Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-20 00:00:00

03.11.2022 [PERSON] звернулась до суду із цивільним позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання малолітніх дітей та стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка самостійно виховує, утримує та проживає зі своїми дітьми: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Батьком дітей є відповідач - [PERSON] . З відповідачем позивачка перебуває у шлюбі. Починаючи з березня 2021 позивачка з відповідачем проживають окремо, однак розірвання шлюбу позивачка не ініціювала. Діти проживають разом з позивачкою та перебувають на її утриманні. Добровільної матеріальної допомоги на утримання наших дітей відповідач не надавав та постійно витрачав кошти на своє власне задоволення, покупку дорогих речей не думаючи та не цікавлячись інтересами та потребами своїх дітей. Через добровільне невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, позивачкою було подано до Савранського районного суду Одеської області заяву про видачу судового наказу щодо стягнення аліментів на утримання дитини. Савранським районним судом Одеської області 28.07.2021 заяву було задоволено та постановлено судовий наказ яким стягнено з відповідача аліменти в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку, але не менше 50% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . Однак, відповідачем [PERSON] подано до Савранського районного суду Одеської області позовну заяву про зменшення розміру аліментів та 27.10.2021 судом було задоволено рішення про зменшення розміру аліментів в розмірі з 1/3 на 1/8 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили та до досягнення дітьми повноліття. На сьогоднішній день, такий розмір аліментів забезпечити нормальні потреби дітей не здатний. Необхідність збільшення розміру аліментів обґрунтовується тим, що розмір аліментів встановлений судом об`єктивно не здатний забезпечити мінімальні потреби дітей та сприяти їх повноцінному розвитку. На даний час діти потребують значно більшого догляду та матеріальних коштів у зв`язку з чим збільшується потреби в навчанні, розвитку та іншому. Також позивачка посилалась на введення воєнного стану в країні, що спричинило подорожчання продуктів харчування. Через це також витрати на утримання дітей збільшились, зростання споживчих товарів і послуг, інфляція, даний розмір аліментів 1/8 частини від всіх видів заробітку (доходів), на сьогодні є недостатній для належного утримання дітей та задоволення їх розумних потреб на рівень життя, необхідний для їх фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Крім того, позивачка просила стягнути з відповідача аліменти на її власне утримання до досягнення дитиною трьох років посилаючись зокрема на те, що відповідач ухиляється від її утримання всупереч вимогам статті 84 СК України. Позивачка зазначила, що вона ніде не працює, оскільки займається доглядом, вихованням та забезпеченням трьох їх спільних з відповідачем дітей та отримує допомогу в розмірі 860 грн, що в теперішній час недостатньо для її існування та утримання дітей. Також позивачка зазначила, що відповідач офіційно працює, доходи має, інвалідності не має, аліменти платить лише на їх спільних дітей із великою затримкою, діти проживають з нею та перебувають на її утриманні. На думку позивачки, відповідач має реальну змогу сплачувати аліменти на її утримання в розмірі 1/5 частини всіх видів його заробітку (доходів), щомісячно до досягнення дитиною трьох років. У зв`язку з цим позивачка звернулась до суду з даною позовною заявою. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, проте 21.12.2022 подала до канцелярії суду заяву в яких позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила справу розглянути за її відсутності (а.с. 24). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, проте 21.12.2022 подав заяву в якій визнав позовні вимоги та просив справу розглянути без його участі (а.с.25). Відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків. Суд встановив, що позивачка [PERSON] перебуває в шлюбі з [PERSON] що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.14). У позивачки з відповідачем є двоє неповнолітніх дітей: [PERSON] [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ) (а.с.8,9). Батьком дітей є відповідач - [PERSON] , що підтверджується зазначеними вище свідоцтвами про народження (а.с.8,9). Відповідно до довідки Савранської селищної ради Одеської області від 06.10.2022 № 742, позивачка [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . До складу її сім`ї входять діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] (а.с.9). У відповідності до судового наказу Савранського районного суду Одеської області від 28.07.2021 з відповідача стягувались аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] [INFO] та доньки [PERSON] [INFO] у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.10). Однак рішенням Савранського районного суду Одеської області від 27.10.2021 зменшено розмір аліментів, що утримуються з [PERSON] згідно судового наказу Савранського районного суду Одеської області від 28.07.2021 на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] з 1/3 частини на 1/8 частину від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили та до досягнення повноліття [PERSON] , тобто до [INFO] та повноліття [PERSON] , тобто до [INFO] (а.с.11-13). Відповідно до довідки Управління соціального захисту населення Подільської районної державної адміністрації від 07.10.2022 № 309, позивачка отримує щомісячну допомогу при народженні дитини. З квітня по вересень 2022 вона отримала таку допомогу в розмірі 5 160 грн, тобто 860 грн щомісячно (а.с.15). Вирішуючи позовну вимогу про збільшення розміру аліментів на утримання дітей, суд виходить з наступного. Згідно з частиною 2 статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27 лютого 1991 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Пунктами 1, 2 частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. За приписами статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з частиною 2 статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За змістом частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Стаття 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відтак, обов`язок утримувати дітей - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків, що виникає з моменту народження дітей і зберігається до досягнення ними повноліття. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання. Дані обставини лише враховуються судом при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти. Частинами 2, 3 статті 181 СК України встановлено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з частиною 1 статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини 2 статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині 2 статті 182 СК України. У відповідності до пункту 15 частини 3 статті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров?я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших малолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до статті 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно з частиною 1 статті 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум - це є вартісна величина набору продуктів харчування та мінімального набору непродовольчих товарів, достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я та мінімальна вартість послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Відповідно до статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до частини 2 статті 193 СК України, якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 125/2525/18. Суд констатує, що відповідач має обов`язок по утриманню своїх неповнолітніх дітей. При визначенні розміру аліментів, суд, відповідно до вимог частини 1 статті 182 СК України, врахував: стан здоров`я та матеріальне становище дітей, які є здоровими; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, який є молодим працездатним чоловіком. При цьому незадовільний стан здоров`я, які б вказували на непрацездатність останнього, вищевказані медичні документи не доводять. Доказів про наявність на утриманні відповідача інших дітей та непрацездатних осіб суду не надано. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання своїх неповнолітніх дітей. Згідно із частиною 1, 4 статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У відповідності зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У відповідності до частини 6 статті 263 ЦПК України, якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 ЦПК України. Відповідно до вимог статей 12, 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до частин 5, 6 статті 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Враховуючи, що позовні вимоги стосуються збільшення розміру аліментів на двох дітей, суд визначає частку заробітку (доходу) в межах однієї чверті. З огляду на вказане, зважаючи на положення статей 182, 184 СК України, встановлений законом мінімальний розмір аліментів на дитину відповідного віку, виходячи із засад розумності, добросовісності та справедливості, з урахуванням факту визнання відповідачем позовних вимог, суд вважає необхідним заявлені позовні вимоги у цій частині задовольнити та збільшити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку з 03.11.2022 до досягнення дітьми повноліття. Щодо заявленої позовної вимоги про стягнення аліментів на особисте утримання позивачки до досягнення дитиною трирічного віку, суд зазначає наступне. Статтею 48 Конституції України закріплено право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг житло. Згідно з частиною другою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Нормами частин другої, четвертої статті 84 СК України встановлено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. За змістом частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно з приписами частини четвертої статті 75 СК України один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Частиною другою статті 77 СК України передбачено, що за рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. За змістом частин першої, другої статті 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Із аналізу вказаних норм матеріального закону слідує, що дружина має право на утримання від чоловіка за умови, що здійснює догляд за дитиною до досягнення дитиною трьох років, та за умови того, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. При цьому, наявність у чоловіка можливості сплачувати такі аліменти, є обов`язковою умовою для їх стягнення. Окремо суд наголошує на тому, що розмір утримання не пов`язаний з розміром доходу дружини, а залежить від можливості чоловіка надавати матеріальну допомогу. Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 12.11.2018 у справі № 202/712/17. Як уже зазначалося, судом встановлено, що сторони у справі є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Наразі позивачка самостійно здійснює догляд за дітьми, у зв`язку із чим не працює. Дані обставини не спростовано відповідачем. У свою чергу, відповідач є працездатним чоловіком, що свідчить про його можливість надавати матеріальну допомогу позивачу. Згідно з частинами 8-10 статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. За приписами частини 1 статті 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Отже, з урахуванням встановлених судом обставин, суд дійшов висновку, що позивачка має право на стягнення з відповідача аліментів на своє утримання до досягнення дитиною трирічного віку. Разом з тим, суд, при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів, у разі їх сплати, перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та враховувати матеріальне становище платника. При цьому, суд має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. З урахуванням вищевказаних обставин, виходячи із принципів справедливості, добросовісності та розумності, закріплених у статті 7 СК України, зазначених норм матеріального права, з урахуванням факту визнання відповідачем позовних вимог, суд вважає необхідним заявлені позовні вимоги у цій частині задовольнити і стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання в розмірі 1/5 частки всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовною заявою і до досягнення дитиною - [PERSON] [INFO] , трирічного віку. Частка у сплаті аліментів в розмірі 1/5 з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, на думку суду, є співмірною і такою, що не стане надмірним тягарем для відповідача [PERSON] у понесених витратах. В порядку статті 141 ЦПК України, судовий збір в розмірі 992,40 грн слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved