Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-19 00:00:00

До Ірпінського\~міського суду\~Київської області\~звернувся з\~позовом [PERSON] \~до Товариства\~з обмеженою\~відповідальністю «Фінансова\~компанія управління\~активами»,\~третя особа:\~приватний нотаріус\~Київського міського\~нотаріального округу\~Гуревічов Олег\~Миколайович,\~приватний виконавець\~виконавчого округу\~міста Києва\~Табінський Олег\~Володимирович про\~визнання виконавчого\~напису нотаріуса\~таким,\~що не\~підлягає виконанню.\~Позов мотивує\~тим,\~що виконавче\~провадження №\~63146820\~розпочато постановою\~від 29.09.2020\~року про\~відкриття виконавчого\~провадження.\~Наслідком дій\~виконавця в\~межах виконавчого\~провадження №63146820\~також є\~винесення постанов:\~від 29.09.2020\~року про\~стягнення з\~боржника основної\~винагороди та\~від 09.10.2020\~року про\~розмір мінімальних\~витрат виконавчого\~провадження. В якості підстави відкриття виконавчого провадження № 63146820 зазначається виконавчий напис нотаріуса, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем 24 січня 2020 року та зареєстрований в реєстрі за номером 4974. Вважає вказаний виконавчий напис таким, що вчинений з порушенням встановленого законом порядку, а саме:з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років, сума заборгованості не є безспірною, крім того, при видачі виконавчого напису нотаріусу не було пред`явлено нотаріально посвідченого кредитного договору. Просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис вчинений 24 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем та зареєстрований в реєстрі за номером 4974, щодо стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ" суми заборгованості у розмірі: 32 454,55 грн., а також суми сплаченого судового збору, згідно квитанцій, що додаються, а також компенсацію витрат, документальні підтвердження понесення яких буде надано в ході судового розгляду. В судове засідання позивач не з`явився. Через канцелярію суду представник позивача подав заяву про розгляд справи у їх відсутності, просив позов задовольнити та стягнути з відповідача судові витрати понесені у зв`язку із розглядом справи в повному обсязі. В судове\~засідання відповідач\~не з`явився,\~подав до\~суду заяву\~в якій\~зазначає,\~що \~визнає позовні\~вимоги [PERSON] \~в частині\~визнання виконавчого\~напису виданого\~приватним нотаріусом\~Київського міського\~нотаріального округу\~Гуревічовим О.М.,\~зареєстрованого за\~№ 4974\~таким що\~не підлягає\~виконанню та\~стягненню з\~ТОВ «Фінансова\~компанія управління\~активами» судового\~збору за\~подання позовної\~заяви в\~розмірі 454,00грн.\~та 210,20грн.\~за подання\~заяви про\~забезпечення позову\~(інші\~50\~відсотків судового\~збору повертаються\~позивачу з\~державного бюджету\~в порядку\~ч.1\~ст.142\~ЦПК України)\~інші вимоги\~позивача такі\~як стягнення\~орієнтовних судових\~витрат в\~розмірі 7600,00грн.\~не визнає,\~та просить\~залишити без\~задоволення. Подав до суду клопотання, в якому просить зменшити розмір до 1025,00грн., оскільки справа про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, не є складною та відноситься до категорії малозначних і доводи наведені в позовній заяві, ґрунтуються на загально відомих висновках, які зазначені в постановах Великої Палати Верховного суду, і практику за категорією таких справ слід вважати установленою. Саме такі висновки покладені в основу позовної заяви, а тому гонорар адвоката в розмірі 7600,00 грн. - не відповідає критеріям співмірності. Третя особа приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Табінський О.В. в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. вчинено виконавчий напис 24.01.2020 року, яким пропоновано стягнути з [PERSON] , [INFO] невиплачені в строк грошові кошти на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ", якому Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» відступлено право вимоги на підставі договору відступлення прав вимоги № 20/01/20-01/1 від 20.01.2020 року, якому в свою чергу Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» на підставі договору відступлення прав вимоги № 194/К від 09.02.2018 року відступлено право вимоги за кредитним договором № 002-29520-010612 від 01.06.2012 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та [PERSON] за період з 08.02.2018 року по 23.01.2020 року включно, суму у розмірі: 18987,65грн. - заборгованість за тілом кредиту, 13316,90грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченим процентами та комісією, 150,00грн. плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 32\~454,55грн. Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження № 63146820 від 29.09.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Табінським О.В. відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 4974, виданого 24.01.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Управління Активами» заборгованість в сумі 32\~454,55 грн., відповідно до кредитного договору № 002-29520-010612 від 01.06.2012 року укладеного з ПАТ «Дельта Банк». Відповідно до ст.18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється Законом України «Про нотаріат», Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, в редакції від 29.11.2001 року, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року з наступними змінами. Виконавчий напис - це розпорядження нотаріального органу про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачу чи повернення майна кредитору, вчинене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії лежить факт безспірності певної заборгованості. Згідно з ч.1 ст.88 Закону України «Про нотаріат» № 3425-XII від 02.09.1993 року, зі змінами, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Отже, виконавчий напис вчиняється нотаріусом за наявності двох умов: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем і якщо з моменту виникнення права на позасудове вирішення спору не минув строк, передбачений законом. Частиною 1 статті 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Згідно приписів ч.2 ст. 87 Закону України «Про нотаріат» перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктами 1.1, 1.2, 3.2, 3.5 Глави 16 «Вчинення виконавчих написів» Розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року. Під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року. Як вбачається зі змісту спірного виконавчого напису, під час його вчинення приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М. керувався ст. 87 Закону України «Про нотаріат», та п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. Пунктом 2 Розділу 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Разом з цим, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Київський апеляційний адміністративний суд дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині п.1 та п.2 зазначеної постанови. Згідно приписів ч.2 ст.265 КАС України у разі визнання рішенням суду нормативно-правового акта протиправним та нечинним, такий нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001 року. Така позиція суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 29 січня 2019 року, справа № 910/13233/17. Пунктом 1 зазначеного Переліку, в редакції від 29.11.2001 року, передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Позивач в позові зазначає, що не визнає суму заборгованості по виконавчому напису. Відповідачем не подано до суду жодних доказів, які б спростовували пояснення позивача. Крім того не подано і кредитного договору, нотаріально посвідченого, згідно якого був здійснений спірний виконавчий напис нотаріусом. Суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України від 5 липня 2017 року у справі № 6-887цс17, які також знайшли своє відображення в постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 320/8269/15-ц від 16 травня 2018 року, в якій Великою Палатою Верховного Суду наголошено на тому, що сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст.15, 16, 18 ЦК України, ст.ст.50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат", захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст.87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Щодо вимоги стягнення витрат на правничу допомогу. В своїх роз`ясненнях, наданих у п.п.47-48 Постанови Пленуму «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2017 року №10, ВССУ зазначив, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Надання платної правової допомоги регламентується Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», згідно частини 1 статті 26 якого, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України»). Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Аналізуючи наведене, виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності та розумності судових витрат, пропорційності, враховуючи всі аспекти та складність справи, яка не представляє складності, позов, поданий позивачкою невеликого змісту, не потребує значного часу для його виготовлення, на думку суду такі витрати позивача не були неминучими. Позивач ставить вимогу стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 9600,00грн. В матеріалах справи міститься лише договір про надання правової допомоги № 19 від 13.11.2020 року, з якого вбачається, що адвокат Берова О.В. надає правову допомогу [PERSON] щодо: ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження № 63146820, складання позовної заяви , заяви про забезпечення позову та оформлення позовної заяви з додатками у відповідності до процесуального законодавства і подання до суду з питань визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса; додаток № 1 до договору про надання правової допомоги № 18 від 13.11.2020 року містить перелік наданих послуг та їх вартість, а саме: складання тексту позовної заяви 2900,00грн, складання заяви про забезпечення позову 600,0грн, оформлення позовної заяви з додатками у відповідності до вимог 175-177 ЦПК України,надсилання або подання до суду 500грн., ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження № 63146820 1600,00грн., представництво інтересів клієнта у одному судовому засіданні 2\~000,00грн.; свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серія КС № 6235/10 від 27.12.2019 року [PERSON] та ордер серії КС № 806614 від 30.11.2020 на надання правничої (правової) допомоги № 19 від 13.11.2020 року, крім того, адвокатом подано акт виконаних робіт від 21.01.2021 року, що містить перелік послуг та їх вартість, а саме: підготовка та подача позовної заяви - 4000 грн., ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження -1600 грн., підготовка до судового засідання у справі, прибуття 22.02.2021 в Ірпінський міськрайонний суд Київської області для участі у судовому засіданні (судове засідання не відбулося з причин, що не залежали від адвоката) \~ \~ \~ \~-\~2000\~грн.,\~підготовка до\~судового засідання\~та участь\~у засіданні\~11.08.2021\~-\~2000\~грн.,\~-\~усього 9600\~грн. жодного документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунку не надано. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що вимога [PERSON] щодо стягнення витрат, пов`язаних з розглядом справи на суму 9600,00грн. не підлягає задоволенню в повному обсязі, як така, що необґрунтована та безпідставна. Також, при задоволенні позову у відповідності до ст.141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений судовий збір. Судом встановлено, що позивачем згідно квитанцій сплачено судовий збір у розмірі 840,80грн. за подання позовної заяви, за подання заяви про забезпечення позову 420,40грн. Суд не бере до уваги твердження відповідача щодо вирішення питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, оскільки відповідно до ч. 1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, - відповідачем позов визнано лише частково. На підставі викладеного,

Outcome: partial