Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Металургійний відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Дніпро) про зняття арешту з майна, в обґрунтування якого зазначив, що Позивач у справі - [PERSON] є сином та спадкоємцем [PERSON] , який помер [INFO] . У власності спадкодавця перебувало нерухоме майно, а саме - квартира за адресою [ADDRESS] . Звернувшись до нотаріуса для оформлення спадкових прав, позивачу стало відомо про накладення арешту на все нерухоме майно спадкодавця. З метою встановлення підстав та актуальності накладеного арешту, представник позивача за довіреністю ( [PERSON] ) звернулася до Металургійного ВДВС із заявою. У відповіді №36320 від 14.07.22р. орган ВДВС повідомив, що на примусовому виконанні дійсно перебувало провадження про стягнення з [PERSON] на користь Криворіжгаз боргу за судовим наказом №2н-1877 від 08.04.2010р. Державним виконавцем для забезпечення реального виконання виконавчого документу було винесено постанову про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, внесено відомості до державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №11029290 від 04.04.2011р. В свою чергу, державним виконавцем 15.12.2011 року було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. У зв`язку з цим, на підставі наказу Міністерства юстиції України №2274/5 від 25.12.2008р. «Про затвердження Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби» матеріали провадження були знищені за строком давності. З метою зняття арешту, заявнику рекомендовано звернутися до суду. Додатково, представником позивача - адвокатом Німець Ю.С. було направлено додаткову вимогу про надання інформації та зняття арешту №162 від 11.08.22р., на яку було отримано аналогічну попередній відповідь. Також, у відповіді Металургійного ВДВС від 19.08.22р. додатково зазначено, що будь-які інші провадження відносно боржника відсутні та відомості про боржника в Єдиному реєстрі боржників також не значаться. Тим не менш, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, вказане вище обтяження продовжує діяти, що само по собі є порушенням прав та інтересів позивача як спадкоємця. Враховуючи той факт, що позивач є спадкоємцем першої черги та за його заявою було відкрито спадкову справу, фактично позивач прийняв спадщину з моменту її відкриття. За таких умов, враховуючи існуючий арешт на майно, та відсутність інших перешкод у праві на спадкування, позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину у нотаріуса. Після зняття арешту позивач безперешкодно зможе оформити свої спадкові права. У зв`язку з викладеним, позивач просив суд зняти арешт, накладений на майно [PERSON] за реєстраційним номером в Єдиному реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №11029290 від 04.04.201 року, згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборон на його відчуження В1-3204 (10), 04.04.2011р. Дзержинського відділ Державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції за ВП 24066933. В судове засідання сторони не викликалися. Відповідно до\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Від сторони відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого просили суд в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своєї позиції, сторона відповідача зазначила, що їх діями не порушено жодним чином прав та інтересів позивача. Ухвалою суду від 06.10.2022 року судом було витребувано у приватного нотаріуса Перекопської Ірини Степанівни спадкову справу №68211009 (у спадковому реєстрі), №68/2021 (у нотаріуса), зареєстровану після смерті [PERSON] . Ухвала суду виконана. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, оцінивши подані докази, дослідивши матеріали цивільної справи, матеріали спадкової справи суд дійшов наступного висновку. Так з матеріалів справи встановлено, що [PERSON] є сином та спадкоємцем [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 8) У власності спадкодавця перебувало нерухоме майно, а саме - квартира за адресою [ADDRESS] (а.с. 9-10, 11). Згідно відповіді Металургійного ВДВС №36320 від 14.07.22р. встановлено, що на примусовому виконанні перебувало провадження про стягнення з [PERSON] на користь Криворіжгаз боргу за судовим наказом №2н-1877 від 08.04.2010р. Державним виконавцем для забезпечення реального виконання виконавчого документу було винесено постанову про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, внесено відомості до державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №11029290 від 04.04.2011р. В свою чергу, державним виконавцем 15.12.2011 року було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. У зв`язку з цим, на підставі наказу Міністерства юстиції України №2274/5 від 25.12.2008р. «Про затвердження Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби» матеріали провадження були знищені за строком давності (копія листа додається). З метою зняття арешту, заявнику рекомендовано звернутися до суду. (а.с. 14) У відповіді Металургійного ВДВС від 19.08.22р. додатково зазначено, що будь-які інші провадження відносно боржника відсутні та відомості про боржника в Єдиному реєстрі боржників також не значаться (а.с. 19). Матеріалами справи підтверджено факт закриття виконавчого провадження, його знищення відносно боржника [PERSON] та відсутність будь-якої додаткової інформації про дане виконавче провадження. Згідно зі\~ст.16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення. За нормою\~ст.391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст.ст.\~316,\~317,\~319 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року. Умови і порядок виконання рішень судів у разі невиконання їх у добровільному порядку врегульовані\~Законом України «Про виконавче провадження». За приписами ч.1\~ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (п.3 ч.2 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження»). Відповідно до\~ст.50 Закону України «Про виконавче провадження»\~у разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Таким чином, закінчуючи вищевказане виконавче провадження, державний виконавець повинен був скасовувати вжиті ним заходи примусового виконання рішення, в тому числі зняти арешт та заборону на відчуження нерухомості позивача. Як встановлено ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року, у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Згідно ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» «Виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 3) припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувана чи боржника». Згідно зі\~ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Згідно до положень ч.4 ст. 41 Конституції України, частини 1\~статті 321 ЦК України\~ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положень\~ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно положень ч.1,2\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. З огляду на те, що позивач не є стороною виконавчого провадження, а боржник помер та існуючі виконавчі провадження за його боргом є знищеними, арешт майна боржника [PERSON] у такому разі перетворюється на неправомірне обмеження права особи на отримання свідоцтва про спадщину та реєстрацію набутого права власності у відповідності до закону, неправомірне обмеження права називатися власником, добросовісно користуватися і розпоряджатися своїм майном. Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; праве приватної власності є непорушним. Згідно ст. 1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), де інших осіб спадкоємців. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялись внаслідок його смерті. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право не спадкування за законом одержують особи, визначені устаттях 1261-1265 цього Кодекс\ (частин 1, 2 статті 1223 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняти спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняс спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Частиною 1 статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняі спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса зе видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина 3 статті 1296 ЦК України). Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Згідно ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільногс права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з п, 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» (далі - Пленум ВСС №5) позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Враховуючи той факт, що позивач є спадкоємцем першої черги та за його заявою було відкрито спадкову справу, фактично позивач прийняв спадщину з моменту її відкриття. За таких умов, враховуючи існуючий арешт на майно, та відсутність інших перешкод у праві на спадкування, позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину у нотаріуса. Отже, накладення арешту на майно, обмежує його законі права як власника, щодо вільного користування та розпорядження своїм майном. Судом достовірно встановлено, що в зв`язку з наявністю накладеного в межах виконавчого провадження, яке на даний час є знищеним, арешту на рухоме майно позивач, як власник, позбавлений права розпорядження вказаним майном,\~що належить йому\~на законних підставах. Відповідно до ч.1\~ст.15 ЦК України кожна\~особа має\~право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Вирішуючи питання щодо зняття арешту, суд керується\~Закон України «Про виконавче провадження»\~(в редакції від 02.06.2016 р. № 1404-VІІІ), що є чинним на час розгляду справи. Порядок зняття арешту визначений\~статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої арешт з майна боржника може бути знятий за рішенням суду. Згідно із ч.2\~ст.59 Закону України «Про виконавче провадження»\~у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. В судовому засіданні достеменно встановлено, що на час розгляду справи відкритих виконавчих проваджень стосовно боржника не має в зв`язку з перебуванням майна під арештом за закінченим виконавчим провадження, позивач позбавлений належним чином та в повному обсязі розпоряджатись належним їй на праві власності. При цьому, суд не погоджується з позицією відповідача, оскільки, п. 2 абзацом 2 Постанови №5 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту майна » передбачено, що відповідачами в справі про зняття арешту з майна є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року № 2677-VI) . Оскільки арешт було накладено в інтересах відповідача згідно виконавчого документу судового наказу, суд доходить до висновку, що відповідач у даній справі є належним. Враховуючи наявність накладеного арешту\~на рухоме майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в іншій спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власника не може, суд доходить до висновку про обґрунтованість вимог та необхідність захисту права шляхом скасування такого арешту, оскільки позовні вимоги є заснованими на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду. А відтак позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved