Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка мотивована тим, що він працював на підприємстві ВП «Шахта 1/3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля», що підтверджується записами трудової книжки [NUMBER] , та звільнився 07.02.2022 року за ч. 3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з невиконанням адміністрацією підприємства законодавства про працю та умов колективного договору з виплатою вихідної допомоги в розмірі тримісячного середнього заробітку. При звільненні відповідач письмово не повідомив про нараховані суми належні при звільненні та не здійснив виплату належних коштів, але повний розрахунок провів 08.07.2022 року згідно довідки №143/07 від 08.07.2022 року. Вважає, що відповідач таким чином порушив трудове законодавство. Крім того згідно до наданих пояснень по справі позивач зазначив, що в день звільнення 07.02.2022 року він працював повний робочий день на підприємстві а також зазначив, що в день звільнення просив здійснити повний розрахунок у строки, передбачені ст. 116 КЗпП України. Просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 131460,54 грн. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 27.09.2022 року відкрито провадження по справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, витребувано від ВП «Шахта 1-3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля» довідку про середньоденну заробітну плату [PERSON] . Відповідачу направлялась позовна заява з додатками та копія ухвали про прийняття до розгляду та відкриття провадження у справі, яка була отримана відповідачем, однак відзиву на позовну заяву в установлений законодавством строк не надано, а також клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, учасниками справи не подавались. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Положеннями ч. 13 ст. 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Беручи до уваги, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основним Законом України статтею\~43\~Конституції передбачено\~право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов`язки, в рівній мірі кореспондується обов`язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Відповідно до\~ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно\~ст. 22 цього Закону\~суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N942527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimateexpectation) стосовно ефективного здійснення права власності. З матеріалів справи, вбачається, що згідно запису № 31 трудової книжки серії [NUMBER] , [PERSON] 26.04.2011 року прийнято до ВП «Шахта 1/3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля» помічником начальника дільниці підземним з повним робочим днем у шахті, відповідно до наказу № 66к від 26.11.2011 року. Згідно запису № 38 трудової книжки серії [NUMBER] , [PERSON] 07.02.2022 року звільнено за ст. 38 ч. 3 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з невиконанням адміністрацією підприємства законодавства про працю та умов колективного договору з виплатою вихідної допомоги в розмірі трьох місячного заробітку, відповідно до наказу № 16к від 07.02.2022 року. У відповідності до заяви від 07.02.2022 року [PERSON] просив звільнити 07.02.2022 року на підставі п. 3 ст. 38 КЗпП України з причини порушення підприємством колективного договору через систематичне порушення строків виплати заробітної плати, нарахувати та виплатити грошову компенсацію за дні невикористаних щорічних відпусток, провести остаточний розрахунок зі мною в строки, передбачені ст. 116 КЗпП України в тому числі згідно чт. 44 КЗпП України здійснити виплату вихідної допомоги у розмірі тримісячного заробітку, при звільненні видати трудову книжку, оформлену належним чином, та завірену копію наказу про звільнення. Згідно довідки ВП «Шахта 1/3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля» № 143/07р від 08.07.2022 року станом на 08.07.2022 року заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] відсутня. Згідно довідки ВП «Шахта 1/3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля» № 274 від 14.11.2022 року [PERSON] станом на час звільнення 07.02.2022 року нарахована усього до сплати 63768,26 грн., та було сплачено 08.04.2022 року 12498,58 грн., 13.05.2022 року 2922,37 грн., 20.05.2022 року - 4298,08 грн., 03.06.2022 року 5409,25 грн., 08.07.2022 року 38639,98 грн. Станом на 08.07.2022 року заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] відсутня, середньоденна заробітна плата складає 1206,06 грн. Відповідно до\~ст. 47 КЗпП України\~роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу. Статтею 116 КЗпП України\~встановлено, що при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням кожного окремого виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. Згідно до ст. 117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Таким чином, обов`язок із проведення з працівником розрахунку належних звільненому працівникові сум покладається на роботодавця незалежно від прохання працівника про вказану плату. Стаття 117 КЗпП України\~застосовується у разі несвоєчасної виплати належних працівнику від підприємства сум незалежно від наявності клопотання працівника про таку виплату. Оформивши звільнення позивача та видавши йому трудову книжку, відповідач свій обов`язок із проведення з працівником розрахунку не здійснив, а тому є підстави для застосування до відповідача відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, передбачену\~ст. 117 КЗпП України. Згідно п. 6\~постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»\~за своєю структурою заробітна плата складається: з основної - винагороди за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норм часу, виробітку, обслуговування, посадових обов`язків); із додаткової - винагороди за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці (доплати, надбавки, гарантійні й компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій); а також із заохочувальних та компенсаційних виплат - винагороди за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційних та інших грошових і матеріальних виплат, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад установлені цими актами норми. Відповідно до п. 20\~постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»\~встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~ст. 117 КЗпП України\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до роз`яснень, які надані Верховним судом України в постанові Пленуму № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у разі застосування ст. 117 КЗпП України перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно довідки № 274 від 14.11.2022 року виданої ВП «Шахта 1/3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля» на день звільнення [PERSON] мав заборгованість, яка була остаточно виплачена 08.07.2022 року, середньоденна заробітна плата складає 1206,06 грн.. Позивач в позовній заяві зазначив розрахунок середнього заробітку з моменту звільнення до моменту фактичного розрахунку, що складає 109 робочих днів, вважає, що стягненню підлягає сума середнього заробітку 131460,54 грн. (109 х 1206,06) та з цього розрахунку просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Відповідно до п. 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом від 29 липня 1993 року № 58, де прямо зазначається, що «днем звільнення вважається останній день роботи». Тобто, день звільнення\~ [PERSON] це останній день, коли працівник перебуває у трудових відносинах з роботодавцем. Отже, оскільки останнім днем роботи\~ [PERSON] був «07.02.2022 року», а також враховуючи що він при зверненні із заявою про звільнення до відповідача заявив вимогу про здійснення розрахунку у відповідності до ст. 116 КЗпП України, а також враховуючи те, що з його пояснень вбачається, що в день звільнення працював повний робочий день протягом повного робочого дня, а відповідачем не було надано доказів на спростування зазначених вимог, тому суд вважає необхідно здійснити розрахунок середнього заробітку з наступного дня після його звільнення 08.02.2022 року. В свою чергу при визначенні періоду який підлягає в розрахунковий період середнього заробітку за час затримки розрахунку суд враховує день фактичної виплати заборгованості, який було здійснено 08.07.2022 року. Згідно листа № 47-03/520 від 12.08.2021 Міністерства економіки України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2022 рік», з урахуванням ч. 6 ст. 6 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного часу» та введенням воєнного стану із 24 лютого 2022 року згідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», кількість робочих днів позивача з 08.02.2022 року (наступний день звільнення) по 08.07.2022 року (день остаточного розрахунку) виходячи із зазначених листів складає 109 робочих днів, а саме лютий 2022 15 днів, березень 2022 23 днів, квітень 2022 21 днів, травень 2022 22 днів, червень 2022 22 днів, липень 2022 6 днів. Таким чином сума компенсації за час затримки розрахунку складає 131460 грн. 54 коп. з розрахунку 1206 грн. 06 коп. (середньоденна заробітна плата) Х 109 (кількість робочих днів з наступного дня звільнення по день фактичної виплати). З огляду на вищевикладене, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат в сумі 131 460,54 грн. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення середнього заробітку підлягають задоволенню у повному обсязі. Повно і всебічно з`ясувавши обставини по справі, надані суду докази, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, відповідно до ст. 263 ЦПК України, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі, та слід стягнути з відповідача середній заробіток, за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 131 460,54 грн. В силу вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача має бути стягнуто витрати, пов`язані із сплатою судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», якою закріплені ставки судового збору, за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру судовий збір становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Враховуючи те, що позивачем при поданні позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 1 314,61 грн., тому відповідно до вимог\~статті 141 ЦПК України, на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1314 грн. 61 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved