Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-20 00:00:00

У провадження Деснянського районного суду міста Києва надійшла вказана позовна заява. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 06.07.2022 року відкрито провадження у зазначеній справі. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 25.112021 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №18790, яким стягнуто з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №СL-001/360/2006 в розмірі 65713,97 грн. Про існування цього напису позивач дізнався 21.02.2022 року, коли отримав лист від приватного виконавця Маляра Я.А. з постановою про відкриття виконавчого провадження №68370415 від 26.01.2022 р. Однак через початок повномасштабного військового вторгнення Російської Федерації не мав змоги займатися цим питанням, зокрема оскарженням вказаного виконавчого напису нотаріуса. Даний виконавчий напис на думку позивача є незаконним та, відповідно таким, що не підлягає виконанню. Заборгованість, яку стягнуто не є безспірною, а також нотаріусом було допущено значні порушення та не дотримано вимоги закону, напис було вчинено, незважаючи на пропущення стягувачем строків звернення. Так, 17.08.2006 року між позивачем та АКБ «Райффайзенбанк Україна» (правонаступником якого стало ЗАТ «ОТП Банк», а потім АТ «ОТП Банк») був укладений кредитний договір СL-001/360/2006, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 61590,00 доларів США зі сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 11,99% річних. Згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 27.04.2012 року ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором СL-001/360/2006. 12.11.2013 р. ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості по даному кредитному договору через прострочення боржником платежів. Рішенням Деснянського районного суду м.Києва було стягнуто з [PERSON] заборгованість в розмірі 9910,24 доларів США, що еквівалентно (за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості) 79212,55 грн. Після набрання даним судовим рішенням чинності було відкрито виконавче провадження відділом ДВС Деснянського району м. Києва та почалося примусове стягнення з [PERSON] 26.09.2018 р. ТОВ «Вердикт капітал» набуло права вимоги за кредитним договором СL-001/360/2006 згідно договору факторингу №4-09/18, після чого звернулося до Деснянського районного суду м. Києва із заявою про заміну сторони виконавчого провадження. Такі звернення були в 2019, 2020 та 2021 роках, однак судом ухвалами від 13.06.2019 р., 25.09.2020 р. та 12.03.2021 р. в задоволенні заяв ТОВ «Вердикт капітал» було відмовлено. Проте остання ухвала була скасована Київським апеляційним судом та ТОВ «Вердикт капітал» набуло статусу стягувача у виконавчому провадженні. Однак, як вважає позивач, замість того, щоб отримувати відповідні відрахування в рамках відкритого виконавчого провадження, стороною якого воно нарешті стало, ТОВ «Вердикт капітал» отримало виконавчий напис нотаріуса на стягнення суми боргу. Так, в оскаржуваному написі нотаріуса зазначено, що заборгованість стягується за період з 15.11.2018 р. по 15.11.2021 р. Як зазначає позивач у вказаний період між боржником та стягувачем були відсутні будь-які відносини, договір кредитування CL-001/360/2006 припинений рішенням суду про стягнення заборгованості за цим договором, яке набрало законної сили і виконується з 2014 року, сума стягнення згідно рішення суду та сума, зазначена у виконавчому напису нотаріуса, не співпадають, позивач не погоджується з її розміром та підставам нарахування, таким чином дана сума не є безспірною. Також позивач зазначає, що нотаріус не повідомив його як боржника про вчинення виконавчаго напису, що є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Крім того, позивач зазначає, що в Законі України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги до боржника минуло не більше трьох років. Право вимоги за кредитним договором CL-001/360/2006 виникло у первісного кредитора ще в 2013 році після прострочки боржника по платежам, яким кредитор і скористався шляхом звернення до суду. ТОВ «Вердикт капітал», як набувач прав первісного кредитора набуло їх в тому ж самому обсязі, жодних нових прав договір купівлі - продажу права вимоги не надає. Право вимоги до боржника, яке виникло у відповідача на підставі договору факторингу є похідним правом від права первісного кредитора, а не новим правом, тому позивач вважає, що строк його виникнення не може рахуватися з моменту його перепродажу. А відповідне право виникло у кредитора майже 9 років назад, тому на день звернення відповідача до нотаріуса 25.11.2021 р. визначений законом трирічний строк вже давно закінчився, через, що нотаріус не мав права й підстав для вчинення виконавчого напису. На підставі викладеного просив суд позовні вимоги задовольнити. Згідно з відомостями, які містяться в рекомендованому повідомленні про вручення поштових відправлень, відповідач отримав копію ухвали про відкриття провадження з копією позову та додатками до нього 25.10.2022 року. 18.11.2022 року до суду надійшов відзив від представника відповідача на позовну заяву. У даному відзиві представник відповідача зазначає про те, що твердження позивача не відповідають дійсності, оскільки на момент відступлення права вимоги відповідачу заборгованість позивача за кредитним договором існувала. Також позивач помилково ототожнює строк давності вчинення виконавчого напису із строком позовної давності на звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису, оскільки позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, а у разі вчинення виконавчого напису стягувач звертається не до суду, а до нотаріуса, що є самостійним способом захисту порушеного права. Крім того, безспірність боргу було перевірено нотаріусом після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. Тому позовні вимоги позивача вважають безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки відповідач та нотаріус діяли у межах своїх повноважень відповідно до чинного законодавства України, просили у задоволенні позову відмовити. Треті особи свою позицію щодо позовних вимог на адресу суду не надіслали. Згідно зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін і дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд вважає за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. Судом встановлено, що 17.08.2006 року між позивачем та АКБ «Райффайзенбанк Україна» (правонаступник якого стало ЗАТ «ОТП Банк», а потім АТ «ОТП Банк») був укладений кредитний договір СL-001/360/2006, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 61590,00 доларів США зі сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 11,99% річних. Згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 27.04.2012 року ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором СL-001/360/2006. Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 04.04.2014 року з [PERSON] стягнуто на користь ТзОВ "ОТП Факторинг Україна" заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 9910,24 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості 79212,55 грн. 26.09.2018 р. ТОВ «Вердикт капітал» набуло права вимоги за кредитним договором СL-001/360/2006 згідно договору факторингу №4-09/18, після чого звернулося до Деснянського районного суду м. Києва із заявою про заміну сторони виконавчого провадження. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 13.06.2019 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про заміну сторони у виконавчому провадження було залишено без задоволення. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 25.09.2020 р. заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про заміну сторони у виконавчому провадження було залишено без задоволення. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 12.03.2021 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про заміну сторони у виконавчому провадження було залишено без задоволення. Постановою Київського апеляційного суду від 02.11.2021 року ухвалу Деснянського районного суду м.Києва від 12.03.2021 року - скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення заяви. ТОВ «Вердикт капітал» набуло статусу стягувача у виконавчому провадженні. 26.01.2022 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Маляром Я.А. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №68370415 за виконавчим написом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової О.М. за р.№18790 від 25.11.2021 року, яким стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором №СL-001/360/2006 в розмірі 65713,97 грн. Вважаючи виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки існує спір щодо розміру заборгованості за кредитом, позивач звернувся до суду з вказаним позовом з наміром захистити своє порушене цивільне право. Вирішуючи спір, суд виходить з наступних положень закону та відповідних правовідносин. Так, згідно зі ст. 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 87 Закону України "Про нотаріат", для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За приписами ст. 88 цього Закону, нотаріуси вчиняють виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України містить аналогічні правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1,3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України). Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (зі змінами та доповненнями) передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно пункту 1.1. вказаної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Пунктом 1.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктом 3.1 вказаної Глави, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до пункту 3.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Так, згідно пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» стягнення заборгованості здійснюється за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставне майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та в Порядку вчинення нотаріальних дій. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача, з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, а перевіряє доводи боржника в повному обсязі й встановлює, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі №6-887цс17. Однак відповідач та приватний нотаріус не надали суду жодних доказів безспірності заборгованості. Позивач стверджує, що нотаріусом не було перевірено на підтвердження безспірності стягуваної суми боргу та пропущено строк для вчинення виконавчого напису. Таким чином, нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не було з`ясовано чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі. Отже, нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру суми, що підлягають стягненню за написом, а саме у розмірі суми 65713,97 грн. за період з 15.11.2018 року по 15.11.2021 року, чим порушив норми ст. 88 Закону України «Про нотаріат». При вирішенні даного спору суд також враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постанові Верховного Суду від 06.05.2020 у справі №320/7932/16-ц, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 у справі № 137/1666/16-ц. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, обґрунтованими та доведеними. Відтак позов є обгрунтованим і підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 992 грн. 20 коп., тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненнювказана сума.

Outcome: approved