Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-21 00:00:00

З позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості та штрафних санкцій за договором позики від 12.03.2021 року у розмірі 9077,00 гривень та за договором позики від 12.11.2021 року у розмірі 2137, 26 гривень до суд звернувся [PERSON] . Позовні вимоги мотивовані тим, що 12.03.2021 року [PERSON] на підставі договору позики, оформленного у письмовій формі та наання відповідної розписки, отримала в борг від [PERSON] грошові кошти у розмірі 9077,00 гривень, на відвовідних умовах та строку їх повернення. Кінцевий строк повернення встановлений 11.04.2021 року. Однак позичальником не виконані умови договору позики з повернення позичених коштів, що стало підставою для звернення до суду з дійсним позовом та стягнення суми у розмірі 9077,00 гривень у судовому порядку. А також між сторонами 12.11.2021 укладено договір позики та надано відповідну розписку, на підставі якої [PERSON] отримала в борг від [PERSON] грошові кошти у розмірі 2137,26 гривень на відповідних умовах та строк їх повернення. Кінцевий строк їх повернення 13.12.2021 року. Однак позичальником не виконані умови договору позики з повернення позичених коштів, що стало підставою для звернення до суду з дійсним позовом та стягнення суми у розмірі 2137,26 гривень у судовому порядку. Загалом, сума яка підлягає до стягенння становить 11214,26 гривень. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Луняченку В.О.. Ухвалою судді Київського районного суду м.Одеси Луняченко В.О. від 07.12.2022 року відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи, про що повідомлено сторони. Станом на день розгляду справи ніяких клопотань з боку учасників справи суду не надходили. Заперечень щодо розгляду справи у спрощеному провадженні також не надходило. Позивачем заперечень щодо заочного розгляду справи не надано. Від відповідача відзив на позов не надходив. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи та на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, у ч. ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тобто процесуальними нормами встановлено обов`язок учасників справи доказувати обставини при невизнані або оспорюванні них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Так судом встановлено, що 12.03.2021 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики на підставі якого, [PERSON] взяла в борг у [PERSON] грошові кошти у розмірі 9077,00 гривень, про що також останньою надано відповідну розписку. Кошти були отримані на відповідних умовах та зазначений строк повернення. Умови та строки повернення зафіксовані у договорі позики грошових коштів від 12.03.2021. Кінцевий строк повернення позичених коштів встановлений 11.04.2021 року. Станом на день звернення до суду відповідачем не виконі умови договору позики від 12.03.2021 року . відомостей щодо повернення грошових коштів станом на день розгляду справи у суду не має. Також судом встановлено, що 12.11.2021 року також між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики на підставі якого, [PERSON] взяла в борг у [PERSON] грошові кошти у розмірі 2137,26 гривень, про що також останньою надано відповідну розписку. Кошти були отримані на відповідних умовах та зазначений строк повернення. Умови та строки повернення зафіксовані у договорі позики грошових коштів від 12.11.2021. Кінцевий строк повернення позичених коштів встановлений 12.12.2021 року. Станом на день звернення до суду відповідачем не виконі умови договору позики від 12.11.2021 року . відомостей щодо повернення грошових коштів станом на день розгляду справи у суду не має. Таким чином, з моменту передання Позивачем Відповідачу грошових коштів відповідно до ч. 2 ст. 1046, ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України був укладений договір позики, істотні умови якого зафіксовані у розписці, наданій Відповідачем, а саме: визначено особу позикодавця та позичальника, суму грошових коштів, що передаються у позику, встановлено строк повернення грошових коштів та сума, яка підлягає поверненню. Відносини позики, які виникли між позивачем, як позикодавцем, та Відповідачем, як позичальником, за своєю природою є одностороннім зобов`язанням (правочином), в якому Відповідач, як позичальник, зобов`язаний повернути отриману ним грошову суму в строк, встановлений за домовленістю сторін (зазначений у розписці), а позивач, як позикодавець, має право прийняти виконання зобов`язання або вимагати належного виконання Відповідачем свого обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлене договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного Банку України. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові №6-63цс13 від 18 вересня 2013 року. В договорах позики (розписках) Відповідач однозначно взяв на себе обов`язок по поверненню отриманої грошової суми у розмірі 9077,00 грн. та у розмірі 2137,26 грн., не пізніше встановлених у договорах строках, тобто 9077,00 грн. повинні бути повернуті не пізніше 12.04.2021 року, а грошові кошти у розмірі 2137,26 грн. повинні бути повернуті не пізніше 12.12.2021 року. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. До теперішнього часу Відповідачем досі не повернуто позичені грошові кошти, у зв`язку з чим, у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість за договорам позики (розписках), розрахунок якої становить 11214,26- загальна заборгованість. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 3 ст. 533 ЦК України передбачено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Також необхідно врахувати роз`яснення Великої Палати Верховного Суду, які містяться у постанові від 16 січня 2019 року по справі №373/2054/16-ц. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові зазначила, що частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з вимогами статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Згідно з вимогами ст.ст.124,129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Після всебічного, повного дослідження, оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку, щодо необхідності задоволення позовних вимог, оскільки вони є обґрунтованими і доведеними, а також такими, що знайшли своє підтвердження при дослідженні судом. Таким чином, з Відповідача підлягає стягненню заборгованість за договорами позики у розмірі 11214,26 гривень. Також з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 992,40 гривень оскільки, відповідно до ч 1. ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved