Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-18 00:00:00

У вересні 2022 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути ТОВ «Вік Україна» 98 730,91 грн нарахованої, але не виплаченоїпід час звільнення заробітної плати та 81 764,16 грн - компенсації за невикористані дні відпустки при звільненні за 2018-2022 роки. Позовна заява обґрунтована тим, що з 06 вересня 2018 року він працював у відповідача на посаді сюрвеєра вантажного. Зауважує, що згідно з наказом ТОВ «Вік Україна» від 06 липня 2022 року, його звільнено з роботи за угодою сторін. Посилаючись на те, що здійснюється систематичне порушення його законних прав, що проявляється у невиплаті заробітної плати, починаючи із середини березня 2022 року, крім того в день звільнення з ним не проведено остаточний розрахунок по заробітній платі, а також не здійснено виплату компенсації за невикористані дні відпустки за 2018-2022 року. На підставі викладеного, [PERSON] просить позов задовольнити. Ухвалою судді від 04 жовтня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. 19 грудня 2022 року від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відзив від відповідача не надійшов. В судове засідання представник відповідача не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки представник відповідача, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів у матеріалах справи, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач працював на посаді сюрвеєра вантажного ТОВ «Вік Україна» з 06 вересня 2018 року по 06 липня 2022 року. Наказом ТОВ «Вік Україна» від 06 липня 2022 року № 1-К його звільнено за угодою сторін п. 1 ст. 36 КЗпП України. В період із березня 2022 року по червень 2022 року відповідач не виплачував позивачу заробітну плату. Так, станом на даний час відповідач не виплатив йому за цей період та заборгував 98 730,91 грн, що підтверджується сформованою Пенсійним фондом України довідкою форми ОК-5 про індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за звітні роки 2018-2022 від 15 серпня 2022 року. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 6 ст. 24 Закону України «Про оплату праці», своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. За приписами ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Таким чином, суд вважає, що відповідачем були порушені права позивача, передбачені ст. ст. 47, 115 КЗпП України, а саме: право на оплату праці, своєчасне отримання заробітної плати, дане право підлягає захисту, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість по заробітній платі за період з березня 2022 року по червень 2022 року в розмірі 98 730,91 грн=ставка по 28 580,00 грн за квітень-червень 2022 року+12 990,91 грн недоплаченої заробітної плати за березень 2022 року. Частиною 1 ст. 83 КЗпП України визначено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Оскільки відповідач не виплатив позивачу компенсацію за невикористані ним календарні дні відпустки, не надав суду доказів на спростування даного факту (накази про надання відпустки, табелі обліку робочого часу тощо), з відповідача на користь [PERSON] необхідно також стягнути цю компенсацію. Відповідно до пункту 7 Порядку обчислення середньої заробітної плати, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки. Святкові та неробочі дні (ст. 73 КЗпП України), які припадають на період відпустки, у розрахунок тривалості відпустки не включаються і не оплачуються. Таким чином, при визначенні розміру компенсації за невикористану відпустку враховується сукупна сума заробітку за останні 12 місяців, що передували місяцю, у якому був звільнений позивач (червень 2021 року - червень 2022 року). Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу форми ОК-5 Пенсійного фонду України загальна сума заробітку позивача за вказаний період становить 333 120,00 грн. Вказана сума ділиться на кількість календарних днів за виключенням святкових днів, визначених у ст. 73 КЗпП України (354 календарних днів), за період з 2018-2022 років 1 416 днів. Таким чином, до стягнення з відповідача в користь позивача підлягає сума компенсації за дні невикористаної щорічної відпустки за вказаний вище період у розмірі 81 764,16 грн. Беручи до уваги вищезазначене, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, а тому, на підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір з відповідача у розмірі 1 804, 94 грн. підлягає стягненню у дохід держави.

Outcome: approved