Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-13 00:00:00

01 грудня 2021 року фізична особа - підприємець [PERSON] (далі по тексту - ФОП [PERSON] ) звернулась до Ірпінського міського суду Київської області з позовом до [PERSON] , яким просила стягнути з відповідача на її коисть в порядку регресу збитки в розмірі 2600 грн. 00 коп.; витрати по сплаті судового збору в розмірі 955 грн. 67 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 8348 грн. 60 коп. Вимоги обґрунтовувалися тим, що 11 вересня 2020 року близько 12 год. 30 хв. по вул. Ревуцького в м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода (далі по тексту - ДТП) за участю автомобіля Опель Астрі, н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , цивільно - правова відповідальність якого застрахована у ПрАТ СК ПЗУ Україна, та Шкода кадьяк, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , цивільно - правова відповідальність якого застрахована у ПрАТ «СК «ВУСО», внаслідок якої автомобілі зазнали механічних ушкоджень. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 06 листопада 2020 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Довірена особа потерпілої сторони звернулась із заявою до ПрАТ «СК «ВУСО» про виплату страхового відшкодування. Згідно рахунку № ДСФ0000052 від 21 вересня 2020 року загальна вартість відновлювального ремонту автомобіля Шкода кадьяк склала 7165 грн. 47 коп. На підставі платіжного доручення № 27063 від 24 вересня 2020 року ПрАТ «СК ВУСО» було виплачено страхове відшкодування на користь потерпілої особи в розмірі 2753 грн. 48 коп. Транспортний засіб відповідача був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР/184219814 в ПрАТ СК ПЗУ Україна. За умовами даного полісу наявна франшиза в розмірі 2600 грн. 00 коп. Страховик не відшкодовує вартість франшизи, а тому обов`язок її сплати покладається на [PERSON] .. Відшкодувавши матеріальну шкоду заподіяну відповідачем внаслідок ДТП від 11 вересня 2020 року, ПрАТ СК ВУСО отримало право регресної вимоги до [PERSON] щодо стягнення розміру франшизи в розмірі 2600 грн. 00 коп. 22 березня 2021 року між ПрАТ СК ВУСО та ФОП [PERSON] укладено договір № 22/03/2021 про відступлення права вимоги. Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкоду-вання за договором № 9465545-02-10-01 від 24 грудня 2019 року. Зважаючи на вказане, позивач просить позов задовольнити в повному обсязі. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 15 грудня 2021 року матеріали справи для розгляду п суті передано до Бориспільського міськрайонного суду Київської області. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 листопада 2022 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом і повідомленням сторін. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій. Відповідач своїм процесуальним правом на подачу до суду відзиву на позовну заяву, клопотань, пояснень, не скористався. Належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання сторони до суду не з`явились, про причини неявки не повідомили, заяв чи клопотань на адресу суду не направили. Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно вимог ст. 223, 280, 281 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи не заперечує і позивач. Суд, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а відповідно статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. Згідно ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Доказами, відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частинами 1-3 ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що 11 вересня 2020 року о 12 год. 03 хв. В м. Київ по вул. Ревуцького, [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Опель Астра», н.з. [NUMBER] , не був уважним, не вибрав безпечної швидкості та здійснив наїзд на припаркований автомобіль «Шкода Кодьяк», д.н.з. [NUMBER] , належний [PERSON] , що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив п.п. 12.1, 13.1 ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Наведене додатково підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 102717 від 11 вересня 2020 року та схемою місця ДТП, письмовими поясненнями [PERSON] та [PERSON] від 11 вересня 2020 року, Постановою Дарницького районного суду м. Київ від 06 листопада 2020 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Дане судове рішення набрало законної сили 17 листопада 2020 року. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 23 грудня 2019 року власником автомобіля «Шкода Кодьяк», д.н.з. [NUMBER] є [PERSON] 24 грудня 2019 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та [PERSON] було укладено Договір №9465545-02-10-01 добровільного страхування наземного транспорту, на підставі якого застраховано цивільно - правову відповідальність власника транспортного засобу щодо автомобіля «Шкода Кодьяк», д.н.з. [NUMBER] . На підставі заяви [PERSON] , акту (протоколу) огляду транспортного засобу - заяви на виплату від 16 травня 2020 року, рахунку за № ДСФ0000052 від 21 вересня 2020 року на суму 7165 грн. 47 коп., розрахунку страхового відшкодування, страхового акту за № 2058017-1 від 24 вересня 2020 року та платіжного доручення за № 27063 від 24 вересня 2020 року ПрАТ «СК «ВУСО» виплачено [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 2753 грн. 48 коп.. Судом також встановлено, визнається і не заперечується сторонами, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» за діючим до 20 листопада 2020 року полісом ЕР № 184219814. За умовами даного полісу наявна франшиза в розмірі 2600 грн. 00 коп., яка при настанні страхового випадку страховиком не компенсується та покривається страхувальником самостійно, за власний рахунок. Статтею 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор передає свої права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобов`язується або не зобов`язується їх оплатити. Відступлення права за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Цей договір може бути оплатним, якщо в ньому передбачений обов`язок нового кредитора надати старому кредитору якесь майнове надання замість отриманого права вимоги. У такому випадку на відносини цесії поширюється положення про договір купівлі-продажу, оскільки статтею 656 ЦК України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога немає особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом. Норми цивільного права не встановлюють суб`єктних обмежень як щодо договору купівлі-продажу права вимоги, так і до договору відступлення права вимоги, адже ці договори за своєю правовою суттю є цивільно-правовими зобов`язаннями сторін та не мають відношення до спеціальних галузей права, тож регулюються цивільним законодавством. При відступлені права вимоги, згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено законом або договором. 22 березня 2021 року між ПАТ «СК ВУСО» та ФОП [PERSON] укладено договір за № 22/03/2021 про відступлення права вимоги, згідно п. 2.1 якого первісний кредитор передав новому кредитору свої права вимоги до боржників, а новий кредитор набув права вимоги первісного кредитора за укладеними договорами страхування та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені договором. Згідно п. 4.1, 4.2 вказаного договору його ціна складає 251 871 грн. 37 коп., які новий кредитор зобов`язаний сплатити первісному кредитору протягом 15 банківських днів з дня укладення сторонами даного договору. У додатку № 1 до даного Договору зазначено, зокрема, дані по договору страхування № 9465545-02-10-01 від 24 грудня 2019 року щодо страхувальника - [PERSON] , боржник - [PERSON] , сума боргу - 2600 грн. 00 коп.. 30, 31 березня та 01 квітня 2021 року ФОП [PERSON] на виконання умов п. 4.1, 4.2 договору за № 22/03/2021 про відступлення права вимоги сплачено 101000 грн. 00 коп., 140000 грн. 00 коп. та 10871 грн. 37 коп., а всього на загальну суму 251 871 грн. 37 коп.. Листом позивача від 23 березня 2021 року за № 2058017-1 [PERSON] та [PERSON] повідомлено про відступлення права вимоги за страховим договором № 9465545-02-10-01 від 24 грудня 2019 року. Відтак позивач виконала умови вказаного договору та стала новим кредитором щодо договору страхування № 9465545-02-10-01 відносно страхувальника - [PERSON] , боржника - [PERSON] та набула право вимоги до відповідача на суму боргу в розмірі 2600 грн. 00 коп.. Крім того, ФОП [PERSON] рекомендованим листом 14 квітня 2021 року направила [PERSON] досудову вимогу № 2058017-1 про відшкодування в порядку регрессу розмір франшизи 2600 грн. 00 коп. Відповідно ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно ч.1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За змістом ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. У відповідності до п 12.1. ст.12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Тобто, франшиза в будь-якому виді є елементом договору страхування, який впливає на суму виплати страхового відшкодування в сторону її зменшення та її наявність у договорі обумовлена згодою сторін. Встановлюючи розмір франшизи страхувальник фактично погоджується, що у разі настання страхового випадку визначена шкода не буде покриватися сумою франшизи. Відповідно п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Згідно правової позиції Верховного Суду, висловленої 04 липня 2018 року у справі за № 755/18006/15 та 12 грудня 2018 року у справі за № 758/2356/17-ц, володілець джерела підвищеної небезпеки має відшкодувати потерпілому вартість відновлювального ремонту, що перевищує ліміт відповідальності страховика, франшизу, якщо вона встановлена умовами договору, і втрату вартості автомобіля у разі її наявності. Судом встановлено, що в добровільному позасудовому порядку [PERSON] не не виконав вимогу ФОП [PERSON] та не сплатив франшизу в розмірі 2600 грн. 00 коп. Зважаючи на вказане, суд приходить висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача франшизи в розмірі 2600 грн. 00 коп. підлягають задоволенню. Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3)пов`язані з витребу-ванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4)пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Частиною 1 ст. 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Судом встановлено, що позивач у прохальній частині позову просить суд стягнути з відповідача на свою користь витрати з оплати правничої допомоги в розмірі 8348 грн. 60 коп. Приписами ч. 1 ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат :1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 3 ст. 137 ЦПК України визначено, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Положеннями ч. 4 ст. 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому за змістом ч. 6 цієї статті обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. В розрізі з наведеним суд зазначає, що стороною відповідача не заявлено під час судового розгляду та не подано до суду клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесених затрат на правничу допомогу позивачем надано суду наступні докази: виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань щодо Адвокатського об`єднання «Правовий горизонт», договір № 17 від 10 лютого 2021 року про надання правової допомоги, укладений між адвокатом Мазуренко С.С. з адвокатського об`єднання «Правовий горизонт» та ФОП[PERSON] , акт приймання - передачі правової (правничої) допомоги від 18 травня 2021 року на суму 8348 грн. 60 коп., квитанція до прибуткового касового ордера від 18 травня 2021 року на суму 8348 грн. 60 коп., ордер на надання правничої (правової) допомоги. Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, в разі задоволення позову, - на відповідача. Зважаючи на вказане, суд приходить переконання, що позивач дійсно поніс вказані затрати в розмірі підтвердженому належними і допустимими доказами, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню і з [PERSON] слід стягнути на користь ФОП [PERSON] витрати по оплаті правничої допомоги в розмірі 8348 грн. 60 коп. При зверненні до суду з даним позовом ФОП[PERSON] понесла також витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 грн. 00 коп., що підтверджується квитанцією про сплату № 11047 від 27 листопада 2021 року. Оскільки позовні вимоги задоволено в повному обсязі, з відповідача на користь позивача належить стягнути також і понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 грн. 00 коп. Враховуючи наведене та

Outcome: approved