Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-07 00:00:00

\~ 28.07.2022 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідачок, в якому просила стягнути з [PERSON] та [PERSON] на її користь заборгованість за договором позики в розмірі 75\~400 гривень завдаток за попереднім договором в сумі 95\~000 гривень, штраф в розмірі 95\~000 гривень та судовий збір в розмірі 2\~704 гривні 00 копійок. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачка зазначає, що [PERSON] отримав від неї грошові кошти в розмірі 75\~400 гривень, а в подальшому уклав з нею нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу будинку, в забезпечення якого вона передала йому ще 95\~000 гривень, відповідачки [PERSON] та [PERSON] після смерті [PERSON] є його спадкоємцями, її пропозиції щодо повернення коштів відповідачки ігнорують, а тому вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 04.10.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче провадження. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 02.12.2022 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON] , закрито підготовче провадження та призначено справи до судового розгляду по суті. Позивачка до суду не з`явилася, подала до суду клопотання в якому просила проводити розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Відповідачки в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, хоч про день, час та місце слухання справи повідомлялися судом належним чином. Заяв, клопотань чи заперечень суду не подали. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі\~ЦПК України), у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень\~ЦПК України\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.\~\~ Положеннями\~ст. 280 ЦПК України\~передбачається, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд визнав можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, враховуючи те, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин. Перевіривши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 10 травня 2019 року [PERSON] отримав від позивачки [PERSON] , грошові кошти в розмірі 75 400 грн., які зобов`язувався повернути до 10 червня 2019 року, що підтверджується копією розписки. 18 жовтня 2019 року [PERSON] уклав з позивачкою [PERSON] нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу житлового будинку, загальною площею 115,8 кв.м., житлова площа 68 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору. Відповідно до п.1 даного договору встановлювалось, що сторони зобов`язуються з 18 жовтня 2019 року по 18 жовтня 2020 року укласти договір купівлі-продажу (основний договір) даного будинку. Для забезпечення договору позивачкою було передано [PERSON] завдаток у розмірі 95 000 грн., які він отримав особисто, що підтверджується п.2.3 даного договору. [INFO] [PERSON] помер. Спадкоємцем по закону [PERSON] є мати відповідачки по справі [PERSON] та [PERSON] . Позивачка пропонувала повернути їй грошові кошти, проти її пропозиції залишились проігнорованими, а тому вона звернулась до суду з даним позовом. Відповідно до 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, кожна сторона має вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання. Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. В постанові касаційного суду від 12.11.2020 в справі № 154/3443/18 та постанові Великої Палати касаційного суду від 30.06.2020 по справі № 638/18231/15-ц зазначено, розписка позичальника є доказом укладення договору позики та посвідчує факт передання грошової суми або речей позичальнику. Відповідно постанови касаційного суду від 12.11.2020 в справі № 154/3443/18, наявність оригіналу боргової розписки у позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваних сум, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане, що відповідає розписці, яка наявна у позивачки, тим самим підтверджується правомірність її звернення до суду в частині стягнення коштів в розмірі 75 400 грн. по розписці. Згідно ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори), а згідно ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою ст. 203 ЦК України, а саме зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Дані вимоги є в попередньому договорі укладеному між сторонами, так як при укладанні договору вони мали необхідній обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення їх було вільним і відповідало їх внутрішній волі, даний правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків. Згідно зі\~статтею 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої\~статті 627 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За положеннями ст.635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором; попередній договір укладається у формі встановленій для основного договору, що відповідає договору укладеному між сторонами та також свідчить про безпідставність вимог позивача. Відповідно до ст.526 ЦК України встановлено, що зобов`язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору, а згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, але відповідач свої зобов`язання не виконав в повній мірі, тим самим він порушив взяті на себе зобов`язання. Згідно ст.610 ЦК України встановлено, що «порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання)», а відповідно до ст.635 ЦК України - зобов`язання встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором. Попереднім договором укладеним між сторонами було встановлено, що основний договір повинен був бути укладений, але по вині [PERSON] він укладений не був, тим самим, відповідно до ст.635 ЦК України зобов`язання між сторонами припинились. Відповідно до положень ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання, якщо не буде встановлено, що сума сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. За змістом даної норми ознакою завдатку є те, що він одночасно виступає і засобом платежу і способом забезпечення зобов`язання. Відповідно до позиції Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі №355/385/17 встановлено, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбутися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3)відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України, що також свідчить про правомірність звернення в частині стягнення коштів за попереднім договором. Пунктом 2.6 договору встановлено, що якщо основний договір не укладений до дати визначеній п.1 договору продавець повертає покупцю завдаток та штраф в розмірі 95 000 грн., які позивачка також просить стягнути з відповідачів. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За правилом ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як передбачено у ч.2 ст.1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.ч.1,2,5 ст.1268 ЦК України). Частиною 1 ст.1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Законодавством визначено, що у випадку прийняття спадщини відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками (універсальне правонаступництво). Основною метою універсального правонаступництва є збереження стабільності цивільного обороту за допомогою забезпечення заміни третіми особами особи, яка вибула зі складу учасників цивільного обороту. Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця. При цьому необхідно враховувати, що спадкування - це вольовий акт (окрім деяких винятків), яким спадкоємець свідомо приймає рішення про прийняття спадщини або свідомо не користується правом відмовитися від такого прийняття спадщини. Статтею 1281 ЦК України унормовано, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. За положеннями ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Так, за змістом ч. 1\~ст. 1297 ЦК України\~\~спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.\~\~ Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини (ч.1\~ст. 1298 ЦК України). Разом з тим, за нормою ч. 3\~ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора. Якщо спадкоємець прийняв спадщину у складі якої є нерухоме майно, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого\~ст. 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця. До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 19 лютого 2020 року у справі № 607/98/17, від 15 липня 2020 року справа № 645/1566/16-ц. Обсяг спадкового майна та його вартість повинен доводити спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна. Аналогічні за змістом висновки наведені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц, від 24 листопада 2021 року у справі № 615/473/20. Отже, встановивши, що відповідачі прийнявши спадщину після смерті [PERSON] , хоча і не отримали свідоцтва про право на спадщину, а позивачка своєчасно пред`явила вимогу стосовно стягнення боргу до спадкоємця боржника, тому вважаю звернення позивачки до суду правомірним. Статтею 16 ЦК України встановлено, що способами захисту прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до\~статті 5\~ЦПК України\~здійснюючи правосуддя,\~суд захищає\~права,\~свободи та\~інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст.\~81\~ЦПК\~України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки під час судового розгляду факт порушення прав позивачки доведений належними і допустимими доказами, а відповідачки всупереч вимогам ст.ст. 12, 13,\~ 81 ЦПК України не подали суду належних у допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень, не спростували покладених в основу позову доводів та обставин. Таким чином, позовні вимоги ґрунтуються на законі та зібраних у справі доказах, тому позов слід задовольнити. Правомірним суд визнає і вимоги позивачки про відшкодування відповідачами понесених нею судових витрат в повному обсязі, оскільки такі вимоги відповідають ст. 141 ЦПК України та підтверджуються наявною в матеріалах справи квитанцією.

Outcome: approved