Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-22 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом у якому, із врахуванням заяви від 14.04.2021, просить: - визнати незаконним та скасувати рішення Виконкому Бабушкінської районної в м. Дніпрі ради №654 від 20.09.2002 та №681 від 17.09.2004; - визнати незаконними та зобов`язати [PERSON] , [PERSON] знести другий поверх над кв. 2 та стіни новобудови в «Б-1», гараж «Е» та прибудову до «А-1» кв.4, а також відновити загальний підвал під приміщенням «А-1» та вхід в загальний підвал в домоволодінні [ADDRESS] . Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.08.2020 було відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою від 16.07.2021 підготовче засідання закрито, справу призначено до розгляду в судовому засіданні. Узагальнені доводи учасників справи. В обґрунтування позову позивач зазначає, що вона є власником 36/100 частин домоволодіння, [ADDRESS] . Рішенням Виконкому Бабушкінської районної в м. Дніпрі ради №681 від 17.09.2004 затверджено приймання частини вказаного житлового будинку, які були реконструйовані на підстав рішення №654 від 20.09.2002. Вказані рішення порушують права позивача, оскільки позивач не надавала дозволу на перебудову та добудову спільного майна. Крім того речові права на земельну ділянку, на якій здійснено добудову не оформлені. Внаслідок добудови значно збільшилася площа будівель, відбулось захоплення та перебудова підвальних приміщень, загороджено вікно кухні, якою користується позивач. [PERSON] та [PERSON] також збудували гараж під яким опинилися комунікаційні мережі. Згідно відзиву [PERSON] покликається на пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду. Вказує, що перебіг строку позовної давності розпочав свій перебіг з 11.04.2006, коли вона вперше звернулася до суду про оскарження рішення виконавчого комітету. Справа за аналогічним позовом вже розглядалася судами. У 2008 році вона подарувала сину [PERSON] 15/100 частин спірного домоволодіння, 06.12.2018 [PERSON] подарував їй 18/100 частин домоволодіння. Порядок користування домоволодінням було визначено та він є обов`язковим. Відповідачам належить право не на частки у домоволодінні а на конкретно-визначене майно. На здійснення будівельних робіт була усна згода позивача. Земельна ділянка не приватизована через бездіяльність позивача. Кухня позивача переобладнана із коридору, а відсутність світла там обумовлена її розташуванням. У позивача також є перебудови. Також [PERSON] вказує про право співвласника здійснити добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав (ч.4 ст.257 ЦК України). Вказує, що будівельні роботи розпочаті на підставі відповідного дозволу, а після їх завершення об`єкт введено в експлуатацію. Оскільки позивач не має права власності на землю то його покликання на будівництво відповідачем на невідведеній для цього земельній ділянці не можуть братися до уваги. Одночасно звертає увагу на принцип цілісності земельної ділянки та розміщених на ній будівель. Права позивача будівництвом та оскаржуваними рішеннями не порушені. Зазначає, що встановлення судами наявності у позивача права на підвал є висновками суду, а не обставинами, звільненими від доказування. Звертає увагу, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою, та позбавить відповідачів їхнього майна. Позивач подала заяву про поновлення строку позовної давності, у якій зазначила, що вона протягом тривалого часу вживала заходів до захисту порушеного права. Останній раз у захисті права їй було відмовлено з формальних причин. Остаточне рішення Верховного Суду нею було отримано в 2019 році. Згідно відзиву відповідач [PERSON] позов визнає. Згідно пояснень ГТУЮ у Дніпропетровській області, останнє вважає, що дана справа не стосується його прав та обов`язків. В судовому засіданні позивач та її представник вимоги позову підтримала, дали пояснення, аналогічні фабулі позовної заяви. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та представник навели доводи, аналогічні фабулі відзиву. Просили у задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Інші учасники в судове засідання не з`явилися, причин нез`явлення не повідомили. Дніпропетровською обласною прокуратурою явку представника не забезпечено. Обставини, встановлені судом. Згідно рішення Виконкому Бабушкінської районної в м. Дніпрі ради №654 від 20.09.2002 [PERSON] дозволено проектування та реконструкцію частини жилого будинку піт. «Б» у домоволодінні по [ADDRESS] з проектом, виконаним приватним підприємством «АРЧІ». Згідно рішення Виконкому Бабушкінської районної в м. Дніпрі ради №681 від 17.09.2004 затверджено за [PERSON] акт приймання частини житлового будинку піт. «Б-1» у домоволодінні по [ADDRESS] та перебудованого зі навісу гаража «Е». Крім того цим рішенням надано правомочності переплануванню квартири [ADDRESS] прибудови літ «А.-1» та переплануванню підвалу під літ. «А-1» [PERSON] . Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05.12.2012 у справі №2-1968/11, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.08.2014, відмовлено [PERSON] у задоволенні її позову до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та інших про визнання права власності на Ѕ частину підвалу під будинком «А-1». В межах вказаної справи встановлено наступне. У [ADDRESS] , домоволодіння складається з жилого будинку під літ. «А-1» на дві квартири з підвалом, жилого будинку під літ. «Б-1» на чотири квартири, з надвірних господарських будівель гаражів під літ. «Е», «И», «К», «П», погребу з шийкою під літ. «В», сараю під літ. «З», побутових споруд навісу під літ. «Ж», огорожі, хвіртки та інших під №№ 1ч4, 7ч13, мостіння ІчІІ. У будинку під літ. «А-1» жилою площею 94,3 м2, загальною площею 221,3 м2 шляхом прибудови і перебудови корисна площа збільшена у квартирі № 5 за рахунок добудови під літ. «А1-1», «а-1», «А2-1», «а1-1», «а2-1», «а3» та в квартирі № 4 - за рахунок добудови під літ. «А3-1», сіней під літ. «а5» і переобладнаного підвалу. Так, протягом 2002 - 2004 років, з дозволу виконкому Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради, за рішенням №654 від 20.09.2002 відповідачі Шелудякови власним коштом виконали, серед іншого, перебудову підвалу, квартири № 4 у жилому будинку під літ. «А-1» і прибудову під літ. «А3-1», що прийняті до експлуатації згідно з абзацом другим ч.2 ст.331 ЦК України за актом, затвердженим рішенням виконкому Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради № 681 від 17.09.2004. Внаслідок перебудови збільшилася загальна площа трикімнатної квартири №4 до 90,5 м2 за жилої площі 33,5 м2 з можливістю використання частини приміщень підвалу загальною площею 43,6 м2, розташованих під квартирою № 4 і добудовою під літ. «А3-1», під кімнату відпочинку, сауну, душову, басейн, комору, корисна площа яких склала 32,9 м2. В свою чергу добудова під літ. «А3-1» споруджена на місці входу у підвал під літ. «а3» та приміщень коридору і комори квартири № 4 у добудові «а-1». Це домоволодіння належить на праві спільної власності позивачу [PERSON] , відповідачам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і третій особі [PERSON] , у частці без зміни розміру їх часток після виконаних будівельних робіт. Свою частку у спільній власності позивач [PERSON] купила, а [PERSON] за ціною в 13 600 гривень продав, на умовах укладеного ними договору купівлі-продажу, який 17.05.1999 в м. Дніпропетровську посвідчила приватний нотаріус Гезь В.Н. Дніпропетровського міського нотаріального округу із записом у реєстрі під № 1020. [PERSON] свою частку у 2008 році отримав в дар від своєї матері [PERSON] , яку вона набула, прийнявши дар від [PERSON] згідно з ст.ст. 113, 243 ЦК УРСР на умовах договору дарування від 10.01.2001, що посвідчений приватним нотаріусом Сусловою Н.Б. Дніпропетровського міського нотаріального округу із записом у реєстрі під № 13, тоді як [PERSON] успадкував цю частку у спільній власності після [PERSON] , про що 19.08.1998 було видане свідоцтво про право на спадщину за законом. Порядок користування квартирами будинків цього домоволодіння встановлений співвласниками в умовах нотаріально посвідченого договору конкретного користування від 24.11.1976 відповідно до частки кожного з наступною зміною розміру часток за рішенням народного суду Бабушкінського району м. Дніпропетровська від 20.05.1985. За встановленим порядком користування [PERSON] відповідно до її частки у праві власності надавалася в натурі квартира №4 в жилому будинку під літ. «А-1» жилою площею 33,9 м2, Ѕ частина підвалу під будинком під літ. «А-1» і Ѕ частина входу до нього та споруди загального користування. За цим же порядком частці у спільній власності відповідало надання [PERSON] у володіння і користування в натурі квартир №№5 , 7 в жилому будинку під літ. «А-1» жилою площею 60,1 м2, сараю під літ. «Г», погребу з шийкою під літ. «В», гаражу під літ. «П», вбиральні під літ. «Д», сараїв «М», «Н», «О», Ѕ частина підвалу під будинком під літ. «А-1» і Ѕ частини входу до нього та споруди загального користування. Проте, з 1947 року підвал значився лише під будинком під літ. «А-1» з розмірами 8,03х7,84 м, тобто площею 63 м2, і на час придбання позивачем [PERSON] своєї частки у спільній власності в 1999 році під добудовою під літ. «а-1» підвалу не було. В судовому засіданні знайшло своє підтвердження використання відповідачами [PERSON] спільного підвалу в жилому будинку під літ. «А-1», що існував з 1947 року, в результаті чого після 01.01.2004 створений новий підвал, відмінний від використаного за площею, висотою і розташуванням, що вказує на переробку старого підвалу за визначенням ст.332 ЦК України. Позов у вказаній справі подано у липні 2005 року. Окрім того судами розглядалася справа №2-6549/11 за позовом [PERSON] до Виконавчого комітету Бабушкінської районної у м. Дніпропетровська ради про скасування рішень відповідача №654 від 20.09.2002 та №681 від 17.09.2004. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.06.2016 в позові [PERSON] відмовлено у зв`язку із незалученням належних співвідповідачів. Позов у цій справі подано у листопаді 2007 року. Згідно відповіді Бабушкінської районної у місті Дніпропетровську ради вбачається, що оскаржуване рішення від 17.09.2004 №681 прийнято на підставі акту державної технічної комісії, акту санітарно-гігієнічного обстеження, технічних висновків, письмової згоди на будівництво сараю всіма власниками домоволодіння, що мешкали на момент 18.05.1987. Факт відсутності доступу до каналізаційного колодязя не має підтвердження. Підключення до міського водопроводу квартири позивача здійснено безпосередньо із [ADDRESS] , без зв`язку із мережами інших співвласників. Приміщення кімнати відпочинку поз. «4-8» площею 24,6 кв.м., що було обладнане [PERSON] у реконструйованій частині підвалу складає менше Ѕ частини підвалу у 63 кв.м. Відповідачем долучено копії акту санітарно-гігієнічного обстеження від 19.08.2004, дозвіл на виконання будівельних робіт від 12.11.2002 виданий на виконання рішення виконавчого комітету від 20.09.2002 №654, технічний висновок ПП «Арчі», акт технічної комісії. Із відповіді Інспекції ДАБК ДМР від 26.09.2002 вбачається факт самовільного будівництва як відповідачами так і позивачем. Згідно договору дарування від 06.12.2018 [PERSON] подарував [PERSON] 18/100 частин домоволодіння по [ADDRESS] . Позивачем заявлено до відшкодування судові витрати на суму: 13 095 грн., з яких: 3 375 грн. судовий збір; 720 грн. поштові витрати; 9 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Законодавство та висновки Верховного Суду, що застосовані судом. У відповідності до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта (постанови Верховного Суду від 18.04.2018 у справі №753/11000/14-ц (провадження №61-11сво17) та від 06.10.2021 у справі №181/1229/19 (провадження №61-5078св21)). Обставини справи - це факти, які мають значення для вирішення спору, як-от: вчинення чи невчинення особою певної дії; настання чи ненастання певних подій; час, місце вчинення дій або настання подій тощо. Обставини встановлюються судом шляхом оцінки доказів, які були досліджені в судовому засіданні. За наслідками такої оцінки доказів, зокрема щодо їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності (статті 76-79 ГПК України) суд виснує про доведеність чи недоведеність певних обставин (див. висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 02.11.2021 у справі №917/1338/18 (пункт 61). Преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Преюдицію мають виключно ті обставини, які суд безпосередньо дослідив і встановив, що знайшло відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи (див. висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 03.07.2018 у справі №917/1345/17 (пункт 32)). Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). За приписами ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до частин першої - четвертої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК України. У частині другою статті 212 ЗК України передбачено, що приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.07.2022 у справі №923/196/20 (провадження № 12-58гс21) зазначено, що «Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним із юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для підтвердження права власності, а самостійного значення для виникнення права власності не має. Така реєстрація визначає лише момент, з якого держава визнає та підтверджує право власності за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення такого права. Зміст приписів статті 376 ЦК України засвідчує неможливість застосування інших, ніж ті, що встановлені цією статтею, способів легітимізації (узаконення) самочинного будівництва та набуття права власності на такі об`єкти. Реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, яка його здійснила, не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного (див. постанови від 07.04.2020 у справі №916/2791/13 (пункти 6.31-6.33) та від 23.06.2020 у справі №680/214/16-ц) (пункти 53-56))». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.06.2021 в справі №509/11/17 (провадження № 61-268св21) зазначено, що «належними відповідачами за позовами [PERSON], [PERSON] мали бути саме [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], як нові власники спірних апартаментів №[NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , до яких позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] не пред`являлись. Тому [PERSON] та [PERSON] не є належними відповідачами за позовними вимогами [PERSON] та [PERSON] . Тому постанову апеляційного суду необхідно змінити шляхом викладення її в редакції цієї постанови в частині відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON] за їх позовами про знесення самочинно збудованого майна, про приведення приміщень у первісний стан, шляхом знесення самовільно збудованих об`єктів нерухомого майна, про усунення перешкод у здійснені права користування та розпорядження своїм майном шляхом перебудови самовільно збудованих об`єктів нерухомого майна, у зв`язку з тим, що ці позовні вимоги до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не пред`являлися, а [PERSON] та [PERSON] не є належними відповідачами; [PERSON] вимог про усунення перешкод у здійснені права користування та розпорядження своїм майном (знесення самочинно збудованого майна) чи про відновлення становища, яке існувало до порушення не пред`являв. Тому в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] необхідно було відмовити у зв`язку з тим, що визнання незаконними та скасування рішень державних реєстраторів та визнання недійсними договорів купівлі-продажу не є ефективним способом захисту та не забезпечує усунення порушень спричинених самочинним будівництвом». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27.10.2021 у справі №202/7377/16-ц (провадження №61-20139св19) зазначено, що «задовольняючи позовні вимоги про визнання недійсними договорів купівлі-продажу майна та скасування записів про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно суди: не урахували, що власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а саме ефективним способом захисту, який відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам, оскільки вирішення вимог про знесення самочинного будівництва виключає застосування інших вимог власника (користувача) земельної ділянки про усунення перешкод у користуванні належною йому земельною ділянкою». В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.11.2021 у справі №947/30277/19 (провадження №61-12547св21) вказано, що «у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07.09.2022 у справі №697/2434/16-ц (провадження N61-22890св19) зазначено, що: «негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. На негаторний позов не поширюються вимоги щодо позовної давності, оскільки з таким позовом можна звернутися в будь-який час, допоки існують правовідносини та правопорушення. Отже, зайняття спірної земельної ділянки з порушенням норм ЗК України треба розглядати як таке, що не пов`язане з позбавленням володіння, порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу про зобов`язання повернути земельну ділянку потрібно розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу, допоки триватиме порушення прав законного володільця земельної ділянки». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.07.2022 у справі №683/2422/19 (провадження №61-13607св21) вказано, що «в цивільному законодавстві закріплено об`єктивні межі застосування позовної давності. Об`єктивні межі застосування позовної давності встановлюються: (а) прямо (стаття 268 ЦК України). Серед переліку вимог, на які позовна давність не поширюється (стаття 268 ЦК України), відсутня вимога про визнання недійсним державного акту про право власності на землю; (б) опосередковано (із врахуванням сутності заявленої вимоги). Зокрема, у пункті 96 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі N 653/1096/16-ц зроблено висновок про незастосування позовної давності до негаторного позову». Висновки суду. 1. Учасники справи є співвласниками єдиного об`єкту нерухомості - житлового будинку та господарських приміщень із визначенням розміру часток у праві спільної власності. Разом із тим, земельна ділянка для обслуговування будинку не сформована та не оформлена за співвласниками будинку. 2 . Позивач має право на усунення перешкод у користуванні та володіння її часткою у праві спільної часткової власності. Для задоволення позову позивач має довести порушення своїх прав, що передбачено законом та узгоджується із принципом пропорційності. 3. Преюдиційними є обставини здійснення відповідачами реконструкції частини жилого будинку піт. «Б», перебудови зі навісу гаража «Е», перепланування квартири №4 шляхом влаштування прибудови до буд під літ. «А-1» та переплануванню підвалу під літ. «А-1». При цьому обставина, створення відповідачами нового підвалу під літ. «А-1», замість існуючого з 1947 року спільного підвалу, встановлена рішенням суду, яке набрало законної сили та у справі, де браили участь ті самі сторони. Нове вирішення даного питання буде порушенням процесуального закону та принципу правової визначеності. 4. Реконструкція частини жилого будинку літ. «Б» здійснена на підставі відповідного дозволу. В свою чергу інші перебудови та перепланування здійснені без відповідного дозволу та були легітимізовані рішенням 2004 року. 5. Враховуючи обставини встановлені у справі №2-1968/11 вбачається, що влаштуванням прибудови до будинку «А-1» (позначена під літ. «А3-1») та переплануванням підвалу під будинком «А-1» порушено права позивача на користування спільним майном, зокрема підвалом. Такі права мають бути відновлені у єдиний належний спосіб - приведенням будинку до попереднього стану. При цьому, за висновками Верховного Суду, для захисту прав позивача не вимагається скасування рішення 2004 року, яким незаконно легітимізовано таке будівництво, договори купівлі-продажу чи реєстрація права власності. Разом із тим, оскільки наведені будівельні роботи були здійснені відповідачем [PERSON] , що вбачається із оскаржуваного рішення 2004 року, виключно остання має усунути такі наслідки. Позовна давність до даних правовідносин не застосовується, оскільки йдеться про негаторний позов, який стосується знесення самочинного будівництва. Не заслуговують на увагу доводи відповідачів про повторність спору, адже у справі №2-6549/11 було заявлено вимогу до неналежних відповідачів, що й стало підставою для відмови в позові. Відтак справа №2-6549/11 не є підставою для закриття провадження у даній справі. 6. Щодо реконструкції будинку «Б-1» (яке здійснено на підставі відповідного дозволу) та перебудови зі навісу гаража «Е», то позивачем не доведено факів порушення її прав вказаним будівництвом. Зокрема не знайшли свого підтвердження доводи позивача про те, що гараж перешкоджає водовідведенню, а реконструкція будинку «Б-1» затіняє приміщення, якими користується позивач. Відтак позовні вимоги у даній частині не можуть бути задоволеними. Реконструкція не змінила порядок користування спільним майном для позивача. За рахунок реконструкції може бути збільшено розмір частки відповідачів у справі спільної власності на будівлі, що не призведе до зміни обсягу майна, яке припадає на частку позивача. Розмір частки у праві спільної власності на земельну ділянку визначається на час виникнення спільної часткової власності на споруди, а подальші добудови не мають значення. 7. Враховуючи часткове задоволення позову, із [PERSON] підлягають стягненню судові витрати, пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Outcome: dismissed