Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-06 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання договору довічного утримання, в обґрунтуванні якого, зазначила, що їй на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Департаментом житлово-комунального господарства міської ради 16.12.1998 року належала квартира за номером [ADDRESS], у якій вона проживає до теперішнього часу. 11 жовтня 2018 року, між нею та відповідачем було укладено договір довічного утримання, який був завірений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу, Іщенко Аллою Володимирівною та зареєстрований в реєстрі за № 8383, що підтверджується копією договору довічного утримання від 11.10.2018 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження від 11.10.2018 року. Згідно вищезазначеного договору, позивачка, передала у власність, відповідачу, належну їй на праві власності квартиру за номером [ADDRESS], взамін чого, відповідач зобов`язався надавати, їй довічно матеріальне забезпечення. Вказує, що згідно п. 6 договору довічного утримання від 11.10.2018 року, матеріальне забезпечення з утримання, яке відповідач зобов`язаний надавати їй, щомісяця, складається з харчування, необхідного догляду, забезпечення ліками, яке було ними оцінено в розмірі 1000,00 (одної тисячі гривень), з умовою збереження позивачці права безоплатного довічного проживання у відчужуваній квартирі. Стверджує, що перші місяці після укладення договору відповідач надавав їй допомогу, проте протягом останніх півтора роки перестав надавати в повному обсязі, не звертає уваги на її потреби і стан здоров`я, не забезпечує харчуванням, медикаментами, необхідною допомогою, і взагалі відмовляється доглядати за нею. Таким чином відповідач не виконує свої зобов`язання, які зазначенні в договорі довічного утримання від 11 жовтня 2018 року, а тому вважає, що є підстави для його розірвання. На підставі вищевикладеного просить суд, розірвати договір довічного утримання укладений 11 жовтня 2018 року між [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , повернути сторони у первісний стан, який існував до укладання договору довічного утримання від 11.10.2018 року, припинивши право власності [PERSON] , [INFO] , на квартиру за номером [ADDRESS] та визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на вказану квартиру та скасувати заборону відчуження квартири за номером [ADDRESS], накладену 11.10.2018 року. Ухвалою суду від 19.07.2022 року у справі відкрито провадження. Розгляд справи постановлено провести в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 20.10.2022 року по вказаній справі закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Знаючи, про те, що в Першотравневому районному суді м. Чернівці розглядається цивільна справа не вжив ніяких заходів, щоб дізнатися про стан відомого йому судового провадження, відзив не подав. В судове засідання приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Іщенко Алла Володимирівна не з`явилася, хоча своєчасно та належним чином була повідомлена про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомила, письмові пояснення не подала. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він проживає по сусідстві із позивачкою [PERSON] , знає її близько 15-ти років, живе вона сама та він їй іноді допомагає. Відповідача він знає, а також знає, що між [PERSON] та ним був укладений договір про який йому також розказувала сама позивачка. З лютого місяці не бачив [PERSON] в [PERSON] , вона говорила, що всі витрати оплачує сама. Дослідивши матеріали, суд встановив, наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. Зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Із договору довічного утримання від 11.10.2018 року вбачається, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Департаментом житлово-комунального господарства міської ради 16.12.1998 року належала квартира за номером [ADDRESS]. 11 жовтня 2018 року, між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання, який був завірений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу, Іщенко Аллою Володимирівною та зареєстрований в реєстрі за № 8383. Згідно п.1 вищезазначеного договору, [PERSON] передала у власність, [PERSON] належну їй на праві власності квартиру за номером [ADDRESS], взамін чого, [PERSON] зобов`язався надавати [PERSON] довічно матеріальне забезпечення. Згідно абзацу 1 п. 6 договору довічного утримання від 11.10.2018 року, матеріальне забезпечення з утримання, яке [PERSON] зобов`язаний надавати [PERSON] , щомісяця, складається з харчування, необхідного догляду, забезпечення ліками, яке було оцінено сторонами в розмірі 1000,00 (одної тисячі гривень). З умовою збереження права, [PERSON] безоплатного довічного проживання у відчужуваній квартирі. Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження від 11.10.2018 року квартира за номером [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] . Норми права, та мотиви їх застосування. Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. У статті 749 ЦК України закріплено обов`язки набувача за договором довічного утримання (догляду), якими можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача (частина перша цієї статті). За змістом пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини. Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 ЦК України). Частиною другою статті 651 ЦК України визначено, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Звертаючись до суду з позовом про розірвання договору довічного утримання, позивачка посилалась на те, що відповідача не виконує умови договору довічного утримання, протягом півтора роки не надає допомогу в повному обсязі, не звертає уваги на її потреби і стан здоров`я, не забезпечує харчуванням, медикаментами, необхідною допомогою, і взагалі відмовляється доглядати за нею, що за пунктом 10 договору довічного утримання є підставою для його розірвання. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Матеріали справи не містять, а відповідачем всупереч до вимог ст. 81 ЦПК України не надав докази надання щомісячного матеріального забезпечення з утримання [PERSON] (харчування, необхідний догляд, забезпечення ліками). Згідно абз. 3 п.6 договору довічного утримання від 11.10.2018 року , відчужувач має право вимагати своєчасного та повного здійснення та надання від набувача обов`язків, вимагати розірвання договору у разі невиконання або не на належного виконання своїх обов`язків за цим договором. Згідно абз.4 п.6 договору довічного утримання від 11.10.2018 року, відповідач зобов`язаний у встановленні строки та в необхідному обсязі здійснювати вимоги п.6 вищезазначеного договору до моєї смерті. Згідно п. 10 договору довічного утримання від 11.10.2018 року, договір може бути розірваний за згодою сторін, а на випадок невиконання його умов або відмовлення від добровільного розірвання однією із сторін - у судовому порядку. Встановивши, що відповідач належним чином не виконує своїх зобов`язань за договором довічного утримання, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для розірвання договору довічного утримання. Зазначений висновок відповідає правовим позиціям викладеним у постановах Верховного суду від 28.03.2018 року у справі № 509/513/16-ц, та від 06.05.2020 року у справі № 755/1750/19. Згідно з частинами першої, четвертої статті 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. З матеріалів справи вбачається, що спірна квартири зареєстрована за набувачем [PERSON] , однак із розірванням договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, його право власності на спірну квартиру підлягає припиненню, та [PERSON] (відчужував) набуває право власності на майно, яке було нею передане. Позивачка у зв`язку із захистом свої прав понесла судові витрати які складаються із наступного: судового збору при поданні позовної заяви у розмірі 992 грн. 40 коп. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд керується наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Представником позивача у справі подані документально підтверджені докази понесених витрат у строк визначений ст. 141 ЦПК України(квитанція). Позовні вимоги [PERSON] задоволенні у розмірі 100%. Отже з [PERSON] підлягають стягненню на користь [PERSON] судові витрати, а саме: судовий збір, що сплачений при поданні позовної заяви у розмірі 992 грн. 40 коп.

Outcome: approved