Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-04 00:00:00

01 липня 2022 року [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про розподіл майна подружжя. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому була придбана квартира [ADDRESS] . 16 серпня 2022 року рішенням суду шлюб між ними розірвано. Враховуючи, що на час звернення із позовом до суду згода про поділ майна між сторонами не досягнута, відповідач не визнає частку майна позивача у спірному майні, а тому позивач вимушена звернутися із позовом до суду про поділ майна подружжя. Заяви, клопотання та іншій процесуальні дій в справі. Ухвалою судді від 06 вересня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. 05 грудня 2022 року від позивача та відповідача надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, в свою чергу відповідач позовні вимоги визнав. Відповідно до ч.3\~ст. 200 ЦПК України,\~за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до положень\~ст.\~206\~ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч.2ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Фактичні обставини встановлені судом. 26 жовтня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, який розірваний рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 серпня 2022 року у цивільній справі № 932/3175/22, яке набрало законної сили. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] . Відповідно до договору купівлі-продажу №65 від 13 лютого 2018 року [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] , договір укладався зі згоди дружини покупця [PERSON] . Норми права застосовані судом. Норми Сімейного кодексу України\~у статтях57,60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: 1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; 2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості Сімейний кодекс\~України містить винятки із загального правила. Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57\~Сімейного кодексу\~України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 червня 2018 року у справі № 711/5108/17 (провадження № 61-1935св18) зроблено висновок щодо застосування пункту 3 частини першої статті 57\~Сімейного кодексу\~України та вказано, що «у випадку набуття одним із подружжя за час шлюбу майна за власні кошти, таке майно є особистою приватною власністю». Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України. За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60\~СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна Як вбачається із змісту правової позицій викладеної у постанові Верховного Суду від 24 січня 2020 року у справі № 61-36178св18, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, висловленим у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2641цс15 норми Сімейного кодексу\~України у статтях57,60встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Висновки суду. Згідно з частиною першою статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Надані суду докази свідчать про те, що спірна квартира є спільним сумісним майном подружжя [PERSON] , оскільки набута ними під час шлюбу та ведення спільного господарства, за їх спільні кошти, тому належить кожному з них у рівних частках, тобто по 1/2 частині кожному. Враховуючи вищенаведене, а також визнання позову\~відповідачем\~і таке визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, отже у суду відсутні підстави для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову\~суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. Розподіл судового збору підлягає в порядку ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved