Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-22 00:00:00

16.02.2022 року позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] про визнання недійсним договору дарування , припинення та визнання речових прав . З позову вбачається, що вона страждає на низку хронічних захворювань і їй у серпні 2021 року виповнилось 79 років, є інвалідом 2 групи довічно. У неї у власності перебувала 3 - х кімнатна квартира загальною площею 52, 3 кв. м , житловою площею 36, 1 кв. м. що знаходиться за адресою [ADDRESS] . За віком та станом здоров`я почала потребувати стороннього догляду та матеріальної допомоги. 19.08.2021 року між нею та відповідачкою [PERSON] було укладено договір дарування квартири , який посвідчений приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу Федоренком Ростиславом Андрійовичем. Позивачка вказує, що вона погодилась на передачу квартири у власність рідної доньки - відповідача по справі , за домовленістю з нею про довічне її утримання , здійснення догляду та надання допомоги і укладаючи спірний договір помилялась щодо правової природи договору , прав та обов`язків , які виникнуть після його укладення між нею та відповідачкою. Спірне житло було єдине для мене- вказує позивачка , фактична передача спірного нерухомого майна за договором була відсутня , після укладення договору вона залишилась у квартирі сама , в якій проживає з 1978 року і по теперішній час, а відповідачка після укладення договору поїхала до себе додому і не надала їй ніякої допомоги. Всі витрати по утриманню квартири несе позивачка як стверджує . Та вказує, що при укладенні договору враховуючи її вік та стан здоров`я і потребу у сторонньому догляді й допомозі впливати на сприйняття нею фактичних обставин правочину та її волевиявлення , яке було сформоване під впливом помилки , оскільки вона вважала , що укладає договір довічного утримання , за умовами якого відповідач буде здійснювати догляд за нею , тобто вона помилялася стосовно правової природи правочину , прав та обов`язків сторін, що мають істотне значення. Тому прохає визнати недійсним договір дарування № 537 від 19.08.2021 року квартири , що знаходиться за адресою [ADDRESS] укладений між нею [PERSON] та [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу Федоренком Ростиславом Андрійовичем та припинити право приватної власності [PERSON] на квартиру та поновити право приватної власності на зазначений об`єкт нерухомості. Ухвалою судді від 21.02.2022 року відкрито загальне позовне провадження та підготовче засідання призначено на 22.04.2022 року. 21.04.2022 року до суду надійшла телефонограма від відповідачки [PERSON] з якої вбачається , що вона повідомлена про розгляд справи , але прохає відкласти оскільки знаходиться у м. Харкові в зоні бойових дій і з`явитись не може , прохала повідомляти її смс повідомленнями по телефонному номеру [NUMBER] та до суду 20.09.2022 року надала письмові пояснення . Ухвалою суду від 22.04.2022 року за ініціативою суду залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу Федоренка Р.А. який посвідчував договір дарування та витребувано копію договору дарування квартири . Ухвалою суду від 08.06.2022 року вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою суду від 21.11.2022 року закрито підготовче провадження та розгляд справи призначено на 22.12.2022 рік. З письмових пояснень відповідачки [PERSON] та копій документів які були долучені до пояснень та долучені судом до матеріалів справи враховуючи що відповідачка зареєстрована за адресою [ADDRESS] та в зв`язку з бойовими діями в м. Харкові не мала можливості отримати кваліфіковану правову допомогу чи з`явитись особисто в судове засідання , надала письмові пояснення до суду та назвала їх саме поясненнями а не відзивом - вбачається, що вона не визнає позовних вимог оскільки , її мати [PERSON] проживає в квартирі разом із своїм сином , а братом відповідачки - [PERSON] [INFO] . Договір дарування не являється спонтанним рішенням , оскільки 09.08.2019 року [PERSON] склала заповіт на користь [PERSON] в якому все належне майно де б воно не знаходилось повністю заповіла [PERSON] , але з обов`язком надати право довічного проживання у квартирі даній [PERSON] , даний заповіт був посвідчений державним нотаріусом у м. Миргороді та зареєстрований у Спадковому реєстрі . Мати прийняла рішення про укладення Договору дарування квартири в зв`язку із постійними конфліктами з її братом , який ніде не працює та останні років 10 зловживає алкоголем, за квартиру не платить та проживає за рахунок пенсії матері та має велику заборгованість за аліментами , також зі слів матері отримав кредит в залог квартири , цей кредит виплачувала мати. З осені 2020 року по осінь 2021 рік у квартирі брат проживав разом із своєю співмешканкою , були конфлікти та дійшла справа до рукоприкладства зі сторони співмешканки , що в свою чергу змусило матір викликати поліцію у травні 2021 року. Всі ці події побудили її матір подарувати їй квартиру, всі документи які були необхідні для укладення договору дарування готувала мати , замовила технічний паспорт самостійно , брала довідки про прописки в квартирі . Увесь цей час вказує відповідачка - вона знаходилась у іншому місті у м. Мерефі Харківської області . Останні декілька років стверджує відповідачка вона надавала матеріальну допомогу своїй матері , копії декількох переводів вона долучила до пояснень , так як для грошового переказу потрібно було вказувати телефонний номер отримувача , то вона надала для постійного користування мобільний телефон з активною карткою , грошові перекази здійснювались на ім`я матері , але пізніше прийшлося передавати кошти на ім`я молодшої материної сестри [PERSON] , яка проживає за адресою [ADDRESS] , як пояснила мати , що телефон украв брат , тому прохала переводити гроші на рахунок сестри. Після оформлення договору дарування вона забрала матір проживати до себе в Харківську область м. Мерефа , де їй була виділена кімната з усіма зручностями і вона проживала до середини листопада 2021 року. Брат же увесь цей час проживав у вище вказаній квартирі і вказав, що здасть квартиру в оренду, так як в ній ніхто не проживає , а сам переїде до співмешканки , але вказав, що наймачі мають малолітніх дітей , мати за це все занепокоїлась , також що кошти від оренди брат може витрачати на алкоголь , а сплата комунальних знову ляже на плечі матері , тому вирішила поїхати у м. Миргород .Коли вони приїхали на транспорті дочки , то брата у квартирі не було і мати вирішила залишитись у м. Миргороді у квартирі до вияснення обставин . Відповідачка зазначає, що ключі від квартири є і у матері і у брата , вона ж не має ключів від квартири , намірів виганяти їх у неї немає , проживати намірів також немає, оскільки у неї є інше житло, також поки у квартирі проживають мати та брат продавати квартиру вона також не має наміру . Згідно усного договору із матір`ю вона обіляла предоставити житлову площу брату відповідно до частки спадщини після смерті матері, від своїх слів не відмовляється. Подальші дії матері їй не відомі , після того як вона поїхала у м. Миргород , зв`язатись із нею вона не має можливості , оскільки спроби поговорити чи поспілкуватись заперечувались братом , то мати спить , то мати ще десь , то її немає вдома . Відповідачка стверджує що поїхати не мала змоги оскільки посилились ковідні обмеження , а потім почалася війна. Вважає, що її мати підверглася до сильного психологічного тиску зі сторони брата та його співмешканки , такі ж предположення підтверджуються посланими голосовими повідомленнями від матері з неясними звинуваченнями та нецензурною лексикою в її адресу та адресу її сім`ї , це також вважає відповідачка потягло за собою звернення до суду із позовом матері . Окрім договору дарування більш ніяких договорів вона із матір`ю не укладала , єдина моя мета вказує [PERSON] - це щоб мати не залишилась на вулиці без криші над головою , оскільки брат не відчуває за собою якоїсь відповідальності за те, щоб мати жила в якісних умовах , та може розпорядитись квартирою на власний розсуд в корисних цілях , не звертаючи уваги на її похилий вік або ж навпаки використає її похилий вік на свою користь. ( а.с. 58-65) Третя особа приватний нотаріус Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Федоренко Ростислав Андрійович до суду надав письмові пояснення з яких вбачається, що дійсно договір дарування між [PERSON] та [PERSON] було ним посвідчено , 19.08.2021 року за реєстрованим номером 537 з дотриманням вимог чинного законодавства , дарувальнику неодноразово було роз`яснено , що після посвідчення зазначеного вище договору право власності на предмет договору переходить до обдарованої , також дарувальнику неодноразово було роз`яснено ( як під час консультацій так і під час посвідчення правочину ) , що за своєю природою договір дарування є безоплатним , а тому дарувальник не має права вимагати від обдарованої вчинення на свою користь будь яких дій майнового або немайнового характеру ст. 717 ЦК України , п.9 Договору Дарування . До посвідчення Договору сторонам було надано проект для ознайомлення , який ними був прочитаний особисто , питання які виникали, були особисто мною їм роз`яснені після чого договір був надрукований на спеціальних бланках нотаріальних документів та підписаний ними особисто . На момент посвідчення договору Сторони стверджували , що діяли добровільно і перебували при здоровому розумі та ясній пам`яті , розуміли значення своїх дій та правові наслідки , попередньо були ознайомлені нотаріусом з приписами Цивільного законодавства , що регулюють укладений ними правочин , що і відображено у Договорі Дарування . Також під час підписання договору дарування сторони стверджували , що цей договір не носить характеру удаваної угоди та здійснювався без будь яких погроз , примусу чи насильства як морального так і фізичного , п.11 Договору Дарування . Ознайомившись із наданими до суду матеріалами ( позовною заявою та доданими до неї документами , медичними довідками про стан здоров`я дарувальника ) - не вбачається підстав вважати, що це якимось чином могло впливати на сприйняття дарувальника фактичних обставин правочину , також згідно медичних довідок не вбачається, що під час посвідчення договору особа не мала необхідний обсяг цивільної дієздатності . Правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків , що не суперечить ст. 203 ЦК України , на момент посвідчення договору Дарування обставин , щодо яких помилялася сторона правочину - не існувало. Вважаю, що якщо сторона договору звертається до суду , то вона має повну цивільну дієздатність та розуміє значення своїх дій , отже можна зробити висновок , що на момент посвідчення договору Дарувальник діяла добровільно і перебувала при здоровому розумі та ясній пам`яті , розуміла значення своїх дій та правові наслідки . ( а.с. 31) В судове засідання 23.12.2022 року з`явилась позивачка [PERSON] та її представник адвокат Педорич В.І. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась , повідомлена смс повідомленням за номером телефону який вказала в телефонограмі . Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи не надала до суду . Суд заслухавши думку сторони позивача [PERSON] та її представника адвоката Педорича В.І. які поклались на розсуд суду , враховуючи той факт , що [PERSON] про розгляд справи повідомлена , в матеріалах справи маються її письмові пояснення , заяви про відкладення справи не надала до суду , суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідачки . Третя особа приватний нотаріус Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Федоренко Р.А. в судове засідання не з`явився , повідомлений належним чином , до суду надав письмові пояснення та копію договору дарування та прохав розглянути справу у його відсутність . В судовому засіданні представник позивачки адвокат Педорич В.І. позовні вимоги своєї довірительки підтримав та прохав їх задовольнити , стверджує що даний договір дарування підлягає визнанню недійсним , оскільки його довірителька вважала що це договір довічного утримання , прохав суд звернути увагу , що у [PERSON] іншого житла немає , вона залишилась проживати у спірній квартирі , а відповідачка там не проживає , тобто передача майна за договором дарування не відбулася , прохав також звернути увагу на те, копії квитанцій які надала до суду відповідачка [PERSON] по перше взагалі не можна брати до уваги, оскільки дані докази надані не в правовому полі відповідачем відповідно до вимог ЦПК України , а якщо суд і візьме їх до уваги , то прохав звернути увагу суду , що дати відправлення грошових переказів стосуються часу ще до укладення договору дарування , прохав взяти до уваги висновки Верховного Суду та задовольнити позов. Позивачка [PERSON] по суті своїх позовних вимог нічого конкретного пояснити не змогла , суду повідомила що дочка восени 2021 року забрала її до себе , там вона проживала якийсь час , потім повернулася у квартиру . На запитання суду вказала що взагалі не була у нотаріуса і ніякого договору не укладала , заповітів ніяких на користь дочки не складала , не могла відразу згадати як звати її сина , але вказала що проживає із сином добре , син десь працює , але не завжди , вона ж отримує пенсію приблизно 4000 тисячі гривень , коштів від дочки не отримувала переказами поштовими , а її сестра має свою дочку , в дебатах вказала щоб їй повернули квартиру та щодо звернення до суду думки не змінила . За клопотанням сторони позивача був допитаний свідок [PERSON] [INFO] проживає [ADDRESS] , працює на будівництві ( попереджений про кримінальну відповідальність за ст. 384, 385 КК України ) суду пояснив, що він міняв люстру у квартирі [PERSON] більше року тому назад , іноді ходить у магазин , буває із бабушкою [PERSON] «чаюють» як він щось допоможе і спілкуються , вказав, що зрозумів, що «бабушці скучно . На запитання суду повідомив, що зі слів [PERSON] він зрозумів, що остання чи подарувала дочці квартиру , чи відписала , що нібито «трохи подоглядала» дочка і привезла назад , я міняв стекло , допомагав по дрібницях , у мене батьки також похилого віку , я допомагав за скромну плату . На запитання адвоката Педорича В.І. свідок повідомив, що я не знаю коли був укладений договір , а розмова була влітку . На запитання суду яким чином познайомився свідок із [PERSON] - вказав що йому зателефонували і попрохали допомогти замінити «смєсітєль» , хто телефонував і хто прохав його це зробити - відповісти не зміг , як він приходив у квартирі була якась дівчина чи [PERSON] чи [PERSON] він не пам`ятає , також відповів , що він зрозумів що повинні бабушку доглядати , а зараз не доглядають . Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено , що [PERSON] [INFO] зареєстрована за адресою [ADDRESS] з 26.07.1978 року по теперішній час , дата видачі довідки 15.02.2022 рік , ідентифікаційний номер платника податків [NUMBER] , інвалід другої групи загального захворювання , довічно ( а.с. 5-7,12 - 14 ), відповідно до копії довідки лікаря ЗПСМ від 25.01.2022 року [PERSON] знаходиться на «Д» обліку у сімейного лікаря з діагнозом стенокардія , дифузний кардіосклероз , атеросклероз вінцевих артерій аорти , гіпертонічна хвороба 2 ст. , церебросклероз астеновегетативний синдром , незріла катаракта обох очей ( а.с. 8-11) , договір дарування був укладений між [PERSON] [INFO] зареєстрована [ADDRESS] та дочкою [PERSON] [INFO] яка зареєстрована [ADDRESS] 19.08.2021 року відповідно до якого [PERSON] передала а [PERSON] прийняла у дар квартиру [ADDRESS] , право власності на квартиру у обдарованого виникають після проведення державної реєстрації та сторони ствердили, що цей договір не носить характеру удаваної угоди та здійснюється без будь яких погроз , примусу чи насильства , як морального так і фізичного , текст цього договору прочитаний нотаріусом вголос до його підписання , даний договір посвідчений приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Федоренком Р.А. , особи сторін встановлено та їх дієздатність ( а.с. 32-33), відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно ( підстава формування інформаційної довідки від 14.01.2022 року за заявою [PERSON] ) , дана інформація надана стороною позивача квартира [ADDRESS] на праві власності зареєстрована на [PERSON] відповідно до договору дарування від 19.08.2021 року приватним нотаріусом Федоренко Ростиславом Андрійовичем ( а.с. 15-16) , відповідно до копії заповіту від 09.08.2019 року складеного [PERSON] та посвідченого державним нотаріусом Першої миргородської державної нотаріальної контори Бобир О.Ю. - [PERSON] заповіла все своє майно де б воно не знаходилось та з чого б не складалось повністю [PERSON] [INFO] , на [PERSON] поклала обов`язок надати право довічного проживання у квартирі [ADDRESS] - [PERSON] [INFO] , даний заповіт був зареєстрований в Спадковому реєстрі 09.08.2019 року ( а.с. 61-62) Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, Пунктом 2 частини другої статті 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним. За правилом частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України). Відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним. Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. За змістом статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Верховний Суд України у постанові від 16 березня 2016 року у справі№ 6-93цс16 дійшов висновку, що особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які засвідчують існування помилки, неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно мала місце і вона має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування. Отже, наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість спадкового договору, - суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз`яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі (іншому житлі) після укладення договору дарування. Виключно у разі встановлення цих обставин правила частини першої статті 229 та статей 203 і 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими. Проте, Верховний Суд наголошує, що лише з`ясування таких обставин, як вік позивача, його стан здоров`я, наявність у позивача спірного житла як єдиного, продовження дарувальником проживання у подарованому житлі після укладення договору дарування самі по собі - без доведення наявності такої вади волі у дарувальника як помилки під час укладення оспорюваного договору - не можуть бути самодостатніми підставами для визнання такого договору дарування недійсним. Наведені обставини можуть бути лише опосередкованими доказами наявності такої помилки. В іншому випадку усі правочини, укладені особами відповідного віку, стан здоров`я яких є поганим та які продовжили проживати у подарованому житлі, підлягали б визнанню недійсними, що призвело б до обмеження правочиноздатності такої категорії осіб, що, у свою чергу, порушувало б гарантії, проголошені в статті 21 Конституції України щодо рівності осіб у їх правах. Судом встановлено, що при посвідчені договору дарування нотаріусом було роз`яснено характер правочину, який укладався, що засвідчено підписом [PERSON] , позивачка діяла без примусу, вільно, розуміла, що укладає саме договір дарування , безоплатно передає квартиру дочці [PERSON] . Позивачка [PERSON] не надала суду належних доказів, що на момент укладення оспорюваного договору дарування вона помилилася стосовно правової природи укладеного нею правочину та існували обставини, які зумовлюють визнання договору дарування недійсним, оскільки, укладаючи цей договір, вона усвідомлювала його істотні умови і правові наслідки його укладення. Таким чином встановлено, що на момент укладення оспорюваного правочину позивачка мала намір на укладення саме договору дарування, а не іншого правочину Нотаріусом, до укладення договору, позивача було попередньо ознайомлено з приписами цивільного законодавства, які регулюють укладений сторонами правочин, що підтверджується змістом оспорюваного договору, підписаного позивачем. Сторони укладеного договору дарування ствердили, що цей договір не носить характеру удаваної угоди та здійснюється без будь яких погроз , примусу чи насильства як морального так і фізичного ( п. 11 договору дарування а.с. 32) Наступна зміна рішення позивача або ставлення до його наслідків після укладення такого правочину, не повинні створювати уявлення про наявність такої помилки у позивача станом на момент укладення оспорюваного правочину. Суд виходить з того, що підстави недійсності правочину повинні існувати саме на момент його укладення, усі сумніви та зміна намірів і ставлення до укладеного правочину, що виникли після моменту укладення, не впливають на його дійсність, а можуть слугувати виключно підставами для його розірвання, якщо це передбачено законом для такої правової ситуації. За встановлених фактичних обставин справи, суд дійшов висновку, що [PERSON] змінила наміри щодо відчуження майна після укладення договору дарування, що не може свідчити про помилку стосовно правової природи договору під час укладення такого правочину. Наявність у позивача [PERSON] спірного житла як єдиного, продовження дарувальником проживання у подарованому житлі після укладення договору дарування самі по собі - без доведення наявності такої вади волі у дарувальника як помилки під час укладення оспорюваного договору - не можуть бути самодостатніми підставами для визнання такого договору дарування недійсним. Зазначене узгоджується з правовою позицією висловленою Верховним судом в постанові № 447/2297/19 провадження № 61-3096св21. Свідок [PERSON] який був допитаний за клопотанням позивачки взагалі не міг вказати яким чином вони познайомились з позивачкою [PERSON] , хто зателефонував до нього та попрохав надати допомогу [PERSON] , з його пояснень не зрозуміло взагалі в яких відносинах він перебуває із позивачкою [PERSON] , оскільки вказав, що знайомі близько року, але тільки декілька разів спілкувався з [PERSON] та і сам не зрозумів з її розмови чи укладався договір дарування чи довічного утримання , зробив висновок тільки для себе та озвучив його суду , що «бабусі було скучно , ніяких конкретних свідчень не надав. Суд зазначає, що із копій медичних документів які надані до суду підтверджень що [PERSON] потребує сторонньої допомоги не вбачається . Суд на підставі досліджених доказів , пояснень сторін , пояснення свідка приходить до висновку про відсутність у справі належних і допустимих доказів на підтвердження існування під час укладення оспорюваного договору дарування помилки, а саме, неправильного сприйняття [PERSON] фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення. Позивачка [PERSON] передала обдаровуваній [PERSON] свою квартиру , а та як новий власник вступила у її володіння, оскільки як пояснила [PERSON] у засіданні вона поїхала після укладення договору до дочки проживати у іншу область , це підтверджує у своїх письмових поясненнях і відповідачка [PERSON] , а отже позивачем не спростовано, що обдарована вступила у права власника майна. Якими були підстави для [PERSON] що вона повернулась до квартири подарованої дочці у м. Миргород та залишились там до цього часу судом не з`ясовувались , оскільки ці питання не ставились на розгляд сторонами . Позивачка [PERSON] не довела, що на момент укладення оспорюваного договору дарування вона помилялася стосовно правової природи укладеного нею правочину та існували обставини, які зумовлюють визнання договору дарування недійсним, оскільки, укладаючи цей договір, вона усвідомлювала його істотні умови і правові наслідки його укладення. Зміна свого рішення або ставлення до його наслідків в результаті переусвідомлення його значення для себе, що настали у майбутньому, тобто після укладення такого правочину, не повинні створювати уявлення про наявність такої помилки станом на момент укладення оспорюваного правочину. Суд виходить з того, що підстави недійсності правочину повинні існувати саме на момент його укладення, усі сумніви та зміна намірів і ставлення до укладеного правочину, що виникли після моменту укладення, не впливають на його дійсність, а можуть слугувати виключно підставами для його розірвання, якщо це передбачено законом для такої правової ситуації. Аналогічний висновок викладено в постанові ВС від 14 травня 2021 року, справа №438/690/17. За встановлених фактичних обставин справи суд доходить висновку, що позивачка [PERSON] змінила наміри щодо відчуження майна після укладення договору дарування, ( оскільки наміри щодо розпорядження даної квартирою в разі своєї смерті [PERSON] вже висловлювала шляхом складання заповіту з умовою від 09.08.2019 року , а саме на користь [PERSON] , але з умовою довічного там проживання [PERSON] (а.с. 61)) - яке обґрунтовується небажанням на сьогодні спілкуватись із відповідачкою [PERSON] - що не може свідчити про помилку стосовно правової природи договору під час укладення такого правочину. Тому суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову. Згідно ч.1 ст.158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Таким чином, приймаючи до уваги, що підстави для забезпечення позовних вимог відпали, суд вважає за необхідне скасувати вжиті заходи забезпечення позову застосовані ухвалою Миргородського міськрайонного суду від 08 червня 2022 року у справі № 541/390/22 На підставі викладеного,

Outcome: dismissed