Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом, у якому просить шлюб, зареєстрований між ним та відповідачкою розірвати, посилаючись на те, що вони припинили шлюбні відносини, оскільки мають різні погляди на шлюб та сім`ю, не проживають однією сім`єю, а тому збереження шлюбу буде суперечити його інтересам. Від шлюбу є двоє синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , яких після розірвання шлюбу просить залишити проживати з ним. Позивач у судове засідання не з`явився, подав письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить слухати справу за його відсутності. Відповідачка у судове засідання не з`явилася. Від неї надійшла письмова заява, в якій позов визнає в повному обсязі, проти його задоволення не заперечує. Просить слухати справу за її відсутності. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив такі факти. Позивач [PERSON] 24 вересня 2016 року уклав шлюб з відповідачкою [PERSON] , який було зареєстровано Борщівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільської області, актовий запис №146 (свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] ). Від шлюбу у сторін є малолітні сини: [PERSON] , [INFO] , (свідоцтво про народження серія [NUMBER] ) та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] ). У позовній заяві позивач зазначив, що відповідачка не проти, щоб їхніх малолітніх дітей після розірвання шлюбу залишити проживати з ним, хоча жодних доказів на підтвердження того, що діти проживають з ним, позивач до матеріалів справи не додав. Однак, з огляду на те, що відповідачка позов визнала повністю, суд вважає, що у сторін на час розгляду даної справи відсутній спір з приводу визначення місця проживання їхніх малолітніх дітей. В судовому засіданні встановлено, що сторони подружні відносини не підтримують, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідачка згідна на розірвання шлюбу. Згідно ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини (ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України). Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки, а позивач наполягає на розірванні шлюбу, суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 3 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Зважаючи на те, що відповідачка визнала позов до початку розгляду справи по суті, позивачу з державного бюджету слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір. З відповідачки в користь позивача слід стягнути 50 (п`ятдесят) відсотків судових витрат, понесених нею на сплату судового збору. На підставі ст.ст. 105, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved