Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-19 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області надійшов зазначений вище позов, який позивач обґрунтовує тим, що 29.05.2019р. р. між АТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] укладено договір у вигляді заяви про приєднання № 284664211/111119 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки). Банк на підставі вказаної заяви відкриває поточний рахунок № [NUMBER] в гривні на умовах тарифного пакету «Мій комфорт» та надає клієнту платіжну картку типу «Моя карта» та пін-конверт до неї за наявності. Банком встановлено відновлювальну кредитну лінію в розмірі 49000,00грн. Згідно із Положенням про кредитування клієнтів АТ «Ощадбанк», затвердженого постановою правління ПАТ «Державний ощадний банк України», процентна ставка за користування кредитними коштами визначена в розмірі 0,001% річних та щомісячна комісійна винагорода за обслуговування кредиту у розмірі 3,2% від залишку використаної заборгованості за кредитом. Таким чином, банк виконав свої зобов`язання за договором, проте, відповідач порушує умови договору щодо повернення кредиту та сплати процентів, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість, яка станом на 21.09.2021р. становить 57049,57 грн, що складається з: основної заборгованості (простроченої) - 48981,32 грн, процентів та комісії за користування кредитом - 7777,81 грн, комісія за розрахунково-касове обслуговування - 62,79грн, 3 % річних на суму простроченого кредиту - 117,96 грн, 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів та комісії за користування кредитом - 50,73 грн, сума інфляційних втрат на суму простроченого кредиту - 19,60грн, сума інфляційних втрат на суму нарахованих та несплачених процентів та комісії - 39,36грн. Просять стягнути з [PERSON] суму кредитної заборгованості в розмірі 57049,57 грн. та судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином, в тому числі шляхом розміщення оголошення на сайті судової влади, а тому, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без його участі та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що відповідач звернувся до ПАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є АТ «Державний ощадний банк України», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим 29.05.2019 р. підписав заяву про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (надалі - ДКБО), відповідно до якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статями 626, 628 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частинами 1,2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ «Державний ощадний банк України»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони повинні бути зрозумілими усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Разом з тим, у заяві позичальника від 29.05.2019 р. процентна ставка не зазначена. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 22.10.2018 р., посилався на ДКБО, паспорт споживчого кредиту та таблицю обчислення загальної вартості Кредиту для споживача. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей ДКБО, паспорт споживчого кредиту, таблицю обчислення загальної вартості Кредиту для споживача розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до ДКБО в АТ «Державний ощадний банк України», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Суд вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки ДКБО з додатками, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим же позивачем у період з часу виникнення спірних правовідносин та до моменту звернення до суду із вказаним позовом. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови надання банківських послуг в АТ «Державний ощадний банк України», відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, комісії за розрахунково-касове обслуговування, надані банком роздруківки сторінок типового ДКБО, Додатку №5 та таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за кредитним договором в АТ «Державний ощадний банк України», не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з [PERSON] кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно з ч. 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинне здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем правила надання банківських послуг АТ «Державний ощадний банк України», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, адже лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Отже, на думку суду, типовий ДКБО, Додаток №5 та таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за кредитним договором в АТ «Державний ощадний банк України», що розміщені на сайті www.oschadbank.ua та роздруківки, яких містяться у матеріалах цієї справи, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 29.05.2019 р. шляхом підписання заяви, оскільки вони не містять підпису відповідача. Таким чином, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за нарахованими процентами та комісією за користування кредитом в розмірі 7777,81 грн., 3%річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом в розмірі 50,73грн., втрат від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 39,36грн. у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача щодо їх сплати позивачу у заяві від 29.05.2019 р. Однак, враховуючи, що в матеріалах справи наявна виписка по рахунку № [NUMBER] за період з 31.05.2019р. до 21.09.2021р., відповідно до якого відповідачем отримано грошові кошти від Банку в розмірі 105754,20грн. При цьому, відповідачем добровільно повернуто кошти у розмірі 56772,88грн. Тому, залишок заборгованості становить 105754,20грн.-56772,88грн.=48981,32грн. Тому враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в повній мірі в добровільному порядку АТ «Державний ощадний банк України» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд погоджується із тим, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом стягнення з боржника фактично отриманої суми грошових коштів. Аналогічна позиція міститься в Постанові Верховного суду від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19). Таким чином, суд погоджується з тим, що позивачем обґрунтовано зазначено про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника заборгованості за тілом кредиту у розмірі 48981,32 грн., 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу у розмірі 117,96грн., та втрат від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу 19,60грн., що в сумі становить 49118,88грн. За подання позовної заяви позивач сплатив судовий збір у розмірі 2270,00 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що суд задовольнив позов частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1874,36 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial