Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-22 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що після початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України її мати [PERSON] виїхала в невідомому напрямку (за кордон), її теперішнє місцезнаходження невідоме, зв`язку з нею немає, про намір повернутися в Україну до закінчення війни остання не повідомляла. Позивач від початку повномасштабної війни проживає, як і до війни, зі своєю бабусею [PERSON] . Батько - [PERSON] був мобілізований на військову службу та помер [INFO] , за життя він сплачував аліменти на утримання позивача, але не регулярно. У зв`язку з цим було відкрито виконавче провадження, на даний час воно завершено у зв`язку зі смертю боржника, а борг за аліментами становить понад 200000,00грн. Оскілки позивачка неповнолітня, самостійно не заробляє, утримувати себе повноцінно не може, тому просить стягнути зі своєї матері [PERSON] аліменти у розмірі ста відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку за період з 24.02.2022 та до досягнення свого повноліття. Ухвалою Деснянського районного суму м. Києва від 30.09.2022, відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 30.09.2022 позивачу та відповідачу направлено лист з додатками до нього, а саме: позивачу копію ухвалу про відкриття провадження та судову повістку про виклик в суд, а відповідачу копію ухвали про відкриття провадження, позовну заяву з додатками до неї та судову повістку про виклик в суд. В судовому засіданні представник позивачки - адвокат Матвійчук Володимир Валерійович, підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив задовольнити. В судовому засіданні представник відповідачки - адвокат Скріжалєвська Любов Петрівна, визнала частково позовні вимоги, а саме просила стягнення аліментів задовольнити з дати подачі позову до суду. Однак під час судового засідання зникла електроенергія, і тому учасники справи подали до суду заяву з проханням розглянути справу та ухвалити рішення у їх відсутність. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення у відсутності учасників справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України, передбачає, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти та їм правовідносини. Позивачка [PERSON] , [INFO] є рідною дочкою відповідачки [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, яке міститься в матеріалах справи. Після початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України з 24.02.2022 відповідачка [PERSON] виїхала за кордон, про намір повернутися в Україну до закінчення війни остання не повідомляла, про що було підтверджено представником відповідачки. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] , який є рідним батько позивачки [PERSON] . Згідно виконавчого провадження за життя батько сплачував аліменти на утримання дочки, але не регулярно. У зв`язку з чим було відкрито виконавче провадження ВП № 5194746, яке на сьогодні завершено у зв`язку зі смертю боржника. Судом установлено, що позивачка неповнолітня дівчинка, яка проживає від початку повномасштабної війни разом зі своєю бабусею [PERSON] . Наразі позивачка перебуває на утриманні саме своєї бабусі, яка не є її законним представником, але несе витрати по утриманню онуки, тому не має достатніх коштів для забезпечення першочергових витрат по задоволенню потреб дитини, а саме: матеріальних витрат на оздоровлення, відпочинок, витрат на забезпечення життєдіяльності. Встановлено, що відповідачка за період з 24.02.2022 по день подачі позову до суду (26.09.2022) надсилала грошові кошти для доньки в розмірі 100грн, що підтверджується банківською випискою. Відповідно до ч. 4 ст. 152 СК України дитина має право звернутися за захистом своїх прав та інтересів безпосередньо до суду, якщо вона досягла чотирнадцяти років. Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Так, відповідно до статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про державний бюджет" прожитковий мінімум на одну особу за 2022 рік становить для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні. Пункт 1 ст. 3 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.91 р. передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно п. 2 - дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Пунктом 2 ст. 27 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.91 р. визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. З огляду на те, що а не відповідач, а не її представник відомості про офіційний дохід не надали, але як мати зобов`язана утримувати свою дитину, суд вважає обґрунтованими вимоги позивачки про стягнення аліментів. До того ж, у відповідності до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статей 181, 182 СК України за відсутності домовленості між батьками про спосіб виконання ними обов`язку утримувати дитину розмір аліментів визначається судом з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їхній розмір. Згідно зі ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Таким чином, аналізуючи викладене та те, що мати позивачки з початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, а саме з 24.02.2022 самоусунулась від виконання обов`язків щодо утримання дитини до досягнення нею повноліття, а батько помер, та беручи до уваги положення статей 182 Сімейного кодексу України, прожитковий мінімум передбачений Законом України «Про Державний бюджет України» та обставини справи, суд приходить до висновку, що задля забезпечення гармонійного розвитку та утримання дитини позов необхідно задовольнити в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 992,40грн. Згідно із ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved