Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-11 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача У жовтні 2021 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] . В обґрунтування своїх вимог позивачі посилаються на те, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Після її смерті позивачем та її сестрою [PERSON] прийнято спадщину та нотаріусом Броварської районної державної нотаріальної контори видано свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, а на земельні ділянки у видачі свідоцтв відмовлено. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 29.12.2009 року спірний будинок розподілено згідно варіанту № 2 експертизи, який вже фактично склався між сторонами та все вже було перебудовано [PERSON] , встановлено порядок користування земельною ділянкою. Після того, як рішення суду набрало законної сили позивачем, спільно з чоловіком, проведено капітальний ремонт виділеної судом у натурі частини будинку, також по всій виділеній позивачу частині була прокладена нова електромережа та переобладнана система газопостачання, для чого було розроблено проекти та заключено відповідні договори на надання послуг. Крім того, в коридорі стаціонарно вмонтовано шафу-купе. Апеляційний суд Київської області ухвалою від 09.11.2010 року на підставі фальшивої виписки з історії хвороби № 2110/09 та 0495/10 Київської міської клінічної лікарні „Київський міський центр серця( про що пізніше встановлено у відповідному вироку), визнав поважними причини пропущення [PERSON] строку на подання апеляційної скарги та поновив їй строк на апеляційне оскарження рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 29.12.2009 року. У подальшому, 14.12.2010 року Апеляційний суд Київської області ухвалив рішення, яким скасував рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 29.12.2009 року та ухвалив нове рішення, яким здійснив поділ будинку згідно варіанту №1 висновку судової будівельно-технічної експертизи, а також залишив у спільній власності всі господарські будівлі, у задоволенні позовної вимоги щодо встановлення порядку користування земельної ділянки відмовлено. Таким чином, частина будинку, в якій позивачем було вже зроблено капітальний ремонт, опинилась у власності [PERSON] . Крім того, згідно даного рішення, до [PERSON] мала повернутись частина веранди 1-7 (площею 6,4 кв.м.), якої на момент поділу будинку ще в суді першої інстанції вже не було, адже була зруйнована внаслідок самовільно втручання [PERSON] у несущу стіну веранди. На місці зруйнованої частини веранди ще в 2008 році позивачем побудовано нову веранду площею 13,2 кв. м., в якій проведені системи опалення, освітлення та газопостачання, встановлено газовий котел, газова плита, витяжна вентиляція, газовий та електролічильники, відповідно до розроблених проектів. За рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 29.12.2009 року Відповідачу перейшли у власність всі господарські будівлі, тому вона їх повністю зайняла, але після ухвалення судового рішення Апеляційним судом Київської області 14.12.2010 року всі господарські приміщення були поділені порівну, тобто були залишені в спільній частковій власності, але [PERSON] відмовилась надати позивачу можливість користуватись цими приміщенням. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 05.04.2013 року у справі № 361/1287/13-ц, позов [PERSON] задоволено, зобов`язано [PERSON] не чинити перешкоди у користуванні господарськими спорудами сараєм «Б», погребом «В», вбиральнею «Г», колодязем «К», що розташовані за адресою: [ADDRESS] . У червні 2015 року [PERSON] вирішила заволодіти верандою, яка була збудована позивачем, тому звернулась до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, але рішенням Броварського міськрайонного суду від 07.10.2015 року у справі № 361/4292/2015, позов [PERSON] задоволений частково, зобов`язано не чинити перешкоди лише приміщеннями, які були виділені Відповідачу на підставі рішення Апеляційного суду Київської області від 14.12.2010 року. Ігноруючи вказане рішення, Відповідач заволоділа усім приміщенням веранди та усіма господарськими спорудами. Враховуючи викладене, позивач просить ухвалити рішення, яким зобов`язати [PERSON] не чинити перешкоди у користуванні господарськими спорудами, а саме: сараєм «Б», погребом «В», вбиральнею «Г», колодязем «К», що розташовані за адресою: [ADDRESS] , а також будівельними матеріалами, з яких зведено веранду в будинку [ADDRESS] за такою ж адресою, в частині, що не охоплена рішенням Апеляційного суду Київської області від 14.12.2010 року, а саме розміром 6,5 кв. м., яка збудована самочинно, та стягнути з відповідача понесені судові витрати на загальну суму 5509,00 грн. Позиція відповідача 25 січня 2022 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що з 2016 року позивач не з`являється за адресою спірного майна, не приїжджає, не користується будинком та господарськими спорудами останніх 5 років, сторони не спілкуються. Будинок, земельна ділянка та господарські споруди розділені. Відповідач не зареєстрована та не проживає за адресою: [ADDRESS] , тому перешкоди не чинить. За вказаною адресою проживає син відповідача із сім`єю, а позивач у свою чергу не зверталася до нього з вимогами не чинити їй перешкоди у користуванні майном, тому що не відвідує свою частину будинку. Відповідач вважає, що у матеріалах справи відсутні належні та допустиму докази, які б підтверджували дії відповідача стосовно перешкод позивачу у користуванні господарськими спорудами. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 листопада 2021 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові, та просив про задоволення позовних вимог. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялася належним чином. Обставини справи, що встановлені судом [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . 07 грудня 2005 року нотаріусом Броварської районної державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яка складається з житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] на Ѕ частку майна [PERSON] . Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 29.12.2009 року позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Руднянська сільська рада Броварського району Київської області, про виділ у натурі Ѕ частки будинковолодіння, що є у спільній частковій власності сторін та визначення порядку користування земельною ділянкою задоволено і розподілено будинок згідно варіанту № 2 експертизи, та встановлено порядок користування земельною ділянкою. Ухвалою Апеляційного суду Київської області 09.11.2010 року визнано поважною причину пропущення [PERSON] строку на подання апеляційної скарги та постановлено ухвалу про поновлення [PERSON] строк на апеляційне оскарження рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 29.12.2009 року. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 14.12.2010 року задоволено апеляційну скаргу [PERSON] , скасовано рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 29.12.2009 року та ухвалено нове рішення, яким здійснено поділ будинку згідно варіанту №1 висновку судової будівельно-технічної експертизи, у задоволенні позовної вимоги щодо встановлення порядку користування земельної ділянки відмовлено. Вищевказане рішення залишене без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.04.2011 року. 01.07.2012 року вироком Броварського міськрайонного суду Київської області [PERSON] та [PERSON] визнано винними у вчиненні злочину передбаченого ст. 358 ч. 3 КК України. [PERSON] звернулась до Апеляційного суду Київської області із заявою про перегляд рішення Апеляційного суду Київської області від 14.12.2010 року у справі №22ц-8502/10, але ухвалою Апеляційного суду Київської області від 18.09.2012 року у справі № 8Ц-26/2012 заяву було залишено без задоволення, а рішення без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.10.2011 року касаційну скаргу залишено без задоволення. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 05.04.2013 року у справі № 361/1287/13-ц, позов [PERSON] задоволено, зобов`язано [PERSON] не чинити перешкоди у користуванні господарськими спорудами сараєм «Б», погребом «В», вбиральнею «Г», колодязем «К», що розташовані за адресою [ADDRESS] . Рішенням Броварського міськрайонного суду від 07.10.2015 року у справі № 361/4292/2015, позов [PERSON] задоволений частково, зобов`язано не чинити перешкоди лише приміщеннями, які були виділені [PERSON] на підставі рішення Апеляційного суду Київської області від 14.12.2010 року. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 лютого 2017 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на будівельні матеріали відмовлено у задоволенні позовних вимог. 26 січня 2022 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування частки земельної ділянки та Ѕ частки житлового будинку, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 26.01.2022 року, видно, що [PERSON] є власником Ѕ частки земельної ділянки та житлового будинку, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . У судовому засідання свідок [PERSON] пояснила, що є дочкою позивача, а відповідач є її тіткою. Після того як померла бабуся, будинок був поділений. Батько та мати почали робити у будинку капітальний ремонт, потім тітка вирішила все змінити. Відповідач постійно чинила перешкоди у користуванні сараєм, погребом, верандою, яку збудували її батьки, навіть викликали поліцію. Також повідомила, що у спірному будинку живе син і сваха відповідача, а відповідач лише приїжджає туди. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що уже багато років представляє інтереси позивача. Був присутній на всіх діях, що відбувались між сторонами. Намагались вирішити мирно спір і викликали поліцію. Відповідач разом із родичами звели паркан, через який позивач не має доступу до господарських будівель, які виділені у користування рішенням суду. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини. Як передбачено ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 та ч. 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 379 ЦК України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного уживання в них (ст. 380 ЦК України). Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57-59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Отже, судом встановлено, що між сторонами склались конфліктні стосунки, у будинку позивач не проживає, та не має можливості ним користуватися. Установлено, що на час розгляду справи власником іншої частини житлового будинку та земельної ділянки є [PERSON] , а позов пред`явлений до попереднього власника майна [PERSON] . Згідно з положеннями ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати по пред`явленому позову при наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. На позивачеві лежить обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок. Законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. За приписами статті 51 ЦПК України суд першої інстанції може залучити до участі у справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем лише за клопотанням позивача. У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України, статтею 51 ЦПК України. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача. Відтак враховуючи те, що після пред`явлення позову, власником частини будинку та земельної ділянки став [PERSON] , відповідач [PERSON] у цьому будинку не проживає, а лише інколи туди навідується, отже, не має права на розпорядження та користування спірним будинком та господарськими спорудами, відтак не може бути тією особою, яка може усунути позивачу перешкоди у користуванні спірним нерухомим майном. Отже, відповідач [PERSON] є неналежним відповідачем за пред`явленими позовними вимогами позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки даний позов пред`явлено до неналежного відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed