Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-12 00:00:00

25 серпня 2022 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про збільшення розміру аліментів. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача: В обґрунтування позовної заяви зазначає, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 лютого 2015 року стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання спільної доньки [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі 1000,00 грн., щомісячно до досягнення нею повноліття. Позивач вказує, що на даний час позивачка звільнилася з роботи з AT «АЛЬФА-БАНК». що підтверджується наказом про звільнення від 05.01.2022 року за № 182-К,ніде не працює, оскільки у час військового стану знайти відповідну роботу важко, внаслідок чого погіршився її фінансовий стан, на даний час встановленого розміру аліментів не вистачає для утримання дитини, дочка навчається в школі, перебуває у процесі активного росту та потребує витрат на підтримання її повноцінного здоров`я, якісного домашнього харчування, придбання одягу, канцелярських приладь підручників для навчання тощо. Визначений судом розмір аліментів є замалим для матеріального забезпечення дитини. На думку позивачки, внесок відповідача на утримання дитини є меншим, ніж встановлений законом мінімальний розмір аліментів на утримання дитини відповідного віку, та не є достатнім для забезпечення потреб дитини. З огляду на зміну визначеного законодавством розміру прожиткового мінімуму, сплачуваний відповідачем розмір не є достатнім для забезпечення потреб дитини. Очевидним є факт, що із зростанням потреби дитини збільшуються, матеріальні витрати зростають. На підставі наведеного, вважає, що розмір аліментів, які повинні стягуватися щомісячно з відповідача на користь позивачки на утримання малолітньої доньки сторін [PERSON] . 01,11.2012 року народження повинен становити 5000 грн. 00 коп.. Відзиву на позовну заяву у встановлений строк відповідач не подав. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 вересня 2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання 13 грудня 2022 року: - позивач та її представник не з`явилися, представник через канцелярію суду подав заяву, в якій просив розгляд справи проводити у їх відсутності, позовні вимоги підтримав, відносно ухвалення заочного рішення не заперечив; - відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час і місце слухання справи, був повідомлений належним чином, шляхом надіслання судових повісток та розміщення оголошень на офіційному веб-порталі судової влади України, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі відповідача, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, про що подав відповідну заяву, суд у відповідності до вимог ст.ст. 280-282 ЦПК України\~вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів та ухвалити заочне рішення. Застосування технічних засобів фіксування під час розгляду цивільної справи не здійснювалось відповідно до\~ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою учасників судового процесу. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи. Судом встановлено, що 17 лютого 2015 року рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання спільної доньки [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі 1000 грн. 00 коп., щомісячно до досягнення нею повноліття. Як зазначає позивач у позовній заяві, її заробітної плати не вистачає на даний час позивачка звільнилася з роботи з AT «АЛЬФА-БАНК». що підтверджується наказом про звільнення від 05.01.2022 року за № 182-К, ніде не працює, оскільки у час військового стану знайти відповідну роботу важко, внаслідок чого погіршився її фінансовий стан, на даний час встановленого розміру аліментів не вистачає для утримання дитини, дочка навчається в школі, перебуває у процесі активного росту та потребує витрат на підтримання її повноцінного здоров`я, якісного домашнього харчування, придбання одягу, канцелярських приладь підручників для навчання тощо. Визначений судом розмір аліментів є замалим для матеріального забезпечення дитини, а тому призначені судом аліменти в твердій грошовій сумі 1000 грн. 00 коп. на дитину щомісячно, не відповідають реаліям сьогодення. Позиція суду та оцінка доводів учасників справи: Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Згідно із ст.48 Конституції України, кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно з ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XІІ) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. У відповідності до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини та ч. ч.7, 8 ст.7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно з ч.2 ст.51 Конституції України та ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Стаття 182 СК України передбачає обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж п`ятдесят відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За правилами ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі регламентовано ст.184 СК України. Як вбачається з матеріалів справи спільна донька сторін у справі перебуває на утриманні позивача та потребує матеріального забезпечення. За приписами ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Оцінюючи усі докази, що є у справі в їх сукупності, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні правовідносини, які полягають в обов`язку матері, батька утримувати неповнолітню дитину. Згідно зі ст.ст.1,17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду, як джерело права. У відповідності до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. 08 липня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 2037 VІІІ від 17 травня 2017 року, відповідно до якого ч. 5 ст. 183 Сімейного Кодексу України визначено, що той з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, а у відповідності до ч. 2ст. 182 Сімейного Кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як вбачається з правової позиції Верховного суду України від 05.02.2014 року у справі № 143 цс 13, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Так, ст.192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. При розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року, у новому розмірі аліменти виплачуються від дня набрання рішенням законної сили. \~ \~ \~ \~Отже, на думку суду, з огляду на те, що з моменту ухвалення рішення суду від 14.07.2015 року пройшов значний час, то зазначені вище обставини самі по собі свідчать про погіршення майнового стану позивача, що в свою чергу є достатньою підставою для збільшення розміру аліментів. \~ \~ \~ \~Позивач із якою проживає донька просить суд стягнути аліменти саме у твердій грошовій сумі. Разом із тим, підтвердження того, що відповідач працевлаштований та має щомісячний, систематичний та стабільний дохід суду не надано. У зв`язку із чим, суд вважає за можливе стягнути із відповідача на користь позивача аліменти у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що обов`язок утримування, забезпечення дитини в однаковій мірі покладається на обох батьків, а також те, що позивач не має змоги самостійно утримувати дитину, суду не надано доказів розміру щомісячного заробітку відповідача, разом із тим суду не надано доказів того, що на утриманні в останнього немає інших дітей чи непрацездатних батьків, також враховує прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, тому приходить до висновку, що є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача на утримання їх доньки, аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 3500 грн. 00 коп. щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, від дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття. Таким чином позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору. У зв`язку з чим, на підставі ч.6 ст.141 ЦПК України з відповідача належить стягнути в дохід держави судовий збір в сумі 992,40 гривень. На підставі наведеного та

Outcome: approved