Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-15 00:00:00

У жовтні 2021 року [PERSON] звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову зазначила, що з 10.09.2010 перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05.02.2015 розірвано. У шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Указувала, що відповідач покладених на нього законом обов`язків як на батька дитини, не виконує, про дитину жодним чином не піклується, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами у школі, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти, тобто своїми діями створює умови, які шкодять інтересам дитини. Всі питання\~щодо виховання\~дитини вирішуються\~позивачем та\~її теперішнім\~чоловіком [PERSON] \~без участі\~та підтримки\~з боку\~відповідача.\~Дитина знаходиться\~на повному\~утриманні [PERSON] ,\~якого він\~називає батьком.\~У моменти,\~коли син\~зустрічався з\~відповідачем,\~останній ображав\~та принижував\~дитину,\~при зустрічі\~з дитиною\~знаходився у\~стані \~наркотичному сп`яніння.\~Дитина налякана\~такою поведінкою\~батька та\~просить обмежити\~його спілкування\~з ним.\~Крім того,\~зазначає,\~що нею\~виявлено інформацію\~щодо наявності\~відносно відповідача\~кримінального провадження,\~зареєстрованого за\~№ 12020160490002756\~від 01.10.2020\~ за\~ч.\~2\~ст.\~309,\~ч.\~1\~ст.\~263\~КК України. Посилаючись на ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Доручено Приморській районній адміністрації Одеської міської ради як органу опіки та піклування підготувати та надати висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Відзив від відповідача на позовну заяву у строк, встановлений судом, не надходив. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Злотя А. О. позовні вимоги підтримала, з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову категорично заперечував, пояснив, що позивач чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, проте він намагається спілкуватися з сином, відвідував його у навчальному закладі. Зазначив, що не ухиляється від виконання батьківських обов`язків, бажає спілкуватися з дитиною та має змогу забезпечувати її всім необхідним. З дитиною у нього добрі стосунки, син сприймає його як батька. Представник органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без особистої участі представника опіки та піклування. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що сторони у справі з 10.09.2010 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05.02.2015. Сторони у\~справі є\~батьками [PERSON] , [INFO] ,\~що підтверджується\~свідоцтвом про\~народження серії\~ [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції 27 серпня 2012 року. Позивач у\~зв`язку з\~реєстрацію 07\~квітня 2019\~року шлюбу\~з [PERSON] \~змінила прізвище\~на « [PERSON] »,\~що підтверджується\~свідоцтвом про\~шлюб серії\~ [NUMBER] ,\~виданим Приморським\~районним у\~місті Одесі\~відділом державної\~реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції 07 квітня 2019 року. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 22.06.2022 № 01-11/601/1вих, позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , є доцільним. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною 7 ст. 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Підстави позбавлення батьківських прав визначені ст. 164 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування (п. 1); ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2); жорстоко поводяться з дитиною (п. 3); є хронічними алкоголіками або наркоманами (п. 4); вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва (п. 5); засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини (п. 6). Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Отже, тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України свідчить про те, що позбавлення батьківських прав за цією підставою, може бути лише за наявності винної поведінки, в даному випадку, батька, свідомого нехтування ним своїми обов`язками. Разом з цим, слід зазначити, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою і надзвичайним способом впливу на недобросовісних батьків, яке тягне за собою серйозні правові наслідки як для батьків так і для дітей (ст. 166 СК України). Вказаний захід впливу підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку у кращу сторону, в даному випадку батька, неможливо, і лише при наявності вини в діях останнього. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошує на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, 58), яку у цій справі було висловлено відповідачем у підготовчому судовому засіданні. У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Положеннями частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Разом з тим, зазначаючи у позовній заяві про ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, позивач не надала жодних доказів на підтвердження своїх вимог. Згідно з вимогами статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. З висновку органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 22.06.2022 № 01-11/601/1вих слідує, що орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Разом з тим, зазначений висновок органу опіки та піклування, його зміст про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, суд вважає недостатньо обґрунтованим, поверхневим та суперечливим, у ньому не наведено підстав та аргументів, які б вказували на доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, не вказано про встановлені фактичні обставини ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Тобто, такий висновок не містить однозначних обставин, які б вказували на наявність підстав для застосування відносно відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав. Суд зазначає, що особисті непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки у рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків. Позивач не обґрунтувала та не надала суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків відносно дитини. Посилання позивача на наявність відносно відповідача заведеного кримінального провадження, зареєстрованого за № 12020160490002756 від 01.10.2020 за ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 263 КК України, не свідчить про наявність підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, а саме ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та не підтверджує свідомого нехтування ним своїми обов`язками. Позбавлення [PERSON] батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено, тому з урахуванням якнайкращих інтересів дитини, за обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також враховуючи те, що батько дитини проти позбавлення батьківських прав категорично заперечує, та з огляду на відсутність виключних підстав для позбавлення його батьківських прав, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені [PERSON] , слід залишити за нею.

Outcome: dismissed