Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суд з позовом до [PERSON] , третя особа Володимирецька селищна рада Рівненської області, як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав, мотивуючи свої позовні вимоги наступним: [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилася дочка: [PERSON] , [INFO] . Оскільки відповідач [PERSON] не утримував дочку, то відповідно до судового наказу Рівненського міського суду Рівненської області від 10 грудня 2018 року з нього було стягнуто аліменти на користь позивачки на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви - 21 листопада 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11 липня 2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Також позивачка зазначає, що відповідач не цікавиться життям та здоров`ям своєї дочки, не приймає участі у її вихованні, належному спілкуванні з нею та матеріальному забезпеченні. Також відповідач не бере участі в додатковому забезпеченні дочки. Рішення суду про стягнення аліментів відповідач не виконує, а тому наявна заборгованість зі сплати аліментів, що підтверджується відповідною довідкою із розрахунками заборгованості. Дані обставини вказують на ухилення батька від виконання своїх обов`язків, при цьому все це відповідач здійснює свідомо без жодних для того перешкод. Усі обов`язки щодо навчання, виховання та утримання дитини позивачка виконує самостійно, піклується про неї вдома, в школі, забезпечує всі умови для гармонійного, здорового розвитку, навчання та проживання. Дочка зареєстрована та проживає з позивачкою. Вище наведені обставини і стали підставою для звернення до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав. Вказаний позов надійшов до суду 13 вересня 2022 року. Ухвалою Володимирецького районного суду від 19.09.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 11 листопада 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі та просила їх задовольнити. Не заперечує щодо заочного розгляду справи. Належним чином повідомлений відповідач, через Офіційний вебпортал судової влади України, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду, повторно в судове засідання не з"явився без повідомлення причин неявки, відзив на позов не подав, позивачка не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. А тому судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, згідно ст.ст. 280-281 ЦПК України. Представник Володимирецької селищної ради Вараського району Рівненської області, як органу опіки та піклування в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у їх відсутності , заявлені вимоги підтримують в повному обсязі. Розгляд справи здійснюється за відсутності сторін, без фіксування судового засідання технічними засобами, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши обставини справи, проаналізувавши всі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження дитини, серії [NUMBER] . Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11 липня 2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 28 липня 2017 року Володимирецьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, актовий запис №30, розірвано. На підставі судового наказу Рівненського міського суду Рівненської області від 10 грудня 2018 року з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви - 21 листопада 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Також матеріалами справи встановлено, що відповідач [PERSON] судовий наказ про стягнення аліментів не виконує та станом на 02.09.2022 має заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 44938,00 грн., що підтверджується довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів від 02 вересня 2022 року, виданого старшим державним виконавцем Володимирецького відділу ДВС у Вараському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів). Згідно довідки №256 від 12.07.2022, виданої Володимирецьким ліцеєм «Колегіум» Володимирецької селищної ради, відповідно до інформації вихователів та працівників дошкільного підрозділу про участь батьків вихованки різновікової групи «Квіточки» [PERSON] , дитина відвідує дошкільний навчальний заклад з 15.03.2021. Дитина завжди охайна, доглянута. Мати дитини постійно спілкується з педагогами, які виховують дочку, цікавиться життям дитини в садочку. Батько з вихователями не спілкується. [PERSON] до дитячого садочку проводять та забирають мати та бабуся, з якими проживає дитина. Відповідно до Висновку органу опіки і піклування, який затверджено рішенням виконавчого комітету Володимирецької селищної ради Рівненської області №115 від 08.09.2022, орган опіки і піклування вважає за доцільне позбавити громадянина [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Вище наведене свідчить, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов"язків по вихованню дитини, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, навчання. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, наданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна дитина відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Частинами 8, 9 статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Нормами Сімейного кодексу України встановлено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 155 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Таким чином, позивачем надано суду достатньо доказів, що підтверджують ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків та його небажання виховувати власну дитину. На підставі наведеного,

Outcome: approved