Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-15 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що рішенням Ковельського міськрайонного суду від 13.10.2020, яке набрало законної сили, поновлено [PERSON] на посаді вчителя математики Опорного навчального закладу «Люблинецька загальноосвітня школа І-III ступенів» Люблинецької селищної ради Волинської області з 02.07.2020 на умовах строкового трудового договору з періодом роботи з 01.07.2020 по 30.06.2021. Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 05.07.2021, яке набрало законної сили, стягнуто з Опорного навчального закладу «Люблинецька загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» Люблинецької селищної ради Волинської області за рахунок коштів Управління гуманітарної сфери виконавчого комітету Люблинецької селищної ради на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 23746,96 грн. Виплата в сумі 23746,96 грн. [PERSON] здійснена управлінням гуманітарної сфери виконавчого комітету Люблинецької селищної ради 18.08.2021. Оскільки [PERSON] була незаконно звільнена на підставі наказу директора ОНЗ «Люблинецька ЗОШ І-ІІІ ступенів» [PERSON] № 49-к/тр від 01 липня 2020 року, з відповідача [PERSON] позивач просить стягнути 23749,96 грн. Заперечення відповідача. Відповідачем подано відзив на позов. Відповідач вказує, що нею було подано заяву про добровільне відшкодування завданої шкоди, згідно якої вона просила відшкодовувати з заробітної плати щомісячно по 5000 грн. до повного відшкодування шкоди. На сьогодні нею сплачені 10000 грн. Просила провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю предмету спору. Мотивувальна частина рішення. Згідно ч.5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13.10.2020, яке набрало законної сили, поновлено [PERSON] на посаді вчителя математики Опорного навчального закладу «Люблинецька загальноосвітня школа І-III ступенів» Люблинецької селищної ради Волинської області з 02.07.2020 на умовах строкового трудового договору з періодом роботи з 01.07.2020 по 30.06.2021. Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 05.07.2021, яке набрало законної сили, постановлено стягнути з Опорного навчального закладу «Люблинецька загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» Люблинецької селищної ради Волинської області за рахунок коштів Управління гуманітарної сфери виконавчого комітету Люблинецької селищної ради на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 23746,96 грн. з відрахуванням загальнообов`язкових податків та зборів. [PERSON] працює на посаді директора ОНЗ «Люблинецька ЗОШ І-ІІІ ступенів». Частиною 1 ст.130 КЗпП України визначено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. Працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу (пункт 8 частини 1 статті 134 КЗпП України). Статтею 237 КЗпП України визначено, що суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо роботодавець затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі. Згідно з роз`ясненнями, які містяться в пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29.12.1992 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, завданої підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі п.8 ст.134 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або яким затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини. Відповідно до ч.4 ст.136 КЗпП України, стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу. Право прокурора на звернення до суду у визначених законом випадках та участь у розгляді судом справ за його позовами передбачено ч.3 ст.56 ЦПК України. Оскільки [PERSON] , працюючи на посаді директора ОНЗ «Люблинецька ЗОШ І-ІІІ ступенів», на підставі наказу № 49-к/тр від 01.07.2020 незаконно звільнила [PERSON] з посади вчителя математики, тому на [PERSON] , як на посадову особу, яка винна в незаконному звільненні працівника, покладається обов`язок відшкодувати шкоду, заподіяну Управлінню гуманітарної сфери виконавчого комітету Люблинецької селищної ради. Згідно наказу Управлінням гуманітарної сфери виконавчого комітету Люблинецької селищної ради «Про стягнення коштів із [PERSON] » № 74 від 03.08.2022, з заробітної плати [PERSON] , добровільно, за її заявою, щомісячно проводяться відрахування в розмірі 5000,00 гривень. Зазначену обставину слід врахувати при постановленні рішення. Однак, ця обставина не позбавляє прокурора звернутись до суду з позовом. Згідно ст.267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Суму, яка залишилась до сплати, слід розстрочити, з тим щоб щомісяця відповідач сплачувала не більше 5000 гривень, як це відбувалося до судового рішення, до повного погашення суми. Оскільки позов задоволено, то, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути судові витрати в сумі 2481,00 грн.

Outcome: approved