Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-19 00:00:00

І. Позиція позивача та заперечення відповідача. Заступник керівника Уманської окружної прокуратури (надалі Прокурор) звернувся в інтересах держави в особі Жашківської міської ради Черкаської області (надалі Позивач) із позовною заявою до [PERSON] (надалі Відповідач), третя особа без самостійних вимог Головне управління Держгеркадастру у Черкаській області (надалі Держгеокадастр) про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння. В обґрунтування позовних вимог Прокурор зазначив, що [PERSON] , обіймаючи посаду головного спеціаліста відділу державної реєстрації земель Держгеокадастру, достовірно знаючи, що заяви про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою та про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність від [PERSON] до Управління не надходили та жодного рішення службовими особами Управління по них не приймалося, склала та видала завідомо неправдиві офіційні документи - наказ про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою та наказ про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність, в яких, згідно з висновком експерта Черкаського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 06.12.2016 № 1/1896, підробила підпис виконувача обов`язків начальника Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області Мироненка Д.О. та, згідно з висновком експерта Черкаського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 05.12.2016 № 1/1897, підробила відтиск гербової печатки Управління. Установлено, що начебто наказом Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення» від 15.03.2016 № \~ \~ \~ \~23-1961/14-16-СГ затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 7120987400:02:001:0961, розташовану в адміністративних межах Соколівської сільської ради Жашківського району Черкаської області. Разом з цим, наказ Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 15.03.2016 № 23-1961/14-16-СГ насправді є наказом про затвердження документації із землеустрою та передачу в оренду земельної ділянки іншій особі, [PERSON] . На підставі вищевказаного підробленого наказу Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області здійснено державну реєстрацію речових прав (право приватної власності) на спірну земельну ділянку державної власності. Таким чином, [PERSON] земельна ділянка у власність для ведення особистого селянського господарства у встановленому законом порядком не передавалася, Головним управлінням Держгеокадастру у Черкаській області відповідні рішення про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а також рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність - в установленому законом порядку не приймались, право власності на вказану вище земельну ділянку зареєстровано на підставі підробленого, тобто незаконного, наказу Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області. У відзиві на позовну заяву Відповідач, зокрема, зазначає, що звернулась до землевпорядної організації ПП «Земекспертцентр» із заявою про виготовлення проекту землеустрою та уклала відповідний договір на проведення робіт по розробці проекту. В подальшому нею подано заяву до ГУ Держземагенства у Черкаській області з проханням затвердити проект землеустрою, який пройшов експертизу землевпорядної документації та отримав позитивний висновок. 15.03.2016 року ГУ Держземагенства у Черкаській області видало наказ про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення 23-1961/14-16-СГ. 15.12.2016 року відповідача викликали до правоохоронних органів для допиту в межах кримінального провадження. Відповідач звертає увагу суду, що експертами не досліджувався наказ 23-1961/14-16-СГ від 15.03.2016 року, отже не можливо стверджувати, що цей наказ був підроблений, отже Відповідач на законних підставах набула право власності на земельну ділянку. Також Відповідач зазначає, що Прокурор звернувся до суду після спливу строку позовної давності, оскільки висновки експерта складені 05.12.2016 року, а з позовом до суду Прокурор звернувся у січні 2022 року. Враховуючи викладене, Відповідач просить відмовити у задоволені позову. У відповіді на відзив Прокурор, зокрема, зазначає, що [PERSON] тричі зверталась до Держгеокадастру з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та отримала мотивовані відмови. Відповідач права на замовлення розроблення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у власність не мав, а тому й не мав права на затвердження відповідного проекту землеустрою та отримання цієї земельної ділянки у власність. Щодо дотримання строків позовної давності, Прокурор зазначає, що документом, у якому на підставі всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин , за результатами оцінки кожного доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, наявні відомості про порушення права держави на спірну земельну ділянку є повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, внаслідок якого відбулась її незаконна передача у власність відповідача. У вказаному кримінальному провадженні повідомлення про підозру з дотриманням процесуальної форми складено і вручено 31.05.2019 року. Тому, на думку Прокурора, сплив строку позовної давності почався саме з 31.05.2019 року, а не з 2016 року, як вказує Відповідач. ІІ. Заяви, клопотання та процесуальні дії у справі. 27.01.2022 року Жашківський районний суд Черкаської області ухвалив прийняти позовну заяву до розгляду. Розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. 15.02.2022 року надійшов відзив на позовну заяву. 15.02.2022 року Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області надало пояснення та 24.05.2022 року клопотання про розгляд справи без участі третьої особи. 15.06.2022 року від Уманської окружної прокуратури до суду надійшла відповідь на відзив. 27.06.2022 року від Відповідача надійшли заперечення (відповідно до ст. 180 ЦПК України). 06.07.2022 року Позивач надіслав заяву про розгляд справи за відсутності представника Жашківської міської ради Черкаської області. 25.07.2022 року Відповідач надав заяву про залучення в якості третьої особи без самостійних вимог [PERSON] та клопотання про витребування доказів. 04.10.2022 року Жашківський районний суд Черкаської області задовольнив клопотання Відповідача, залучив в якості третьої особи [PERSON] , витребував у Держгеокадастру оригінали документів. 15.11.2022 року на виконання ухвали Держгеокадастр надіслав повідомлення про відсутність оригіналів витребуваних документів. 20.12.2022 року Жашківський районний суд Черкаської області, з`ясувавши думку сторін по справі, ухвалив закрити підготовче провадження. Призначити судовий розгляд у справі на 20.12.2022 року. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. [PERSON] 03.06.2015 року звернулась до Головного управління Держземагенства у Черкаській області із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки державної власності площею 2,0000 га у власність за рахунок земель в адмінмежах Соколівської сільської ради (том 1 арк. с. 142). Головне управління Держземагенства у Черкаській області листом від 08.06.2015 року звернулось до Соколівської сільської ради із проханням протягом десяти календарних днів висловити позицію щодо можливості надання дозволів на розроблення документації із землеустрою. Відсутність протягом зазначеного строку мотивованих заперечень є мовчазною згодою на надання дозволу на розроблення відповідної документації (том 1 арк. с. 144). Листом від 09.09.2015 року Держгеокадастр повідомив, що така земельна ділянка відноситься до земель сільськогосподарського призначення резервного фонду. Таки землі надаються переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання. З огляду на зазначене, не є можливим вирішення порушеного питання (том 1 арк. с. 143). 28.10.2015 року Відповідач надала повторну заяву про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, з врахуванням пояснень, викладених в листі від 09.09.2015 року (том 1 арк. с. 145). Держгеокадастр листом від 14.12.2015 року повідомив, що іншим заявникам надано дозволи на розробку проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду для городництва. Строк дії наказів до 27.03.2016 року. Якщо до зазначеного строку не будуть розроблені та погоджені проекти, [PERSON] має право звернутись з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту із землеустрою (том 2 арк. с. 7). 18.02.2016 року [PERSON] звернулась до ПП «Земекспертцентр» із заявою про виготовлення проекту землеустрою (том 1 арк. с. 204) та уклала відповідний договір № 160 (том 1 арк. с. 205). Висновком державної експертизи № 295 від 09.03.2016 року зазначено, що проект землеустрою розроблений ПП «Земекспертцентр» на підставі наказу Головного управління «Держгеокадастру» від 12.02.2016 № 23-1100/14-16-СГ. Проект землеустрою погоджений відділом Держземагенства в Жашківському районі Черкаської області від 25.02.2016 року № 10/41-16. Зауваження та пропозиції до землевпорядної документації відсутні (том 1 арк. с. 146). На підставі наказу від 15.03.2016 року № 23-196/14-16-СГ державним реєстратором Жашківського районного управління юстиції 18.03.2016 року здійснено державну реєстрацію речового права на земельну ділянку кадастровий номер 7120987400:02:001:0961, площею 2,0000 га за [PERSON] , номер запису 13824590 (том 1арк. с. 16). 22.06.2016 року зареєстроване кримінальне провадження №12016251010005425 за ч. 2 ст. 366 КК України (том 1 арк. с. 116). Висновком експерта № 1/896 від 04.12.2016 року (п. 61) встановлено, що підпис від імені в.о. начальника Головного управління Мироненко Д.О. у наказі «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» за № 23-1100/14-16-СГ від 12.02.2016 щодо розгляду заяви [PERSON] виконаний [PERSON] з наслідуванням будь-якого дійсного підпису [PERSON] (том 1 арк. с. 74). Висновком експерта № 1/897 від 05.12.2016 року (п. 61) встановлено, що відтиск гербової печатки Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області в наказі «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» за № 23-1100/14-16-СГ від 12.02.2016 щодо розгляду заяви [PERSON] , нанесений не гербовою печаткою Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, зразки відтиску якої надані на експертизу (том 1арк. с. 94). В межах кримінального провадження №12016251010005425 складено обвинувальний акт відносно [PERSON] , яка, зокрема, обвинувачується в тому, що склала та видала наступні завідомо неправдиві офіційні документи - наказ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» за № 23-1100/14-16-СГ від 12.02.2016 щодо розгляду заяви [PERSON] (том. 1 арк. с. 110). Соснівський районний суд м. Черкаси ухвалою від 18.10.2021 року (справа № 712/5045/17) звільнив [PERSON] від кримінальної відповідальності по обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 364 КК України, в зв`язку із закінченням строків давності, закрив провадження по справі (том 1 арк. с. 147-148). IV. Аргументи сторін та їх оцінка. Щодо підстав для здійснення представництва інтересів держави. Відповідно до статті 1311 Конституції\~України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. У Законі України\~«Про прокуратуру» закріплено вичерпний перелік підстав для здійснення прокуратурою представництва інтересів держави в суді у некримінальних провадженнях. Відповідно до ч. 3 ст. 23 цього Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Суд вважає, що «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 806/1000/17, від 26 липня 2018 року у справі № 926/1111/15, від 19 вересня 2019 року у справі № 815/724/15, від 28 січня 2021 року у справі № 380/3398/20, від 5 жовтня 2021 року у справі № 380/2266/21, від 2 грудня 2021 року у справі № 320/10736/20 та від 23 грудня 2021 року у справі № 0440/6596/18. Громада володіє деякими ознаками суб`єкта публічно-правових відносин, яка може мати власні (публічні) інтереси, що є відмінними від інтересів конкретної (приватної) особи. При цьому, передбачено, що суспільні (публічні) інтереси підлягають самостійному захисту, а також обов`язковому врахуванню при прийнятті найважливіших рішень на рівні держави або відповідної територіальної громади. Верховний Суд у Постанові від 04.11.2022 року (справа № 420/18905/21) дійшов висновку, що хоча у Конституції України не йдеться про захист прокурором інтересів суспільства, але інтерес держави є насамперед інтересом більшості членів суспільства, якому вона служить. Отже, інтерес держави охоплює суспільні (публічні) інтереси. Тому прокурор може захищати і суспільні інтереси, зокрема, громад з тих самих підстав, що й інтереси держави. Відтак, позов прокурора в інтересах громади прирівнюється до позову прокурора в інтересах держави. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 лютого 2019 року у справі № 826/13768/16, погоджуючись з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 806/1000/17, зазначила, що за змістом частини третьої статті 23\~Закону України\~«Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу. Перший виключний випадок\~\~\~\~\~\~передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються. У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно. Нездійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень\~\~\~\~\~\~він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною. Неналежність захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, зокрема, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача. Верховний Суд звернув увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. \~У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 року (справа № 912/2385/18) наведено такі правові висновки: «Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо. Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим». Прокурор звернувся до міського голови Жашківської ОТГ із листом від 08.12.2021 року № 59/1-528 в якому проінформував про результати кримінального провадження та просив повідомити, чи будуть вживатись засоби захисту майнових інтересів громади (том. 1 арк. с. 117-118). Жашківська міська рада Черкаської області листом № 962/01-26 повідомила що на даний час обмежена в коштах щодо сплати судового збору, та, враховуючи зацікавленість Жашківської міської ради в поверненні земельних ділянок, вважає за доцільне здійснення представництва інтересів територіальної громади (том 1 арк. с. 119). Листом від 17.12.2021 року № 53/1-554 Прокурор повідомив міського голову Жашківської ОТГ, що Уманською окружною прокуратурою підготовлено позовну заяву в інтересах держави (том 1 арк. с. 121-122). Враховуючи викладене, суд погоджується з доводами Прокурора щодо наявності підстав для представництва інтересів держави. Щодо предмету спору. Згідно статей 13, 14, 19 Конституції України земля в Україні є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами встановлений ст. 118 ЗК України, який передбачає, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. Цей орган розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. У двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Згідно зі ст.126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За змістом зазначених норм права, прийняття відповідним органом державної влади рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність особі, є завершальним етапом безоплатного одержання земельної ділянки у власність та підтверджує реалізацію права особи на одержання земельної ділянки із земель державної власності в межах норм безоплатної приватизації по виду використання. Відповідно до ст. 393 ЦК України передбачено, що правовий акт органу державної влади, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, власник майна може витребувати належне йому майно від будь якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. При цьому норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було в наступному набувачем відчужене третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статями 387 та 388 ЦК України. Право власника згідно з частиною першою статті 388 ЦК України на витребування майна від добросовісного набувача пов`язане з тим, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування майна від добросовісного набувача, є вичерпним. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої статті 388). Позивачем доведено та не поставлено під сумнів відповідачем, що наказ Головного управління Держгеокадастру «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» за № 23-1100/14-16-СГ від 12.02.2016 щодо розгляду заяви [PERSON] є підробленим. Наказ Головного управління Держгеокадастру «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення» від 15.03.2016 року № 23-1961/14-16-СГ в межах кримінального провадження не досліджувався. Проте, з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, наданої Прокурором до позову, вбачається, що державним реєстратором Жашківського районного управління юстиції 18.03.2016 року здійснено державну реєстрацію речового права на земельну ділянку кадастровий номер 7120987400:02:001:0961, площею 2,0000 га за [PERSON] , номер запису 13824590 на підставі наказу від 15.03.2016 року № 23-196/14-16-СГ. Суд звертає увагу, що наказ від 15.03.2016 року № 23-196/14-16-СГ в межах кримінального провадження не досліджувався та протягом судового розгляду під сумнів не ставився. Частинами 3, 4 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За приписами ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що оскільки наказ від 15.03.2016 року № 23-196/14-16-СГ під сумнів не поставлено, відсутні підстави вважати, що право власності [PERSON] на земельну ділянку зареєстровано на підставі незаконного акта. Таким чином, відсутні підстави для задоволення позовних вимог та витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння. Щодо строків позовної давності. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність. Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 509/3589/16-ц зазначив, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. Якщо суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, то повинен відмовити в задоволенні такого позову саме з цієї підстави. Таким чином, оскільки суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, питання строків позовної давності судом не досліджується. V. Розподіл судових витрат. Відповідно до\~частин 1,\~2\~ст.141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, враховуючи відмову у задоволенні позову, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed