Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-15 00:00:00

Представник Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» звернувся 18.05.2012 року до Дзержинського районного суду м.Харкова із позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути з відповідача як наймача квартири [ADDRESS] на користь позивача заборгованість по квартплаті, опаленню та гарячої води у сумі 15\~008,17 грн. та судовий збір у сумі 214,60 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS] знаходиться на балансі позивача, а відповідач постійно проживає в квартирі [ADDRESS] вказаного будинку. Зазначає, що станом на 01.12.2008 року заборгованість відповідача по квартплаті, опаленню та гарячій воді становить 7257,89 грн. У 2008 році нараховано квартплату 37,41 грн., гаряча вода 55,18 грн. У 2009 році нараховано квартплату 596,27 грн., гаряча вода 478,76 грн., опалення 1429,83 грн.. У 2010 році нараховано квартплату 701,52 грн., гаряча вода 767,48 грн., опалення 1260,54 грн.. На протязі з 12.12.2008 року по 01.12.2011 року загальна заборгованість складає 15\~008,17 грн. Тариф при нарахуванні квартплати у вказаному будинку було затверджено НТУ «ХПІ» №410-1 від 16.07.2008 року. Сума наданих послуг на утримання житлового будинку у 2009, 2010 роках складає 1,344 грн. за 1 кв.м загальної площі житла. Також тариф було затверджено наказом НТУ «ХПІ» №257-1 від 11.06.2009 року. Послуги по утриманню житлового будинку по [ADDRESS] складаються з прибирання прибудинкової території, прибирання підвалів та технічних поверхів, вивіз та утилізація твердих побутових та негабаритних відходів, технічне обслуговування внутрішньобудинкової систем водопостачання, технічне обслуговування системи водовідведення, технічне обслуговування системи теплопостачання, технічне обслуговування бойлерів, обслуговування димовентканалів, освітлення місць загального користування, прибирання сходових клітин, деритізація та дезінсекція, підготовка житлового фонду до осінньо-зимового періоду. Частина послуг надається позивачем, а частина третіми особами. Для забезпечення утримання житлових домів та прибудинкових територій НТУ «ХПІ» у 2008 році, 2009 році, 2010 році та 2011 році були укладені договори з КП «Харківські теплові мережі» про постачання теплової енергії, з АК «Харківобленерго» на постачання електроенергії, з ЧП «Мегатранс» на вивіз ТБО, з ТОВ НПП «Техносервіс» на послуги по перевірці димоходів та вентканалів від газових приладів, з КП профілактичної дезінфекції «Медик» на виконання послуг з профілактичної дезинфекції приміщень. Заочним рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова (головуючий суддя Задорожний М.І.) від 22.01.2013 року позовні вимоги задоволено, яке ухвалою суду від 11.03.2014 року скасовано та справу призначено до розгляду в загальному порядку. Позивачем подано до суду уточнену позовну заяву, в якій просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь позивача заборгованість по квартплаті, опаленню та гарячій воді у сумі 15\~008,17 грн. та судовий збір у сумі 214,60 грн. Ухвалою суду від 14.10.2014 року витребувано докази у позивача. Ухвалою суду від 21.04.2015 року провадження у справі зупинено до вирішення питання правонаступництва. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказана справа розподілена в провадження судді Дзержинського районного суду м.Харкова Цвірюка Д.В. 10.03.2021 року. Ухвалою судді Дзержинського районного суду м.Харкова Цвірюка Д.В. від 15.03.2021 року провадження у справі поновлено, цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалами суду від 20.05.2021 року, від 18.08.2021 року, від 30.09.2021 року, від 02.11.2021 року витребувано докази у справі. Ухвалою суду від 29.12.2021 року залучено до участі у справі правонаступників відповідача та третю особу. Ухвалою суду від 17.03.2022 року здійснено перехід з розгляду цивільної справи в порядку спрощеного позовного провадження до розгляду в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 31.08.2022 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 28.11.2022 року витребувано докази від КП «Харківські теплові мережі». Представник позивача в судове засідання не з`явився, про розгляд повідомлявся, надав заяву, в якій просив справу розглянути у відсутність представника НТУ «ХПІ», позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала, посилаючись на відсутність договірних відносин з позивачем, просила застосувати трирічний строк позовної давності до заявлених вимог. Суд, заслухавши вступне слово відповідача [PERSON] , з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, безпосередньо дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх кожний\~окремо та\~у сукупності\~й взаємозв`язку, дійшов наступного. Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Відповідно до ч 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.» Відповідно до ч.ч. 2, 3\~ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.» Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. \~\~Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зі змісту свідоцтва про право власності на житло від 07.06.2006 року №1-06-336 вбачається, що квартира [ADDRESS] загальною площею 56,2 кв.м. належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] (а.с.8 том 1). Згідно свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] вбачається, що [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » у зв`язку з укладенням шлюбу 03.10.2008 року (а.с.9 том 1). Судом встановлено, що на час виникнення та існування спірних правовідносин Національний технічний університет «Харківський політехнічний інститут» є балансоутримувачем житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується довідкою від 06.07.2010 року №66/62 (а.с. 112 том 1), Статутом НТУ «ХПІ», Положенням про систему обслуговування, ремонту та утримання жилих будинків. Зі змісту пояснень, наданих відповідачем в судовому засіданні, вбачається, що з\~мешканцями будинку по [ADDRESS] окремі договори на постачання житлово-комунальних послуг не укладені. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків. Протягом спірного періоду отримання та оплата житлово-комунальних послуг регулювалася Законами України № 1875-IV від 24.06.2004 «Про житлово-комунальні послуги» (надалі Закон № 1875-IV), який утратив чинність 01.05.2019. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.\~\~ Згідно п. 1 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством (п.10 ч.1 ст.1 Закону № 1875-IV). Частиною 2 стаття 3 Закону № 1875-IV визначено, що предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ч.ч.2, 4 ст.19 Закону учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Балансоутримувачем будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (надалі балансоутримувач) згідно з пунктом 3 ч.1 ст.1 Закону № 1875-IV є власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Аналіз вимог даного Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акту спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема, на комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання догооврів на виконання послуг, контроль виконання умов догоовру тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Також частиною 1 ст.19 Закону «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. При цьому споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пункти 1,5 ч.3 ст.20 Закону № 1875-IV). Проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст.20 Закону\~ споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Водночас такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Отже, згідно з наведеними законодавчими нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг саме по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, такого ж правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 20 вересня 2018 року у справі №751/3840/15-ц, від 14 листопада 2018 року у справі №461/12597/15-ц, від 09 серпня 2019 року №459/3958/15-ц). Положеннями ст.ст. 151, 162 ЖК УРСР встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Зміст положення частини четвертої статті 319 ЦК України про те, що власність зобов`язує, яке має більш загальний характер, фактично розкривається через закріплений у наступній частині цієї статті принцип, що забороняє власникові використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Крім того, згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. З листа\~КП «Харківські\~теплові мережі»\~від 12.12.2022\~року №238\~вбачається,\~що до\~жовтня 2016\~року нарахування за теплову енергію проводилось юридичній особі Національному технічному університету «Харківський політехнічний інститут» відповідно до наданих загально-будинкових звітних відомостей по приладам обліку теплової енергії. Отже, з наявних матеріалів справи вбачається, що у спірний період житловий будинок по [ADDRESS] не переведений на прямі розрахунки з підприємствами-постачальниками житлово-комунальних послуг та оплата житлово-комунальних послуг з утримання будинку, опалення та гарячу воду здійснювалась мешканцями будинку балансоутримувачу будинку, яке має право на відшкодування вартості сплачених послуг за рахунок споживачів цих послуг. При розгляді даної справи сторона відповідачів не посилалась на те, що житлово-комунальні послуги за адресою їх проживання не надавалися чи надавалися неналежної якості. Тариф при нарахуванні квартплати у будинку по [ADDRESS] було затверджено наказом НТУ «ХПІ» №410-1 від 16.07.2008 року, яким нові тарифи встановлено з 01.07.2008 року та становлять 0,861 грн. за 1 кв.м. Крім того, наказом НТУ «ХПІ» №257-1 від 11.06.2009 року встановлено з 01.06.2009 року нові тарифи по квартирній платі житлових будівель університету, які становлять 1\~344 грн. за 1 кв.м житлової площі (а.с. 113-116 том 1). Зі змісту позову та наданих документів вбачається, що послуги по утриманню житлового будинку по [ADDRESS] складаються з: прибирання прибудинкової території, прибирання підвалів та технічних поверхів, вивіз та утилізація твердих побутових та негабаритних відходів, технічне обслуговування внутрішньобудинкової систем водопостачання, технічне обслуговування системи водовідведення, технічне обслуговування системи теплопостачання, технічне обслуговування бойлерів, обслуговування димовентканалів, освітлення місць загального користування, прибирання сходових клітин, деритізація та дезінсекція, підготовка житлового фонду до осінньо-зимового періоду. Частина послуг надається позивачем, а частина послуг надається третіми особами на підставі договорів (а.с.114, 116 том 1). Встановлено, що для забезпечення утримання будинку та прибудинкової території за вказаною адресою НТУ «ХПІ» 01.12.2002 року укладено договір №7075 з КП «Харківські теплові мережі» на постачання теплової енергії та 01.04.2010 року додаткову угоду до договору №7075 від 01.12.2002 року. Інших договорів матеріали справи не містять. На виконання ухвали суду від 20.05.2021 року про витребування доказів, позивачем повідомлено, що актами №4 від 12.03.2014 року та №5 від 16.02.2015 року «Про вилучення для знищення документів, що не підлягають зберіганню» знищено усі господарські, житлово-комунальні договори та додатки до них за 2008-2011 роки (а.с. 146-151 том 2). Відповідно до наданих позивачем актів виконаних робіт, виконавцями були виконані роботи з вивезення твердих відходів, ремонту вентиляційнийх коробів житлового будинку, проведення робіт з дезінфекції, перевірки димоходів та вентиляційних коробів, виконання робіт з теплопостачання, водопостачання, водовідведення, постачання природного газу (а.с.15-23, 25-34, 181-248 том 1). Зазначені роботи були сплачені НТУ «Харківський політехнічний інститут», що підтверджується наданими до суду платіжними дорученнями (а.с.24, 35-48 том 1). З наданого НТУ «ХПІ» розрахунку заборгованості вбачається, що позивач просить стягнути заборгованість за квартплатою, опаленням та підігрів води (а.с. 10-11 том 1). Як випливає з особового рахунку, відкритого на ім`я [PERSON] за адресою [ADDRESS] заборгованість за комунальні послуги станом на листопад 2011 року становить 15\~008,17 грн. Приписами цивільного законодавства передбачено, що Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України). Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або зміна його умов не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Вирішуючи питання про обґрунтованість заявленого до стягнення з відповідачів розміру заборгованості, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~\~залежно від порядку затвердження\~\~цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: 1) перша група - житлово-комунальні послуги,\~\~ціни/тарифи\~\~на які\~\~затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених\~\~законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері\~\~комунальних послуг та національна\~\~комісія,\~\~що здійснює державне\~\~регулювання у сфері енергетики; 2) друга група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи\~\~на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території; 3) третя група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін). Ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом. Розмір плати за утримання будинків і споруд прибудинкових територій встановлюється відповідно до ч. 3 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від капітальності рівня облаштування та благоустрою.\~\~ Частиною 3 статті 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що органи місцевого самоврядування\~\~встановлюють тарифи\~\~на житлово-комунальні послуги в розмірі не нижче економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво (надання). Згідно рішення Харківської міської ради від 04.10.2006 № 806 тариф за м.кв загальної площі складав - 0,695 грн/м2, до складу якого входили наступні послуги (грн/м. кв): прибирання прибудинкової території -0,313; прибирання підвалів, тех. поверхів, покрівель - 0,004; вивіз та утилізація ТПВ -0,121; технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем водопостачання - 0,060; технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем водовідведення технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем це опалення - 0,085; обслуговування димових та вентиляційних каналів -0,017; освітлення місць загального користування - 0,055. Рішення набрало чинності з 01.01.2007. Згідно рішення Харківської міської ради від 20.02.2009 № 72 тариф за 1 м2 загальної площі складав - 0,913 грн/м2, до складу якого входили наступні послуги (грн/м. кв) урахуванням ПДВ: прибирання прибудинкової території - 0,414; вивіз та утилізація ТПВ - 0,189; технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем водопостачання - 0,063; технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем водовідведення - 0,053; технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем централізованого опалення - 0,087; обслуговування димових та вентиляційних каналів - 0,033; освітлення місць загального користування - 0,074. Рішення набрало чинності з 01.03.2009. Згідно рішення Харківської міської ради від 20.12.2011 № 893 (зі змінами, внесеними виконавчим комітетом від 27.01.2012 № 39) тариф за м2 загальної площі складав -1,235 грн/м2. Рішення набрало чинності з 01.01.2012. Згідно рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 10.05.2017 № 283 були скориговані тарифи на послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, які знаходяться в комунальній власності територіальної громади м. Харкова, які були затвердженні рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 20.12.2011 № 893 (зі змінами). Рішення набрало чинності з 01.06.2017. Тариф за 1 м2 загальної площі складав - 1,861 грн/м2. Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 11.05.2018. № 318 були скориговані тарифи на послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, які знаходяться в комунальній власності територіальної громади м. Харкова, які були затверджені рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 20.12.2011 № 893 (зі змінами). Рішення набрало чинності з 01.06.2018. Тариф за 1 м2 загальної площі складає - 2,251 грн/м2. Тому при обрахуванні розміру заборгованості за квартирну плату у спірний період слід виходити саме із встановлених вище норм споживання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території за адресою: [ADDRESS] . Натомість стороною позивача не надано суду належних та допустимих доказів того, що збільшення вартості послуг по утриманню будинку, споруд та прибудинкової території (квартплати) по [ADDRESS] є доцільним та обґрунтованим, та що відповідачі були належним чином повідомлені про таке збільшення тарифів. При цьому суд погоджується із розрахунком заборгованості за послуги з опалення та підігріву води, наданим позивачем. Натомість стороною відповідача не надано належних, достатніх та достовірних доказів спростування розрахунків позивача в цій частині. Разом із\~цим,\~статтею 256\~ЦК України\~закріплено,\~що позовна\~давність \~це строк,\~у межах\~якого особа\~може звернутися\~до суду\~з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до вимог ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з вимогами ч.3 ст.267 ЦК України та ч.4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. При цьому відповідно до ст.253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Частинами першою та п`ятою статті 261 ЦК України\~встановлено, що за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Згідно з ч.ч.2,3 ст.264 ЦК України\~позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.\~\~Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (рішення у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» та у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні просила застосувати строк позовної давності у три роки. Враховуючи, що представник позивача звернувся до суду з даним позовом 18.05.2012 року, суд вважає за необхідне застосувати 3-річний строк позовної давності до вимог позивача, а тому позовні вимоги за період до 17.05.2009 року задоволенню не підлягають у зв`язку із пропуском позивачем строку позовної давності і відсутністю поважних причин пропущення позовної давності. Доказів, які б свідчили про переривання строку позовної давності матеріали справи не містять та не надані представником позивача в судовому засіданні. Отже, за спірний період стягненню підлягають наступні послуги: квартирна плата у розмірі 1569,09 грн., виходячи з розрахунку 0,913 грн/м2 житлової площі квартири відповідачів, плата за гарячу воду у розмірі 1946,47 грн. та опалення у розмірі 2920,24 грн., а всього 6435,80 грн.. З огляду на викладене, з відповідачів на користь НТУ «ХПІ» належить стягнути у солідарному порядку заборгованість за комунальні послуги за період з 18.05.2009 року по 30.11.2011 року у загальному розмірі 6435,80 грн., що включає квартплату, опалення та гарячу воду. Посилання відповідача на квитанцію на комунальні послуги за 2021 рік та 2022 рік, згідно змісту якої заборгованість за квартплату становить менший розмір, ніж заявлено позивачем до стягнення у позові, суд не приймає до уваги, оскільки як встановлено вище, з жовтня 2016 року квартиру [ADDRESS] переведено на прямі розрахунки з КП «Харківські теплові мережі» та нарахування виконуються за конкретним особовим рахунком. Крім того, у вказаній квитанції зазначено розмір заборгованості саме за квартплату, тоді як позивач просить стягнути заборгованість окрім цього, ще з опалення та підігрів води за період, коли нарахування за теплову енергію проводилось юридичній особі Національному технічному університету «Харківський політехнічний інститут» відповідно до наданих загально-будинкових звітних відомостей по приладам обліку теплової енергії. Статтями 12, 81 ЦПК України\~передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Відповідно до ст.76 ЦПК України\~доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових, електронних доказів, висновків експертів, показань свідків. При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. У ч.ч.1, 2, 8 статті 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову частково знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про часткове задоволення позовних вимог. Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до ст.ст 141, 142 ЦПК України та ЗУ «Про судовий збір». Оскільки позовні вимоги частково задоволені, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 214,60 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial