Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-04 00:00:00

У червні 2022 року [PERSON] (далі-Позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі-Відповідач) про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини. В обґрунтування позову вказує, що з 18.06.2013 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Протягом останнього року стосунки з Відповідачем розладились, зникло взаєморозуміння і взаємоповага. Шлюбні стосунки не підтримують. Від шлюбу у сторін народилася донька [PERSON] . Дитина проживає разом з Позивачем. Вказує, що дитині необхідно забезпечувати належний рівень життя, наразі дитина перебуває на повному матеріальному утриманні Позивача, тому просить задовольнити позов у визначений нею спосіб. Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 20.07.2022 року позовні вимоги про стягнення аліментів виділено в окреме провадження. Ухвалою суду від 29.07.2021 у справі відкрито провадження за правилами позовного (спрощеного) провадження. 13.10.2022 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив, що розмір аліментів, в розмірі Ѕ від заробітку (доходу), пред`явлений позивачем до стягнення з Відповідача є необґрунтованим і недоведеним, проте не заперечує щодо стягнення з нього аліментів на утримання дочки [PERSON] у розмірі мінімального рекомендованого розміру аліментів на одну дитину, що становить 2 744,00 грн. У судове засідання позивач не з`явилася, про дату, час і місце цього засідання належним чином повідомлена, від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в частині сплати аліментів у розмірі 6000 грн. та просила нараховувати аліменти з дня винесення рішення. У судове засідання відповідач та представник відповідача не з`явилися, про дату, час і місце цього засідання належним чином повідомлені. Проте, представник відповідача подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав в частині сплати аліментів у розмірі 6000 грн. щомісячно. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. За наведених обставин, суд, приходить до висновку про розгляд справи у відсутність інших учасників на підставі наявних в ній доказів. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 18.06.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м.Києві було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 791, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, Серія [NUMBER] від 18.06.2013 року. Так, відповідно до матеріалів справи 26.09.2022 року рішенням Печерського районного суду м.Києва у справі № 757/14731/22-ц розірвано шлюб укладений та зареєстрований між [PERSON] та [PERSON] . Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження, Серія [NUMBER] від 15.08.2018 року. Вбачається, що дитина сторін проживає з Позивачем. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. У відповідності зі ст.ст. 11, 15 вказаного Закону, кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї разом з батьком або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У відповідності до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За приписами частини 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. До того ж, обов`язок утримувати дитину у рівній мірі покладається як на матір, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), або чи розірвано їх шлюб. Чинним законодавством України встановлено, що діти рівні у своїх правах незалежно від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей та повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги. Зобов`язання з утримання дітей виникає за наявності сукупності таких умов: родинного зв`язку між батьками й дитиною (кровний зв`язок між батьками та дитиною або зв`язок між усиновлювачем і усиновленою дитиною); неповноліття дитини; навчання повнолітньої дитини; відсутність підстав для звільнення батьків від сплати аліментів; можливість батьків надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27.02.1991 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Згідно з частинами 1, 2 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у національному та міжнародному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. У відповідності до ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, наявність у платника аліментів рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; докази про витрати платника аліментів, що перевищують десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, а також наявність інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) батька дитини визначається судом. Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч.2 ст. 184 СК України). У відповідності до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Водночас, згідно з ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27.02.1991 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Згідно з частинами 1, 2 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у національному та міжнародному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. З огляду на встановлені у справі обставини, що мають юридичне значення та наведені положення Закону а також виходячи з того, що неповнолітня донька сторін проживає разом із Позивачем, у зв`язку з чим цілодобовий обов`язок останньої полягає не тільки у матеріальному забезпеченні дитини, а ще й у постійному вихованні, контролі, що потребує більших моральних витрат ніж періодичні зустрічі, враховуючи вік дитини, суд вважає необхідним присудити стягнення аліментів з Відповідача на користь Позивача на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 6000 гривень щомісячно починаючи з дня винесення рішення і до досягнення дитиною повноліття. Визначаючи вказаний розмір аліментів, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів та інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, Відповідач визнав позов з частині стягнення з нього аліментів у розмірі 6 000,00 грн., щомісячно на утримання доньки [PERSON] , а Позивач відповідно не заперечувала проти стягнення з Відповідача аліментів у розмірі 6 000,00 грн. З матеріалів справи вбачається, що Відповідач є молодим працездатним чоловіком має дохід та може надавати матеріальну допомогу у вказаному розмірі. Відомостей про незадовільний стан його здоров`я суду не надано. На підставі викладеного, вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, слід визнати обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. У зв`язку із задоволенням позовних вимог, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 992,40 грн. Враховуючи наведене,

Outcome: approved