Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-11 00:00:00

Представник КРИВОРІЗЬКОГО ДЕРЖАВНОГО ПЕДАГОГІЧНОГО УНІВЕРСИТЕТУ (далі скорочено КДПУ) Шрамко Я.В. звернувся до суду з позовною заявою 20 березня 2020 року, в якій просив суд стягнути з [PERSON] на користь Криворізького державного педагогічного університету заборгованість за навчання в загальному розмірі 2643 грн. 51 коп., яка включає: загальну суму боргу з урахуванням індексу інфляції 2251 грн. 96 коп., 3% річних 85 грн. 71 коп., пеню 305 грн. 84 коп.; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102 грн. 00 коп. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 31 серпня 2015 року між Державним вищим навчальним закладом «Криворізький національний університет» та [PERSON] було укладено договір №02-4224 про надання освітніх послуг. У зв`язку з реорганізацією шляхом виділу зі складу Державного вищого навчального закладу «Криворізький національний університет» Криворізького педагогічного інституту згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 27 січня 2016 року №51-р «Деякі питання реорганізації вищих навчальних закладів» та наказу Міністерства освіти і науки України від 22 березня 2016 року №298 «Про реорганізацію Державного вищого навчального закладу «Криворізький національний університет». Державний вищий навчальний закладу «Криворізький державний педагогічний університет» є правонаступником Державного вищого навчального закладу «Криворізький національний університет» в частині, що пов`язана з Криворізьким педагогічним інститутом. Відповідно до наказів Міністерства освіти і науки України від 15 травня 2018 року №477 «Про перейменування Державного вищого навчального закладу «Криворізький державний педагогічний університет», від 04 лютого 2019 року №123 «Про затвердження Статуту Криворізького державного педагогічного університету», наказу ректора від 11 лютого 2019 року №71 «Про організацію роботи з перейменування університету», найменування Державного вищого навчального закладу «Криворізький державний педагогічний університет» змінено на Криворізький державний педагогічний університет. Відповідно до\~п.1\~договору №02-4224\~про надання\~освітніх послуг від 31 серпня 2015 року, позивач взяв на себе зобов`язання за рахунок відповідача здійснити його навчання за денною формою за освітньо-кваліфікаційним рівнем «бакалавр», за спеціальністю «туризм». Згідно з п.5.1 договору, вартість освітньої послуги за перший навчальний рік на час укладення угоди становить 11\~550 грн. Додатковою угодою від 01 лютого 2018 року до договору №02-4224 про надання освітніх послуг від 31 серпня 2015 року вартість освітньої послуги змінена з 01 лютого 2018 року на офіційно визначений індекс інфляції та відповідно до п.5.2 додаткової угоди загальна вартість освітньої послуги склала 42\~847 грн. 24 коп., зокрема за кожен календарний рік: 2015 (вересень-грудень) 4620 грн., 2016 (січень-травень) 5775 грн., 2017 (грудень) 1298,22 грн., 2018 (січень) 1298,22 грн., 2018 (лютий-грудень) 10334,70 грн., 2019 11 483 грн., 2020 11\~483 грн., 2021 (січень-червень) 6889,80 грн. Строк навчання за погодженням сторін визначено з 01 вересня 2015 року по 30 червня 2019 року. Наказом по університету від 13 травня 2016 року №453-с [PERSON] було надано академічну відпустку у зв`язку з призовом на строкову військову службу з 16 травня 2016 року по 01 грудня 2017 року, що в силу п.6.2 договору визначало призупинення дії договору. Наказом по університету №1261-с від 01 грудня 2017 року [PERSON] допущений до занять після виходу з академічної відпустки у зв`язку з призовом на військову службу та розподілений в групу ТУР-17-1; в силу п.1.2 договору строк надання освітньої послуги продовжено до 30 червня 2021 року. Однак наказом по університету від 26 жовтня 2018 року №1120-с «Про особовий склад студентів факультету географії, туризму та історії» [PERSON] відраховано з університету за власним бажанням. Розмір заборгованості [PERSON] за надані йому освітні послуги КДПУ склав 2110,63 грн. На дотримання порядку досудового врегулювання спору, керівництво КДПУ направило на його адресу претензію №127 від 05 листопада 2019 року на добровільне погашення заборгованості, яку [PERSON] проігноровано, у зв`язку з чим з метою стягнення наявної заборгованості та нарахованих на неї збитків згідно з ч.2 ст.625 ЦК України, пені в примусовому порядку представник позивача вимушений звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 24 квітня 2020 року (головуючий суддя Хомініч С.В.) позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.25-26). За результатами повторного автоматизованого розподілу на підставі розпорядження керівника апарату суду №590 від 13 липня 2020 року та протоколу матеріали справи передано в провадження судді Гриню Н.Г. (а.с.38, 39). За результатами повторного автоматизованого розподілу на підставі розпорядження керівника апарату суду №286 від 30 вересня 2021 року та протоколу матеріали справи передано в провадження судді Ткаченку А.В. (а.с.70, 71). Відповідно до ч.11 ст.33 ЦПК України, справа, розгляд якої розпочато одним суддею чи колегією суддів, повинна бути розглянута цим же суддею чи колегією суддів, за винятком випадків, що унеможливлюють участь судді у розгляді справи, та інших випадків, передбачених ЦПК України. Як слідує з ч.2 ст.34 ЦПК України, у разі зміни складу суду на стадії судового розгляду справи по суті суд повторно розпочинає розгляд справи по суті, крім випадку, коли суд ухвалить рішення про повторне проведення підготовчого провадження. За даних обставин цивільну справу №214/2072/20 прийнято до провадження суддею Ткаченком А.В. 30 вересня 2021 року з призначенням до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 22 лютого 2022 року (а.с.54, 84-85) задоволено клопотання відповідача про витребування доказів. 25 квітня 2022 року на адресу суду з КДПУ надійшли витребувані судом докази на виконання ухвали суду. Не погоджуючись з пред`явленими вимогами, відповідач [PERSON] подав відзив на позов (а.с.50-51), в якому просив суд у задоволенні позовних вимог КДПУ відмовити повністю. Свої заперечення мотивував тим, що нарахована позивачем заборгованість з надання освітніх послуг є незаконною та необґрунтованою. Так, в силу ст.901 ЦК України замовник зобов`язаний оплатити надані виконавцем послуги в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. До позовної заяви КДПУ долучено копію договору №02-4224 від 31 серпня 2015 року, в п.4 якого зазначено, що вартість освітньої послуги за перший навчальний рік на час укладення договору становить 11\~550 грн., оплата здійснюється за 10 днів до початку звітного періоду, замовник вносить плату за місяць в сумі 0,00 грн. Разом з тим, відповідач акцентував увагу суду на наявні в договорі незастережні виправлення: у п.4.3 договору закреслено 0,00 грн. та дописано 1155 грн. 00 коп. Ким внесені такі виправлено не зрозуміло. Оскільки в силу ст.651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом та в силу ст.654 ЦК України вчиняється у такій самій формі, що й договір, що змінюється, тому виправлення, внесені до п.4 договору №02-4224 про надання освітніх послуг від 31 серпня 2015 року не можуть бути прийняті судом. Навіть при укладенні додаткової угоди №д-4424 від 01 лютого 2018 року до договору №02-4224 про надання освітніх послуг від 31 серпня 2015 року змінено загальну вартість освітніх послуг та внесені зміни в порядок оплати, однак чіткого строку виконання зобов`язань визначено не було. Долучену до позовної заяви претензію як свідчення позасудового врегулювання спору відповідач вважав неналежним доказом з огляду на ненадання позивачем доказів її надсилання відповідачеві, та безпосереднього вручення. Наданий позивачем розрахунок заборгованості вважає неналежним та невірним, оскільки: 1) в ньому не зазначено, за який період борг утворився; 2) в період надання академічної відпустки у зв`язку з мобілізацією до ЗСУ та прийняття безпосередньої участі в зоні проведення АТО та ООС, позивач продовжував нараховувати вартість освітніх послуг; 3) з 26 жовтня 2018 року відповідач був відрахований зі складу студентів КДПУ, в той час як вартість освітніх послуг нараховано до 30 листопада 2018 року. До того ж у розрахунку заявлено період з серпня 2015 року по 30 листопада 2018 року, в той час як позов пред`явлено до суду 20 березня 2020 року, що свідчить про пропуск позивачем строку позовної давності до боргу, що утворився до 20 березня 2017 року, який він просив застосувати. Зауважив, що умовами договору не передбачено можливість нарахування та стягнення пені, а тому заявлення вимоги про стягнення пені в сумі 305 грн. 84 коп. є протиправним. Що стосується збитків, нарахованих в порядку ст.625 ЦК України, то така вимога є похідною від основної стягнення боргу, а з огляду на недоведеність існування боргу також задоволенню не підлягає. 12 лютого 2021 року на адресу суду від позивача КДПУ надійшла відповідь на відзив (а.с.57-59), в якій представник позивача зазначив таке. Щодо доводів відповідача про наявність у договорі начебто незастережних виправлень представник зауважив, що у розділі 4 договору сторони обумовили розмір оплати за надання освітніх послуг, порядок розрахунків. У зв`язку з програмним збоєм у п.4.3 договору було виявлено наявність технічної опечатки, яку було виправлено ручкою - суму оплати за освітню послугу, яку замовник повинен вносити щомісяця, із засвідченням ознайомлення з цим підписом відповідача безпосередньо поряд із виправленням. Таким чином, сторони дійшли згоди, що відповідач вноситиме оплату за освітні послуги щомісяця, що і є звітним періодом. Вартість освітньої послуги за один навчальний рік 11\~550 грн. ділиться на 10 навчальних місяців, відповідно плата за один навчальний місяць складає 1155 грн. Додатковою угодою до договору від 01 лютого 2018 року сторони чітко визначили строк виконання зобов`язань, розмір плати за надання освітніх послуг та порядок її внесення. Що стосується направленої КДПУ на адресу [PERSON] претензії щодо погашення заборгованості, яку ним проігноровано, то представник зазначив, що з боку позивача надано достатньо доказів на підтвердження її направлення відповідачеві (реєстр відправлення листів та бандеролі КДПУ), в той час як неотримання відповідачем претензії не звільняє його від обов`язку погасити заборгованість, як і не позбавляє права КДПУ на звернення до суду за захистом порушених прав. Щодо наданого розрахунку боргу представник позивача зазначив, що КДПУ надано звіт по студенту [PERSON] за період з 31 серпня 2015 року по 31 жовтня 2018 року; у зв`язку з відрахуванням [PERSON] 26 жовтня 2018 року за власним бажанням, у листопаді 2018 року було проведено перерахунок призначених до оплати за навчання сум, а не їх нарахування. Крім того, нарахування позивачем пені та збитків в порядку ст.625 ЦК України не суперечить закону, а посилання відповідача на положення ст.654 ЦК України взагалі не стосуються нарахування неустойки. Представники сторін правом на участь в судовому засіданні не скористались, попередньо подавши заяви, кожен окремо, про розгляд справи за їх відсутності. Представники позивача пред`явлені вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні. Представник відповідача адвокат Івасик Т.Р. заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві, та просила залишити їх без задоволення. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Дослідивши\~ письмові докази по справі, надавши їм оцінку на належність, допустимість, достовірність та достатність в їх сукупності, врахувавши позицію сторін, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог з огляду на таке. Згідно із ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ч.1 ст.901, ч.1 ст.903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Судом встановлено, що 31 серпня 2015 року між Державним вищим навчальним закладом «Криворізький національний університет» в особі директора з науково-педагогічної роботи закладу Шрамка Я.В., що діяв на підставі наказу по університету від 26 березня 2015 року №373 як виконавцем, та [PERSON] як замовником було укладено договір про надання освітніх послуг №4224 (а.с.6). Відповідно до розділу 1 договору виконавець взяв на себе зобов`язання за рахунок коштів замовника здійснити навчання (підготовку), надання освітньої послуги за освітньо-кваліфікаційним рівнем «бакалавр», починаючи з 1 курсу 1 семестру за напрямом «туризм» за денною формою навчання. Строк надання освітньої послуги з 01 вересня 2015 року по 30 червня 2019 року. Розділом 4 договору сторони погодили плату за надання освітньої послуги та порядок розрахунків. Так, вартість освітньої послуги за перший навчальний рік на час укладення договору становить 11\~550 грн. (п.4.1 договору). Вартість освітньої послуги змінюється один раз на календарний рік (на початок навчального року) на офіційно визначений рівень інфляції за попередній календарний рік (п.4.2 договору). Оплата здійснюється за 10 днів до початку звітного періоду (п.4.4 договору). За змістом п.4.3 договору, замовник вносить плату за місяць в сумі 0 грн. При цьому, у зазначеному пункті наявні виправлення, виконані власноруч ручкою: з «0,00 грн.» на «1155,00 грн.». Поряд із виправленнями наявний підпис, який візуально схожий на підпис замовника. Посилання відповідача на недійсність умов п.4.3 договору, який містить незастережні виправлення, що фактично є внесенням змін до умов договору, суд залишає поза увагою, оскільки з огляду на стилістику викладення змісту п.4.3 договору як шаблонного, зазначення розміру плати за місяць 0,00 грн. (з урахуванням розміру освітньої послуги за навчальний рік 11\~550 грн., який складається з 10 навчальних місяців), є технічною опискою, а тому внесені виправлення ніяким чином не змінюють загальний зміст та умови договору. До того ж у сукупності плата за кожен навчальний місяць по 1155 грн.*10 місяців й становить загальну плату за навчальний рік. Позаяк, з долученого до позову звіту по оплаті за навчання (а.с.16) слідує, що [PERSON] протягом періоду з 31 серпня 2015 року по 30 квітня 2016 року щомісячно вносив саме по 1155 грн., що суд розцінює як свідчення визнання ним умов п.4.3 договору з урахуванням внесених виправлень, та його виконання. Відтак доводи відповідача в цій частині є неістотними та не можуть бути за достатню підстави вважати умови п.4.3 договору недійсними. У п.5.1 договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 27 січня 2016 року №51-р «Деякі питання реорганізації вищих навчальних закладів» (а.с.8) та відповідно до наказу Міністерства освіти і науки України від 22 березня 2016 року №298 «Про реорганізацію Державного вищого навчального закладу «Криворізький національний університет» (а.с.9-10) проведено реорганізацію Державного вищого навчального закладу «Криворізький національний університет» шляхом виділу з його складу Криворізького педагогічного інституту та утворенням на його базі Державного вищого навчального закладу «Криворізький державний педагогічний університет», який є правонаступником Державного вищого навчального закладу «Криворізький національний університет» в частині, що пов`язана з Криворізьким педагогічним інститутом. Відповідно до\~наказів Міністерства\~освіти і\~науки України\~від 15\~травня 2018\~року №477\~«Про перейменування\~Державного вищого\~навчального закладу\~«Криворізький державний\~педагогічний університет»\~(а.с.11),\~від 04\~лютого 2019\~року №123\~«Про затвердження\~Статуту Криворізького\~державного педагогічного\~університету»,(а.с.12),\~наказу ректора\~від 11\~лютого 2019\~року №71\~«Про організацію\~роботи з\~перейменування університету»,\~найменування Державного\~вищого навчального\~закладу «Криворізький\~державний педагогічний\~університет» змінено\~на Криворізький\~державний педагогічний\~університет (скорочене найменування КДПУ). Додатковою угодою №д-4424 від 01 лютого 2018 року до договору про надання освітніх послуг №4224 від 31 серпня 2015 року (а.с.7) враховуючи офіційно визначений індекс інфляції за 2017 рік у розмірі 13,7%, сторони дійшли згоди викласти розділ 4 договору в новій редакції. Зокрема, п.4.2 нової редакції передбачає, що загальна вартість освітньої послуги становить 42\~847 грн. 24 коп., зокрема за кожен календарний рік: 2015 (вересень-грудень) 4620 грн., 2016 (січень-травень) 5775 грн., 2017 (грудень) 1298,22 грн., 2018 (січень) 1298,22 грн., 2018 (лютий-грудень) 10334,70 грн., 2019 11 483 грн., 2020 11\~483 грн., 2021 (січень-червень) 6889,80 грн. Відповідно до п.4.3 нової редакції, замовник вносить плату щомісяця безготівково, не пізніше 10 числа місяця, за який здійснюється оплата. Розмір щомісячної оплати за освітню послугу становить 1/10 частину від визначеної вартості освітньої послуги за календарний рік. Оплата здійснюється у січні-червні, вересні-грудні. Як слідує\~з Витягу\~з наказу від 13 травня 2016 року №453-с «Про особовий склад студентів географічного факультету» (а.с.14) [PERSON] студентку 1 курсу денної форми навчання групи ТУР-15 надано академічну відпустку у зв`язку з призовом на строкову військову службу з 01 травня 2016 року по 01 грудня 2017 року. Підстава заява [PERSON] , копія повістки, виданої Саксаганським РВК. У силу приписів п.6.2 договору, надання [PERSON] академічної відпустки призупиняло дію договору. Факт призову [PERSON] на військову службу та його перебування в зоні проведено АТО та ООС в окремі періоди з 23 серпня 2016 року по 11 жовтня 2018 року підтверджується відповідними записами у військовому квитку серії [NUMBER] , виданому 17 травня 2016 року на його ім`я (а.с.52-53). Відповідно до Витягу з наказу №1261-с від 01 грудня 2017 року (а.с.15), [PERSON] допущений до занять з 02 грудня 2017 року після виходу з академічної відпустки у зв`язку з призовом на військову службу та розподілений в групу ТУР-17-1. У силу п.1.2 договору строк надання освітньої послуги продовжено до 30 червня 2021 року. Згідно з Витягом з наказу від 26 жовтня 2018 року №1120-с «Про особовий склад студентів факультету географії, туризму та історії» [PERSON] студента 2 курсу денної форми навчання групи ТУР-17, з 26 жовтня 2018 року відраховано з університету за власним бажанням. Підстава заява [PERSON] від 26 жовтня 2018 року (а.с.13). Зі звіту по студенту по оплаті за навчання за період з 31 серпня 2015 року по 30 листопада 2018 року (а.с.16) слідує, що [PERSON] зобов`язаний був вносити рівними частинами грошові кошти в рахунок оплати наданих йому навчальних послуг в таких розмірах: з вересня 2015 року по травень 2016 року щомісячно по 1155 грн., у грудні 2017 року 1117,74 грн., у січні 2018 року 1155 грн., починаючи з лютого 2018 року по 1148,30 грн., за 2019 рік 11\~483 грн. (тобто по 1148,30 грн. щомісячно), за 2020 рік 11483 грн. (тобто по 1148,30 грн. щомісячно), за січень-червень 2021 року загалом 6689,80 грн. При цьому [PERSON] фактично сплатив: 17 серпня 2015 року 1155 грн., 29 вересня 2015 року 1155 грн., 03 листопада 2015 року 1155 грн., 01 грудня 2015 року 1155 грн., 22 грудня 2015 року, 02 лютого 2016 року 1155 грн., 01 березня 2016 року 1155 грн., 30 березня 2016 року 1155 грн. (окремі зарахування - 5 грн., 452 грн., 698 грн.), 05 травня 2016 року 1160 грн. (окремі зарахування 5 грн., 1155 грн.), 30 січня 2018 року 1672 грн., 15 березня 2018 року 2000 грн., 04 червня 2018 року 2600 грн., 13 червня 2018 року 1142 грн. Таким чином, загалом [PERSON] за період навчання сплатив 17\~814 грн. із фактично нарахованих 19\~924 грн. 63 грн. Відповідно до ст.ст.12,\~81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст.89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Так, проводячи аналіз здійснених відповідачем платежів у їх хронологічності та сумах у співставленні із сумами, які обумовлені укладеним між сторонами договором щодо оплати послуг за навчання та звітом по оплаті за навчання, суд приходить до висновку, що [PERSON] у повному обсязі оплатив вартість навчання за період з вересня 2015 року по квітень 2016 року включно. У травні 2016 року відповідач сплатив 1160 грн., в той час як з 01 травня 2016 року йому вже було надано академічну відпустку. Відтак, на переконання суду, позивач неправомірно нарахував [PERSON] вартість навчання за травень 2016 року 448 грн. та червень 2016 року 111 грн. в той час як освітні послуги йому фактично не надавались з огляду на перебування в академічній відпустці у зв`язку з призовом на військову службу. З огляду на це доводи відповідача та його представника щодо невірності наданого позивачем розрахунку в цій частині заслуговують на увагу. Отже, у травні 2016 року відповідач сплатив 1160 грн. в рахунок оплати за освітні послуги, якими фактично не скористався. Після повернення до навчання по закінченню академічної відпустки, а саме з 02 грудня 2017 року, та до його відрахування з навчального закладу 26 жовтня 2018 року відповідач загалом сплатив 7414 грн. (з розрахунку: 1672 + 2000 + 2600 + 1142) та + 1160 грн. залишок переплати, які він сплатив у травні 2016 року, а загалом 8574 грн. із фактично нарахованих йому в межах цього періоду 10\~125,63 грн. (з розрахунку: 1174,74 + 1155 + (1148,30*7) - 185,21) Таким чином, заборгованість відповідача за надані йому освітні послуги складає 1551,63 грн. з розрахунку: 10\~125,63 8574. Підсумовуючи викладене, суд приходить до переконання про доведеність заборгованості відповідача перед КДПУ за фактично надані йому освітні послуги в сумі 1551,63 грн., а не як заявлено позивачем 2110,63 грн. в результаті неврахування усіх здійснених відповідачем платежів та безпідставного нарахування вартості послуг за травень та червень 2016 року в період перебування [PERSON] в академічній відпустці. Доказів зворотного позивач не надав, участь в судовому засіданні свого представника не забезпечив, тим самим скористався своїм правом щодо подання доказів на власний розсуд, в той час як збирати та відшукувати інші докази замість сторін суд не вправі. Посилання відповідача стосовно неправомірності нарахування вартості освітніх послуг за листопад 2018 року після його відрахування з навчального закладу 26 жовтня 2018 року суд вважає помилковими, оскільки в наданому позивачем звіті чітко зазначено, що у листопаді 2018 року позивачем навпаки проведено перерахунок вартості послуг з відрахуванням із попередньо нарахованої відповідачеві суми 185,21 грн. з огляду на те, що у жовтні 2018 року послуги йому було надано не за повний звітний (навчальний) місяць. Оскільки [PERSON] , будучи відрахованим з КДПУ, покладені на нього зобов`язання з оплати наданих йому освітніх послуг у повному обсязі не виконав, має заборгованість, яка станом на день ухвалення рішення не погашена та фактично ним не визнається згідно з позицією, викладеною у відзиві, тому суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість пред`явлених КДПУ позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу за договором №02-4424 від 31 серпня 2015 року про надання освітніх послуг в загальному розмірі 1551 грн. 63 коп. За положеннями ст.ст.525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Відповідно\~до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, передбачені договором та законом. Пунктом 5.1 договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України та цим договором. Зокрема, ст.625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за\~неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за\~весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором\~або законом. Формулювання ст.625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних не є неустойкою у розумінні положень ст.549 цього Кодексу. Отже, за\~змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні\~втрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за\~користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Таким чином, за прострочення виконання зобов`язань законодавством визначена відповідальність боржника, що дає позивачу право на стягнення коштів відповідно до ст. 625 ЦК України. Крім того, слід зазначити, що ст.625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, а тому поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. У ч.3 ст.510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Отже, грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі укладеного ними договору з надання освітніх послуг, є грошовими зобов`язаннями. Зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошові зобов`язання, на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Враховуючи, що спір між сторонами виник з приводу неналежного виконання [PERSON] як замовником покладених на нього зобов`язань по оплаті за навчальні послуги, що фактично надані йому КДПУ, які в розумінні ст.ст.524, 533 ЦК України є грошовими та виникли з договірних відносин, суд приходить до висновку, що до них можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (ст.625 ЦК України), що не суперечить положенням Закону України «Про вищу освіту». Зважаючи на часткову доведеність неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань по оплаті за навчання, дійсність розміру основної заборгованості в сумі 1551 грн. 63 коп., суд приходить до висновку про правомірність нарахування позивачем інфляційних втрат та 3 % річних. З огляду на те, що розрахунок позивачем проведено на суму боргу 2110 грн. 63 коп., яка є частково доведеною, суд вважає за необхідне навести власний розрахунок інфляційних втрат на 3% річних, розрахованих на доведену суму боргу 1551 грн. 63 коп. У ході судового розгляду встановлено, що відповідач [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконав, а саме не здійснив повну оплату за надані йому послуги до моменту відрахування з навчального закладу, тобто до 26 жовтня 2018 року, а тому зобов`язання є простроченим з 27 жовтня 2018 року, тому 3% річних та індекс інфляції мають розраховуватись саме із вказаної дати. Однак, враховуючи, що розрахунок позивачем проведено за період з 01 листопада 2018 року по 29 лютого 2020 року, суд,

Outcome: partial