Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-04 00:00:00

04 липня 2022 року представник позивача звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ТОВ «МЕТАЛУРТРАНСРЕМОНТ» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. З урахуванням уточнених позовних вимог представник позивача посилається на те, що [PERSON] з 01 жовтня 2021 року була прийнята в планово-економічний відділ на посаду провідного економіста з планування в ПрАТ «Металургтрансремонт». 04 квітня 2022 року на підставі ст.38 КЗпП позивач була звільнена за власним бажанням з посади провідного економіста з планування вищезазначеного підприємства. В серпні 2022 року відповідач в повному обсязі розрахувався із позивачем за заборгованістю по заробітній платі в розмірі 7766,56 грн. (01.08.2022 року) та 3306,50 грн. (16.08.2022 року). Позивач звільнена з підприємства відповідача 04.04.2022 року, а остаточний розрахунок при звільненні з позивачем було здійснено лише частково 01.08.2022 року у сумі 7766,56 грн. та 16.08.2022 року у сумі 3306,50 грн. Відповідач не заперечує, що існувала заборгованість у розмірі 11073,06 грн. Відповідач в день звільнення позивача не здійснив виплату належних коштів, що є грубим порушенням ч.1 ст.116 КЗпП. Просить суд стягнути з ПАТ «МЕТАЛУРГТРАНСРЕМОНТ» на користь [PERSON] середній заробіток за весь період затримки розрахунку у розмірі 53124,96 грн. 05 липня 2022 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська було відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 13 вересня 2022 року від представника відповідача ПАТ «МЕТАЛУРГТРАНСРЕМОНТ» надійшов відзив на позов в якому він зазначає, що ПАТ «МЕТАЛУРГТРАНСРЕМОНТ» в повному обсязі виплатив [PERSON] заробітну плату за лютий, березень та квітень 2022 року в розмірі 11073,06 грн. Заробітну плату виплачено з урахуванням лікарняних листів, компенсації за невикористану відпустку та нарахованої компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати. Заборгованості із заробітної плати у їх підприємства перед позивачем більше не існує. Середній заробіток за весь час затримки розрахунку на суму 35498,88 грн. розрахований позивачем неправильно. Середній заробіток за весь період затримки розрахунку фактично становить 35051 грн. Затримка у виплаті заробітної плати звільненому працівникові відбулася через важке фінансове положення підприємства. Через військову агресію РФ проти України підприємство не має можливості вести нормальну господарську діяльність та отримувати від неї дохід через те, що їх замовники перебувають на території бойових дій і тому не мають можливості виконати свої договірні зобов`язання перед товариством шодо комплектації об`єктів постановлених до них на ремонт та здійснити оплату за вже виконані роботи. ПАТ «МЕТАЛУРГТРАНСРЕМОНТ» не мало можливості виконати своїх зобов`язань внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Від роботи підприємства залежить збереження залізничної техніки, що належить металургійним підприємствам України, які зазнали великих збитків від військових дій. Враховуючи повний розрахунок з виплати заробітної плати позивачу, а також те, що затримка відбулася не з вини підприємства, а за обставинами непереборної сили і форс-мажорних обставин, просить суд не стягувати з ПАТ «МЕТАЛУРГТРАНСРЕМОНТ» середній заробіток 35498,88 грн. за час затримки розрахунку під час звільнення [PERSON] 16 листопада 2022 року від представника відповідача ПАТ «МЕТАЛУРГТРАНСРЕМОНТ» надійшов відзив на позов в якому він зазначає, що затримка заробітної плати [PERSON] викликана недотриманням виплат за своїми контрактами від інших контрагентів, які наразі окуповані або знищені внаслідок збройної агресії РФ. Окрім того, 02.08.2022 року збройними силами РФ було здійснено артилерійський обстріл по території ПрАТ «МЕТАЛУРГТРАНСРЕМОНТ», розташованої на ділянці комунальної власності Карпівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області та за цим фактом порушено кримінальну справу за ч.1 ст.438 КК України. Цей факт додатково завдав підприємству додаткових збитків. У довоєнний період підприємство не мало заборгованості по заробітній платі перед працівниками. Враховуючи повний розрахунок позивачу з виплати заробітної плати і компенсацію за невчасну виплату заробітної плати, просить суд не стягувати з відповідача середній заробіток у розмірі 53124,96 гр. за час затримки розрахунку під час звільнення [PERSON] або зменшити суму стягнення на розсуд суду. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача\~ТОВ «МЕТАЛУРГТРАНСРЕМОНТ»\~в судовому\~засіданні пояснив,\~що заборгованість\~по заробітній\~плати [PERSON] \~виплачено в\~повному обсязі,\~однак через\~те,\~що затримка\~відбулася за\~обставинами непереборної\~сили і\~форс-мажорних\~обставин,\~просить суд\~не стягувати\~з ПАТ\~«МЕТАЛУРГТРАНСРЕМОНТ» середній\~заробіток за\~час затримки\~розрахунку під\~час звільнення\~ [PERSON] . \~ \~ \~ \~Враховуючи позицію представника позивача та представника відповідача, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з огляду на наступні підстави. Статтею 43 Конституції України\~передбачено право\~кожної людини\~на працю,\~що включає\~можливість заробляти\~собі на\~життя працею,\~яку він\~обирає або\~на яку\~він вільного\~погоджується.\~Зазначеному праву\~людини,\~яка належним\~чином виконує\~свої трудові\~обов`язки,\~в рівній\~мірі кореспондується\~обов`язок\~працедавця своєчасно\~та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Судом встановлено, що [PERSON] у період часу з 01 жовтня 2021 року по 04 квітня 2022 року знаходилась у трудових відносинах з ПАТ «МЕТАЛУРГТРАНСРЕМОНТ», працювала в планово-економічному відділі на посаді провідного економіста з планування, що підтверджується записами у її трудовій книжці (а.с.8-12). Наказом №77-к від 29 березня 2022 року, [PERSON] провідний економіст 04 квітня 2022 року була звільнена з підприємства за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України. Згідно ч.1\~ст.94 КЗпП України\~заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. В силу ч.1 ст.21 ЗУ «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ч.1\~ст.115 КЗпП України, ч.1\~ст.24\~ЗУ «Про\~оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата Відповідно до ч.1\~ст.47\~КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. За приписами\~ст.116\~КЗпП України\~при звільненні\~працівника виплата\~всіх сум,\~що належать\~йому від\~підприємства,\~установи,\~організації,\~провадиться в\~день звільнення.\~Якщо працівник\~в день\~звільнення не\~працював,\~то зазначені\~суми мають\~бути виплачені\~не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як вбачається\~з довідки\~ОК-5\~УПФ України\~та розрахункових листів, розмір не виплаченої позивачу заробітної платити за березень та квітень 2022 року становить 10713,41 грн. (а.с.13-19). Згідно довідки ПАТ «МЕТАЛУРГТРАНСРЕМОНТ» №70/341 від 16.08.2022 року за березень [PERSON] було нараховано до виплати 10147,79 грн., виплачено за березень: 01 липня 2022 року 3306,50 грн. зарплата березня, 01 серпня 2022 року 6841,29 грн. зарплата березня. За квітень 2022 року [PERSON] було нараховано до виплати 565,62 грн., виплачено за квітень 01 серпня 565,62 грн. зарплата квітня. В червні [PERSON] була нарахована компенсація за несвоєчасну виплату зарплати лютого квітня в сумі 359,65\~грн.\~до виплати\~і виплачена\~нарахована компенсація\~01\~серпня 2022\~року (а.с.39). Згідно довідки ПАТ «МЕТАЛУРГТРАНСРЕМОНТ» №70/413 від 13.10.2022 року, заробітна плата [PERSON] виплачена повністю, а також нарахована і виплачена компенсація за невчасну виплату заробітної плати (а.с.73). \~ \~ \~ \~Заборгованість по заробітній платі станом на 16.08.2022 року [PERSON] виплачена в повному обсязі. Зазначену обставину визнано позивачем та представником позивача в судовому засіданні і, оскільки суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цієї обставини і добровільності її визнання, вказана обставина в силу положень\~ст.82 ЦПК України\~не підлягає доказуванню. Приймаючи до\~уваги те,\~що [PERSON] \~була звільнена\~з підприємства\~04\~квітня 2022\~року,\~а остаточний\~розрахунок з\~позивачем при\~звільненні було\~здійснено 16.08.2022 року суд знаходить доведеним той факт, що в порушення вимог\~ст.116 КЗпП України\~відповідачем при звільненні позивача не проведено з ним повний розрахунок та не виплачено йому усіх належних йому сум. Відносно вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь суми середнього заробітку за весь період затримки у розмірі 53124,96 грн., суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.1\~ст.117\~КЗпП України в\~разі невиплати\~з вини\~власника або\~уповноваженого ним\~органу належних\~звільненому працівникові\~сум у\~строки,\~зазначені в\~статті 116\~цього Кодексу,\~при відсутності\~спору про\~їх розмір\~підприємство,\~установа,\~організація повинні\~виплатити працівникові\~його середній\~заробіток за\~весь час\~затримки по\~день фактичного\~розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. За положеннями\~статті 117 КЗпП України\~обов`язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства. Статтею 617 ЦК України\~передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. У п.1 ч.1 ст.263 ЦК України\~наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків. Разом з тим, згідно із ч.3\~ст.10\~Закону України\~«Про організацію\~трудових відносин\~в умовах\~воєнного стану» роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. Згідно з пунктом 2\~Глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України\~під час дії воєнного стану, введеного відповідно до\~Закону України "Про правовий режим воєнного стану", діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені\~Законом України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану". Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні»\~в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому строк дії воєнного стану в Україні неоднаразово було продовжено. Наразі режим воєнного стану в Україні триває. Пунктом 3\~Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року №64/2022, затвердженого\~Законом України від 24.02.2022 року №2102-ІХ, визначено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями\~30-34,\~38,\~39,\~41-44,\~53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою\~статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Отже, вказаним Указом встановлено можливість обмеження конституційного права на працю, але в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою\~статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Відповідно до положень ч.2\~ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»\~форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії та ін. Листом від 28.02.2022 року №2021/02.0-7.1 ТПП України засвідчила військову агресію Російської Федерації проти України, як форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до\~Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Правова позиція Верховного Суду щодо форс-мажорних обставин у трудових спорах, зокрема у справах стягнення матеріальної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Так, на відповідача не може бути покладено обов`язок щодо виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, визначеному ст.117 КЗпП України, якщо останній довів, що така затримки відбулася не з його вини, а за обставинами непереборної сили і форс-мажорних обставин. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 29.07.2021 року у справі №359/3250/20, від 22.09.2021 року у справі №359/3843/20 та від 28.09.2021 року у справі №3. У своїх роз`ясненнях Міністерство економіки України зазначає, що форс-мажорні обставини засвідчені Торгово-промисловою палатою від 24.02.2022 року поширюються також на зобов`язання роботодавця з трудових відносин. \~ \~ \~ \~З наданих листів вбачається, що ПАТ «МЕТАЛУРГТРАНСРЕМОНТ» було прямо позбавлено запланованих грошових надходжень від основних контрагентів, які постраждали внаслідок збройної агресії РФ або були вимушені зупинити виконання робіт у зв`язку з форс-мажорними обставинами в Україні та наказом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в України». (а.с.74-77). \~ \~ \~ \~Окрім того, підприємство постраждало внаслідок вогневого обстрілу за фактом чого 02.08.2022 року дані внесені до ЄРДР за №12022041610000209 та розпочато досудове розслідування за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.438 КК України (а.с.78,79). Враховуючи викладене, суд вважає, що затримка розрахунку при звільненні з працівником (позивачем) тривала не з вини роботодавця (відповідача), а внаслідок форс-мажорних обставин, а саме військової агресії Російської Федерації проти України, а тому позовні щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні позивача [PERSON] задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed