Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-20 00:00:00

01.08.2022 року позивач [PERSON] звернулась до суду з вищевказаною позовною заявою на обгрунтування якої зазначила, що 20.06.2016 року вона уклала шлюб із відповідачем, під час якого у них народилось двоє дітей: [PERSON] [INFO] , та [PERSON] [INFO] . Вказує, що діти з народження проживають з нею. У свою чергу, [PERSON] постійно зловживав спиртними напоями, вчиняв скандали, а з червня 2018 року з ними не проживає, дітей не відвідує, матеріально не допомагає. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.10.2018 року з відповідача стягуються аліменти на утримання дітей у розмірі по 1500 грн. на кожного. Крім того, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області 10.05.2019 року між нею та відповідачем було розірвано шлюб, а рішенням суду від 17.08.2020 року змінено її прізвище та прізвище дітей на [PERSON] . Зазначає, що відповідач жодним чином не піклується про дітей, не проявляє заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавиться їх успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти. Відповідач не бере педагогічної, матеріальної, грошової посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні дітей. Всі питання щодо їх виховання вирішуються нею самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Діти знаходяться знаходяться на її повному утриманні. Крім того, вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.01.2021 року, залишеним без змін ухвалою Волинського апеляційного суду від 24.06.2021 року [PERSON] було визнано винним за вчинення умисних дій, які виразились у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів) та засуджено за ч.1 ст.164 КК України. Враховуючи наведене, просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітніх дітей - [PERSON]. , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , а також стягнути з відповідача судові витрати по справі. До початку судового засідання від позивачки надійшла до суду заява, з проханням розгляд справи здійснювати без її участі, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час, місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви, клопотання, відзив на позовну заяву від нього на адресу суду не надходили. Від представника третьої особи до початку розгляду справи по суті надійшла заява з проханням розгляд справи здійснювати за його відсутності, позов просить задовольнити. Статтею 280 ЦПК України передбачено можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, у разі належним чином повідомленого відповідача про дату, час та місце судового засідання. Суд вважає можливим ухвалити по справі заочне рішення, відповідно до положень ст. ст. 280-282 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріали справи, суд дійшов до наступного. Судом встановлено, що у [PERSON] та [PERSON] народились спільні діти - син [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON]. , [INFO] , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] . Судом також встановлено, що малолітні діти проживають на даний час разом зі своєю матір`ю - позивачкою [PERSON] . В обґрунтування заявлених позовних вимог про позбавлення батьківських прав позивачка зазначає, що відповідач в повній мірі самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та матеріальному утриманню їх спільних дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України матір, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх зобов`язань по вихованню дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною, однак не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.01.2021 року, залишеним без змін ухвалою Волинського апеляційного суду від 24.06.2021 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України (Злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів)). Як бачається із довідки, виданої Луцьким відділом державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області № 49 від 08.09.2022 року [PERSON] не отримувала від [PERSON] протягом усього періоду з дня відкриття виконавчого провадження, а саме з 09.01.2019 року. Рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради № 619-1 від 23.11.2022 року було затверджено висновок служби у справах дітей № 192 від 07.11.2022 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON]. , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Даний висновок органу опіки та піклування суд вважає належним чином мотивованим та обґрунтованим. Статтею 157 СК України закріплено обов`язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини, окрім того законодавством зобов`язано батьків вирішувати всі питання виховання дитини спільно. Як встановлено судом, відповідач в повній мірі самоусунувся від належного виконання своїх батьківськіх обов`язків без поважних та обґрунтованих причин. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Разом з тим це насамперед є способом захисту прав та інтересів дитини, а тому при вирішенні цього питання перш за все необхідно виходити з інтересів дитини, з`ясувати та оцінити який позитивний чи негативний наслідок для дитини матиме таке рішення. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Оцінюючи надані сторонами докази, як кожен окремо так і у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач в жодній мірі не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, не займається підготовкою до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу та не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі. З урахуванням наведеного суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав є обґрунтованими, їх задоволення відповідає інтересам малолітніх [PERSON]. , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , і їх подальшого життя. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З вищевикладеного слідує, що з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути 992, 40 грн. понесених судових витрат зі сплати судового збору. На підставі ст.ст. 164-166 СК України,

Outcome: approved