Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-18 00:00:00

26 вересня 2022 року представник позивача адвокат Соловей Л.В. звернулася до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом, згідно якого просила припинити стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на підставі судового наказу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 березня 2018 року у справі № 359/1944/18, на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 червня 2008 року. Від цього шлюбу сторони мають двох дітей : [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 листопада 2018 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Питання щодо місця проживання дітей не вирішувалось. Судовим наказом Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 березня 2018 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 15 березня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття. На виконання вищевказаного судового наказу Деснянським ВДВС у м. Києві 20 квітня 2018 року відкрито виконавче провадження. Після розірвання шлюбу діти проживали разом з матір`ю. Проте, у березня 2019 року, за погодженням із матір`ю дітей, син [PERSON] переїхав проживати до позивача у м. Київ, де ходив до школи, відвідував додаткові заняття. З 14 січня 2022 року обоє дітей проживають з батьком та його дружиною. Відтак, станом на день подання позову до суду, усі витрати по забезпеченню дітей несе лише позивач, так як відповідач жодної участі у їх вихованні та утриманні не несе, проте аліменти досі отримує. У зв`язку з цим, позивач просить припинити стягнення з нього аліментів на користь відповідача. Ухвалою суду від 07 жовтня 2022 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій. 30 листопада 2022 року ухвалою суду підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання сторони не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Натомість представник позивача подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, розгляд справи просила здійснити у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Заяв, клопотань чи відзиву на позов до суду не подала. Згідно ч. 8\~ст. 178 ЦПК України\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно вимог ст.\~223,\~280,\~281 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи не заперечує і представник позивача. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення. Враховується судом і\~рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011\~згідно якого у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві) яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. Суд, дослідивши заяви представника позивача та відповідача, а також матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно ст.\~12,\~80\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~відповідно якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. Так, враховуються висновки, зазначені у рішенні в справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року (серія А, №303А, п.2958), згідно якого Суд повторює, що згідно усталеної практики, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 червня 2008 року. Від цього шлюбу сторони мають двох спільних дітей : [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 22 лютого 2012 року Інгулецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 06 серпня 2016 року Бориспільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 листопада 2018 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Судовим наказом Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 березня 2018 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 15 березня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття. 20 квітня 2018 року старшим державним виконавцем Деснянського районного відділу державної служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Шавель О.В. відкрито виконавче провадження № 56212534 з примусового виконання судового наказу, виданого Бориспільським міськрайонним судом Київської області. З довідки, виданої з місця роботи [PERSON] ПрАТ «Оболонь» вбачається, що позивач працює в товаристві з 15 червня 2015 року та сплачує аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно актів від 13 березня 2019 року та від 16 червня 2021 року, складених головою правління ЖБК «Кристал-17» Ободзінською М.Ф., [PERSON] та його син [PERSON] не зареєстровані, але проживають за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідок від 14 квітня 2022 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи встановлено, що [PERSON] разом з дітьми : [PERSON] та [PERSON] фактично проживають за адресою : [ADDRESS] . Судом також встановлено, що з 24 серпня 2022 року [PERSON] разом з дітьми : [PERSON] та [PERSON] , дружиною [PERSON] та її братом і матір`ю, проживають в орендованій квартирі за адресою : [ADDRESS] , що підтверджується копією договору оренди житлового приміщення від 24 серпня 2022 року. Наведене також підтверджується актом обстеження житлово- побутових умов проживання сім`ї від 12 вересня 2022 року, складеного в.о. начальника Відділу захисту прав дітей Боярської міської ради Слобоженко Т.А. та актом від 15 вересня 2022 року. Довідками від 12 вересня 2022 року за № 208, 209 Вишнівського ліцею №1 встановлено, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] навчаються у Вишнівському академічному ліцеї №1 Вишневої міської ради Бучанського району Київської області Відповідно ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Згідно ч. 1, 2\~ст. 141 СК України\~батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 150 цього Кодексу\~визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися за виховання дитини, про її здоров`я, фізичний, духовний розвиток, готувати до самостійного життя. Відповідно ст. 180 СК України\~визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 2\~ст. 188 СК України\~батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. За змістом ч. 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 179 СК України\~передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у\~статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Згідно п.17\~Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. З аналізу наведених статей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливе у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад мати дитини, не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2\~ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення право-відношення, а також його анулювання. Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. В даному випадку, як було встановлено судом, діти сторін у справі проживають з платником аліментів, повністю перебувають на утриманні свого батька, а отже вбачається безпідставність стягнення з нього\~\~аліментів на користь відповідача на утримання дітей, яких він і так утримує. При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, а тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Як встановлено вище, діти проживають з батьком-позивачем по справі та повністю знаходяться на його утриманні, тобто змінились обставини, що впливають на стягнення аліментів на користь відповідача. Враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення примусового стягнення на користь відповідача аліментів на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які стягуються на підставі судового наказу Бориспільського міськрайонного суду Київської області. Враховуючи вище викладене, позовні вимоги позивача щодо припинення стягнення з нього аліментів, є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню. Відповідно ч. 4\~ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Припинення аліментів здійснюється за загальними принципами стягнення аліментів, враховуючи, що аліменти є поточними місячними платежами для поточного забезпечення потреб дитини, то припинення стягнення аліментів має бути з дати подання позову до суду, тобто з 26 вересня 2022 року. Крім того, на підставі\~ст.141 ЦПК України, у зв`язку з задоволенням позову,\~з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати по справі в розмірі сплаченого судового збору 992 грн. 40 коп.. На підставі викладеного,

Outcome: approved