Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Одеської міської ради, Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла» про визнання права власності, посилаючись на те, що у розпорядженні та у свідоцтві про право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , вказана померла на момент приватизації [PERSON] . Позивач звернулася до Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла» із заявою про приведення свідоцтва у відповідність з фактичними обставинами, які існували на день його видання, однак листом №103-П/01-07 від 31 серпня 2022 року їй було роз`яснено, що всі спірні питання, що стосуються приватизації житла вирішуються у судовому порядку, що стало підставою для звернення позивача до суду за захистом своїх прав. Позивач в судове засідання не з`явилася, її представник подав до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити у повному обсязі, справу розглянути без участі сторони позивача, проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник відповідача Одеської міської ради в судове засідання не з`явилась, про дату час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подала. Представники відповідача Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла» в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подали. Відповідно до\~ч.1\~ст.\~280\~ЦПК України,\~суд може\~ухвалити заочне\~рішення на\~підставі наявних\~у справі\~доказів за\~одночасного існування\~таких умов: відповідач\~належним чином\~повідомлений про\~дату,\~час і\~місце судового\~засідання; відповідач\~не з`явився\~в судове\~засідання без\~поважних причин\~або без\~повідомлення причин; відповідач\~не подав\~відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до розпорядження органу приватизації від 13 вересня 1993 року №22189, квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , передано в приватну спільну сумісну власність [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Уповноваженим власником квартири визначено [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 13 вересня 1993 року, квартира яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] дійсно належить на правах спільної сумісної власності [PERSON] та членам її сім`ї [PERSON] , [PERSON] . Загальна площа квартири становить 60,0 кв.м.. Свідоцтво видане згідно з розпорядженням (наказом) від 13 вересня 1993 року №22189 та зареєстровано і записано у реєстрову книгу за №3-2213. Заочним рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 08 червня 2021 року у справі №521/12214/20 позов [PERSON] до Одеської міської ради, Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла» про визнання незаконними правового акту, що порушує право власності, визнання права власності в порядку спадкування за законом та визнання права власності за набувальною давністю задоволено частково. Визнано незаконними та скасовано розпорядження органу приватизації №22189 від 13 вересня 1993 року та свідоцтво про право власності на житло від 13 вересня 1993 року, видане Управлінням ЖКГ Виконкому Одеської міської ради народних депутатів, зареєстроване і записане у реєстрову книгу за №3-2213 в частині передачі у власність 1/3 частки квартири [ADDRESS] [PERSON] , померлій [INFO] . Визнано за [PERSON] право власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS] у порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . У задоволенні інших вимог [PERSON] до Одеської міської ради, Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла» відмовлено. Таким чином, судом встановлено, що квартиру [ADDRESS] було приватизовано на позивача [PERSON] , її доньку [PERSON] та її матір [PERSON] у рівних частках, що становить відповідно по 1/3 ідеальній частці на кожного співвласника. Однак розпорядження органу приватизації та свідоцтво про право власності на зазначену квартиру були видані після смерті [INFO] [PERSON] . [PERSON] 04 серпня 2022 року звернулася до Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла» із заявою, в якій просила виконати рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 08 червня 2021 року у справі №521/12214/20 шляхом внесення змін в Розпорядження органу приватизації №22189 від 13 вересня 1993 року та Свідоцтво про право власності на житло від 13 вересня 1993 року видане Управлінням ЖКГ Виконкому Одеської міської ради народних депутатів з правильним визначенням часток по Ѕ частці на [PERSON] та [PERSON] та виключенням з документів померлої до приватизації [PERSON] . З відповіді Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла» від 31 серпня 2022 року №103-П/01-07 вбачається, що виконати вищезазначене рішення суду не представляється за можливе у зв`язку з тим, що КП «Міське агентство з приватизації житла» не являється органом приватизації. Заявнику роз`яснено, що згідно зі ст. 8 пункт 11 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» всі спірні питання, що стосуються приватизації житла вирішуються у судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст 2 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Згідно із ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Відповідно до ст.ст. 355-356 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Відповідно до ст. 357 ЦК України, частки в праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Відповідно до роз`яснень, що містяться у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» (пункт 17), розглядаючи позови, пов`язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Так, спільною сумісною власністю, зокрема, є: квартира, будинок, житлові приміщення у гуртожитках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно в них мешкають, у їх спільну сумісну власність (стаття 8 Закону України від 19 червня 1992 року № 2482-ХІІ «Про приватизацію державного житлового фонду»). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як передбачено ст. 328 ЦК України, право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Стаття 13\~ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 76\~ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтею 89\~ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] до Одеської міської ради, Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла» про визнання права власності.

Outcome: approved