надання адрес завершеним будівництвом об`єктам на підставі свідоцтва про відповідність об`єкта проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил; - об`єднання, приєднання, виділення та поділу домоволодінь на підставі відповідного проекту (висновку), підготовленого уповноваженою організацією; - визначення можливості надання або зміни адрес у разі невідповідності наявних адрес правилам їх надання на підставі документів, що відповідно до законодавства України посвідчують майнові права на об`єкт, інших документів, передбачених законодавством України; - визначення можливості надання або зміни адрес з інших причин на підставі документів, передбачених законодавством України. Надання та зміна адрес без їх попереднього резервування забороняється. За результатами резервування адреси Адміністратором оформлюється довідка встановленого зразка (додаток 1 до цього Положення). Згідно пункту 4.4. Положення, на підставі довідки про резервування адреси районні адміністрації за заявою власника (наймача, балансоутримувача) об`єкта видають розпорядження про надання або зміну адреси протягом десяти робочих днів після отримання заяви, довідки, документів, що відповідно до законодавства посвідчують майнові права на об`єкт, та документів, які підтверджують особу заявника. Як вбачається з наведених норм законодавства, у разі об`єднання, приєднання, виділення та поділу домоволодінь на підставі відповідного проекту (висновку), підготовленого уповноваженою організацією можливе резервування адреси за об`єктом нерухомого майна. В той же час, для прийняття розпорядження про присвоєння адреси, необхідною умовою є надання документів, що відповідно до законодавства посвідчують майнові права на об`єкт (пункт 4.4. Положення). З наданих відповідачем, Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради, пояснень та доданих документів, вбачається, що оскаржуване розпорядження від 01 квітня 2020 р. № 129, прийняте на підставі таких документів: заяви [PERSON] , довідки з адресного реєстру міста Одеси про резервування адреси об`єкта нерухомого майна від 05 березня 2022 року № 384000/1, договору дарування від 28 грудня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лувчук О.С., зареєстрованого у реєстрі за № 2690, висновку щодо технічної можливості виділу частки об`єкту нерухомого майна, виготовленого ФОП [PERSON] 05 [INFO] , технічного паспорту, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 195341230 від 28 грудня 2019 року, відповідно до якого [PERSON] є власником 179/300 житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 105,7 кв.м. Про розгляд зазначених документів під час прийняття оскаржуваного розпорядження зазначено в тексті самого розпорядження. Доказів надання інших документів для прийняття спірного розпорядження відповідачем не надано. Також з тексту оскаржуваного розпорядження вбачається, що відповідно до висновку щодо технічної можливості виділу частки об`єкту нерухомого майна, виготовленого ФОП [PERSON] 05 березня 2020 р., вказану частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами виділено в самостійний об`єкт нерухомості, який складається з житлового будинку літ «А», загальною площею 63,9 кв.м., в ч. житлова 29,8 кв.м., літньої кухні літ «Б», гаражу літ. «Е», вбиральні літ «К». При цьому, як зазначено вище, сам по собі висновок щодо технічної можливості виділу частки об`єкту нерухомого майна не є документом, який посвідчує майнові права на об`єкт. Цей документ може бути підставою для укладання договору про виділ частки з об`єктів нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та наступної реєстрації права власності. З наданих відповідачем пояснень не вбачається, що під час прийняття розпорядження від 01 квітня 2020 р. № 129, йому було надано документи, що відповідно до законодавства посвідчують майнові права саме на об`єкт нерухомості, який складається з житлового будинку літ «А», загальною площею 63,9 кв.м., в ч. житлова 29,8 кв.м., літньої кухні літ «Б», гаражу літ. «Е», вбиральні літ «К». Таким чином, розпорядження від 01 квітня 2020 р. № 129, прийняте Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради з недотриманням вимог Положення про адресний реєстр міста Одеса, затвердженого рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 28 липня 2009 року № 809, а тому підлягає визнанню протиправним та скасуванню. Також слід зауважити про правові висновки, наведені в постанові Верховного Суду від 05 липня 2022 року по справі № 923/1205/20, де, зокрема, зазначено таке: «визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням наявного приватного права (як правило, майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень. Отже, під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Аналогічну правову позицію викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29.01.2019 у справі № 910/20323/17. Згідно із частинами 1 та 4 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, установлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Цивільні права та інтереси суд може захистити в спосіб визнання незаконними рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини другої статті 16 ЦК України). Як убачається зі змісту позовної заяви Чаплинського ССТ, позивач просив визнати незаконним та скасувати підпункт 2.12 пункту 2 і виключити з пункту 3 слова " [PERSON] " рішення виконавчого комітету Чаплинської селищної ради від 26.03.2020 № 23, мотивуючи таку вимогу тим, що спірне рішення органу місцевого самоврядування, яке було прийнято з порушення вимог чинного законодавства, стало однією з підстав (головною підставою, оскільки без зміни адреси державна реєстрація права власності не була б проведена) для проведення державної реєстрації права власності [PERSON] на магазин під літ. "А" загальною площею 138,3 кв. м, магазин під літ. "Б" загальною площею 102,5 кв. м і магазин під літ. "В" загальною площею 80,8 кв. м, які розташовані [ADDRESS] Чаплинського району Херсонської області (номер запису: 36376935), внаслідок чого позивач протиправно позбавлений права на вільне користування частиною земельної ділянки, постійним землекористувачем якої він є. Підсумовуючи наведене, Верховний Суд зазначає, що підґрунтям і метою пред`явлення зазначеної позовної вимоги, зокрема, є оспорювання цивільного права особи, яке виникло в результаті реалізації рішення суб`єкта владних повноважень. Відносини, пов`язані з набуттям та реалізацією права власності суб`єктом господарської діяльності, регулюються, зокрема, Цивільним і Господарським кодексами України, іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до частини 1 статті 133 ГК України основу правового режиму майна суб`єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права -право господарського відання, право оперативного управління. Господарська діяльність може здійснюватися також на основі інших речових прав (права володіння, користування тощо), передбачених ЦК України. Частиною 4 статті 147 ГК України передбачено, що право власності та інші майнові права суб`єкта господарювання захищаються у спосіб, зазначений у статті 20 цього Кодексу, серед яких, зокрема, визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів. У силу пункту 6 частини 1 статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. За умовами пункту 10 частини 2 статті 16 ЦК України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування. Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина 1 статті 21 ЦК України). Рішення суб`єкта владних повноважень може оспорюватися з огляду на його законність, а вимога про визнання такого рішення незаконним і його скасування - розглядатися за правилами господарського судочинства, якщо внаслідок реалізації такого рішення у певної особи виникло цивільне право і спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У цьому разі вказану вимогу можна розглядати як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України (статтею 20 ГК України) та пред`являти до суду для розгляду за правилами господарського судочинства, якщо фактично метою заявлення зазначеної позовної вимоги є оспорювання речового права (права власності), що виникло внаслідок реалізації відповідного рішення суб`єкта владних повноважень». Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення.

Outcome: approved