Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-14 00:00:00

21.10.2022 позивачка звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить визнати припиненим з 21.10.2022 трудовий договір, укладений між ТОВ «Укрравлик» та позивачкою, як старшим робітником по догляду за тваринами; зобов`язати ТОВ «Укрравлик» здійснити нарахування заробітної плати за період з 24.02.2022 по 21.10.2022; стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 50 000 грн. В обґрунтування позовних вимог вказує, що в червні 2017 року прийнята на роботу в ТОВ «Укрравлик» та призначена на посаду - старший робітник по догляду за тваринами. У зв`язку з бойовими діями та частковою окупацією Харківської області, була змушена виїхати на тимчасове проживання в с. Сидоренкове Богодухівського району Харківської області. З цих же причин ТОВ «Укрравлик» призупинив свою роботу, не здійснює господарську діяльність, заробітна плата з лютого 2022 року по теперішній час не нараховується і не виплачується. Але відповідних документів про призупинення діяльності чи про простій на підприємстві, не надано. Крім того, станом на 26.09.2022 не здійснюється нарахування та сплата внесків до пенсійного фонду та податків. Як зазначає позивачка, через відсутність заробітку та необхідність пошуку роботи вважає необхідним розірвати трудовий договір, з чим звернулася до керівництва ТОВ, написала заяву про звільнення, які направила засобами поштового зв`язку та Viber (+380 69-80-081-300), але лист повернуто у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Такі дії роботодавця, на погляд позивачки, не правомірні, що вплинуло на її психологічний стан, оскільки не має змогу самостійно розпоряджатися правом на працю та вибирати самостійно місце роботи, не може забезпечити сім`ю грошовими коштами, що звичайно погіршило матеріальне становище. Наполягає, на неї вплинула тяжкість вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, характер порушення права, що вимагає додаткових зусиль для організації життя, зокрема, взяття кредитів у фінансових установах з метою забезпечення засобів для власного проживання, забезпечення потреб дітей, звернення до судів за захистом порушеного права. На підставі ухвали суду від 21.10.2022 відкрито провадження у цивільній справі з урахуванням вимог ст.274 ЦПК України, судовий розгляд вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження та роз`яснено сторонам про порядок та строки виконання ними вимог цього Кодексу. Клопотання сторін про розгляд справи в судовому засіданні з їх повідомленням у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України до суду не надходило. Копію позовної заяви та доданих до неї документів надіслано відповідачу рекомендованим повідомленням, але згідно довідки Укрпошти відправлення повернуто за закінченням встановленого терміну зберігання. Крім того, у відповідності до ч.10 ст.187 ЦПК України виклик ТОВ «Укрравлик», як відповідача у справі, здійснено через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що відповідач, будучи належним чином повідомленою про судовий розгляд справи, будь-яких клопотань та відзив на позовну заяву не подала, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів в порядку, передбаченому ст.ст.279,280 ЦПК України. Будь-які заяви чи клопотання щодо проведення інших процесуальних дій, в тому числі забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження у справі, учасниками справи не заявлялися. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з червня 2017 року [PERSON] почала працювати в ТОВ «Укрравлик», що підтверджується довідкою, наданою за формою ОК-5 Управлінням обслуговування громадян Обласного управління в Харківській області Пенсійного фонду України У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, з 24 лютого 2022 року відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану (Указ Президента України №64/2022 від 24.02.2022). 31.08.2022 позивач звернулась до директора ТОВ «Укрравлик» Ігнатова В.О. із заявою, в якій просить звільнити її з посади старшого робітника по догляду за тваринами за власним бажанням, в зв`язку із введенням бойових дій у районі, в якому розташовано підприємство та загрози для життя і здоров`я, згідно ст. 38 КЗпП. Виплатити компенсацію за невикористану відпустку за період роботи 2021-2022. Трудову книжку направити замовним листом на адресу: пров. Шота Руставелі, 14, смт. Високий Харківської області. Трудовий договір розірвати з 01.09.2022. В цей же день заяву направила на адресу [PERSON] : [ADDRESS] , що підтверджується фіскальним чеком від 31.08.2022. 03.09.2022 позивачка повторно направила лист із заявою про звільнення на ім`я [PERSON] на адресу: [ADDRESS] , що підтверджується фіскальним чеком від 03.09.2022 року. Проте листи повернулись за закінченням терміну зберігання. З 13.09.2022 [PERSON] взята на облік як внутрішньо-переміщена особа, фактичне місце проживання: [ADDRESS] , про що свідчить довідка №6306-7001500952 від 13.09.2022. Ст.43 Конституції України гарантує кожному право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності. Розглядаючи справи, пов`язані із застосуванням цієї норми, Конституційний Суд України у своїх Рішеннях від 07.07.2004 у справі N 1-14/2004, від 16.10.2007 у справі N 1-16/2007 та від 29.01.2008 у справі N 1-5/2008 зауважив, що визначене ст. 43 Конституції України право на працю розглядається як природна потреба людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації. Ст.4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод наголошує, що нікого не можна тримати в рабстві або в підневільному стані. Ніхто не може бути присилуваний виконувати примусову чи обов`язкову працю. Трудові відносини всіх працівників регулюються Кодексом законів про працю України (далі КЗпП України). Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників (ст. 1 КЗпП України). Згідно ч.2 ст.2 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Відповідно до п.4 ч.1 ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є, зокрема розірвання трудового договору з ініціативи працівника. ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» №2136-IX від 15.03.2022, який набрав чинності 24.03.2022, визначає, крім іншого, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами у період дії воєнного стану, введеного відповідно до ЗУ «Про правовий режим воєнного стану».(ч.1 ст.1 Закону) За змістом ч.3 цієї статті у період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю, законів України "Про державну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", інших законодавчих актів, що регулюють діяльність державних службовців, посадових осіб місцевого самоврядування у частині відносин, врегульованих цим Законом. Ст.4 Закону встановлює особливості розірвання трудового договору з ініціативи працівника, а саме у зв`язку з веденням бойових дій у районах, в яких розташоване підприємство, установа, організація, та існування загрози для життя і здоров`я працівника, який може розірвати трудовий договір за власною ініціативою у строк, зазначений у його заяві (крім випадків примусового залучення до суспільно корисних робіт в умовах воєнного стану, залучення до виконання робіт на об`єктах критичної інфраструктури). Отже, у зв`язку із веденням бойових дій у районах, де розташоване підприємство, та через загрозу для життя й здоров`я працівник може розірвати трудовий договір за власною ініціативою без двотижневого строку попередження, як це передбачено ст. 38 КЗпП. Надані позивачкою докази свідчать про те, що на даний час трудові відносини між сторонами фактично припинені, однак процедура розірвання трудового договору відповідно не виконана, у позивачки відсутня можливість припинити трудовий договір в інший спосіб, крім звернення до суду, оскільки її заява про звільнення за власним бажанням залишена без реагування. З метою відновлення права позивачки на працю, суд вважає за необхідне визнати припиненими трудові відносини з ТОВ «Укрравлик» з 21.10.2022. Із наданих позивачкою відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утримання податків станом на 26.09.2022, за період 1 та 2 кварталу 2022 інформація про доходи відсутня, нарахування та сплата внесків до Пенсійного фонду не здійснювалася. Ст.10 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» вказує, що заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором. Роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати. Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. У разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойові дії, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства. В матеріалах справи відсутні будь-які відомості про призупинення дії трудового договору з ТОВ «Укрравлик» чи запровадження на підприємстві режиму простою відповідно до ст.34 КЗпП України, що не звільняє роботодавця від обов`язку виплати заробітної плати на умовах, визначених трудовим договором. Тому суд вважає за необхідне зобов`язати ТОВ «Укрравлик» здійснити нарахування заробітної плати за період з 24.02.2022 по 21.10.2022. Згідно ст.237-1 КЗпП України, відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди» рекомендовано враховувати, що відповідно до ст.237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що неправомірними діями відповідача завдана моральна шкода позивачці, яка не отримувала заробітну плату, в зв`язку з чим змушена докладати додаткові зусилля для організації свого життя, але враховуючи положення ст.23 ЦК України щодо вимог розумності та справедливості її розміру, суд вважає достатнім суму 1500 гривень. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial