Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-22 00:00:00

[PERSON] (далі за текстом - позивач) звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] (далі за текстом - відповідач), третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, в якому просить: визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON] [INFO] року народження разом з батьком [PERSON] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] аліменти у розмірі ј частки від всіх видів її заробітку, але не більше, ніж десять прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 15 жовтня 2021 року між ним та відповідачем укладено шлюб. Від шлюбу мають сина - [PERSON] [INFO] р.н . Позивач зазначає, що сімейне життя між ним та відповідачем поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин, у зв`язку з чим позивач звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом про розірвання шлюбу. Приблизно з січня 2021 року відповідач, через небажання проживати разом з позивачем та їх сином, проживає у орендованій квартирі. Спочатку малолітній [PERSON] ночував у матері два раза на тиждень, однак через те, що відповідач з сином використовувала нецензурну лайку, погрози що сховає сина від позивача, малолітній [PERSON] виявив бажання жити разом з позивачем. Станом на день звернення позивача з даним позовом до суду, малолітній [PERSON] зареєстрований та проживає разом з [PERSON] . Позивач зазначає, що малолітній [PERSON] має проживати з ним, оскільки він має достатньо часу, щоб відводити дитину до школи, гуртки, займатися з ним вечорами, допомагати робити з ним домашні завдання, гуляти та іншим чином піклуватися про нього. Крім того, позивач має власну квартиру, в якій у повному обсязі створені всі необхідні умови проживання малолітнього [PERSON] . Позивач наголошує, що жодним чином не перешкоджає відповідачу бачитись з дитиною, але в найкращих інтересах дитини буде за доцільне визначити місце його проживання разом з ним. У зв`язку з викладеними, позивач також просить стягнути з відповідача на його користь на утримання їх сина в розмірі ј частки від всіх видів її заробітку, але не більше, ніж десять прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 червня 2021 року провадження по справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 лютого 2022 року підготовче судове засідання закрито та призначено розгляд справи по суті. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце повідомлялась. Надала до суду клопотання про відкладення розгляду справи. В обґрунтування заяви зазначила, що у зв`язку з бойовими діями на території України вона знаходиться за межами території країни. Також зазначила, що нею лише 14 грудня 2022 року було встановлено програму електронний суд, у зв`язку з чим, вона не мала можливості своєчасно подати клопотання про участь у справі в режимі відеоконференції. Суд, дослідивши вказану заяву вважає причини неявки відповідача до суду неповажною з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З матеріалів справи вбачається, що відповідач була обізнана про кожне судове засідання, яке було призначене судом, що підтверджується клопотаннями представника відповідача перед кожним судовим засіданням про відкладення розгляду справу. Між тим, у відповідності до вказаної норми, суд не вбачає підстав для ухвалення заочного рішення по справі оскільки представник відповідача був присутній на судових засіданнях 19 вересня 2021 року та 01 листопада 2021 року. Також, суд звертає увагу, що питання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції регулюються ст. 212 ЦПК України. Відповідно до ч. 1,2 ст. 212 ЦПК України учасники справи мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за умови наявності у суді відповідної технічної можливості, про яку суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі, крім випадків, коли явка цього учасника справи в судове засідання визнана судом обов`язковою. Учасник справи подає заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. Копія заяви в той самий строк надсилається іншим учасникам справи. Відповідач у клопотанні про відкладення розгляду справи зазначила, що нею 14 грудня 2022 року було встановлено програму електронний суд, у зв`язку з чим вона не мала можливості своєчасно подати клопотання про участь у справі в режимі відеоконференції. Суд не приймає вказану обставину за доказ поважності відсутності відповідача у судовому засіданні, оскільки розгляд вказаної справи було призначено судом на 23 грудня 2022 року, відповідач, як зазначено у її клопотанні зареєструвалася у електронному суді 14 грудня 2022 року, тобто за 9 днів до судового засідання. Таким чином суд зазначає, що відповідач мала можливість виконати вимоги передбачені ст. 212 ЦПК України та прийняти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції відповідно до вимог встановлених ЦПК України. Крім того, суд зазначає, що розгляд справи триває з 19 травня 2021 року та неодноразово відкладався на підставі клопотань відповідача та її представника. Відповідач за період розгляду справи мала можливість висловити свою правову позицію оскільки була обізнана про кожне судове засідання, що підтверджують клопотання надані суду відповідачем та її представником про відкладення розгляду справи перед кожним судовим засіданням. Вказані дії відповідача та її представника, суд розцінює як зловживання процесуальними правами та навмисне затягування розгляду справи. Також, суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 223 ЦПК України). Виходячи з вищевикладеного, та враховуючи тривалість провадження у справі, неодноразове перенесення розгляду справи, з метою недопущення порушення прав всіх учасників судового процесу, враховуючи інтереси дитини, малолітнього [PERSON] місце проживання якого вирішується судом, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у матеріалах справи доказами за відсутності відповідача та його представника. Представник третьої особи у судовому засіданні поклалась на розсуд суду при вирішення питання щодо позовних вимог. Суд заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що з копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 15 жовтня 2011 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 15 жовтня 2011 року. Доказів розірвання шлюбу суду не надано. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 23 серпня 2012 року [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] 07 [INFO] . Згідно копії довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 26.04.2021 [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 03 листопада 2010 року, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] . Відповідно до вказаного договору, квартира має наступні характеристики: квартира чотирьохкімнатна, загальна площа - 97,1 кв.м., житлова площа - 62,9 кв.м. Згідно довідки, адміністрації Харківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №131 Харківської міської ради Харківської області, [PERSON] , [INFO] , навчається в ХЗОШ №131 з 01.09.2018 року, проживає за адресою: [ADDRESS] . В квартирі дитина має окрему кімнату, в якій є зона для навчання, і зона для відпочинку. Вихованням дитини займається батько - [PERSON] . Приводить та забирає дитину також батько. Завжди цікавиться справами [PERSON] , попереджує, якщо не з`являється до школи та сповіщає причину. На заняття приходить вчасно, не запізнюється. Батько цікавиться навчанням та успішністю сина. Приймає активну участь у житті класу, батьківські збори відвідує регулярно.Мати - [PERSON] займає пасивну позицію у вихованні сина. За весь час навчання з класним керівником співпрацював лише батько. З відповіді на адвокатський запит, наданої Комунальним некомерційним підприємством «Міська дитяча клінічна лікарня №4» Харківської міської ради, вбачається, що неповнолітній [PERSON] , [INFO] , мешкає за адресою: [ADDRESS] , знаходився під наглядом лікарів-фахівців КНП «Міська дитяча клінічна лікарня №4» Харківської міської ради з 11.08.2012 року по 09.10.2012 року та з 03.06.2015 та по теперішній час. Лікаря-педіатра хлопчик відвідував у супроводі батька. Мати [PERSON] з питань стану здоров`я сина до лікаря-педіатра, з яким укладена декларація, не зверталась. Згідно довідки, наданої адміністрацією спортивного клубу "YOD", [PERSON] відвідує секцію боротьби з вересня 2018 року. на тренування сина приводить батько - [PERSON] , який дбає про дитину, слідує рекомендаціям тренера щодо хлопчика. Мати [PERSON] жодного разу на тренування не з`являлась. Відповідно до висновку Департаменту служб у справах дітей ХМР, як орган опіки та піклування, щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] [INFO] р.н. від 28 грудня 2021 року, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] [INFO] р.н. , з батьком [PERSON] . При цьому зазначений орган виходив з того, що [PERSON] разом з сином, [PERSON] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов від 28.08.2021, для дитини створено належні умови для проживання та розвитку. [PERSON] є фізичною особою підприємцем, має самостійний дохід, на наркологічному обліку не перебуває. Крім того, Департаментом служб у справах дітей, були враховані докази, які були надані суду, а саме: довідки, наданими адміністрацією Харківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №131 Харківської міської ради Харківської області; довідки, наданою Комунальним некомерційним підприємством «Міська дитяча клінічна лікарня №4» Харківської міської ради. Частиною третьою статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частиною першою статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до положень статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України). Згідно з положеннями частини першої, другої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до положень частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із статтею 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до положень частини першої статті 3, частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України?27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б якнайкращим інтересам дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09,?§ 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. В судовому засіданні, судом в присутності представника служби у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей ХМР була з`ясована думка малолітнього [PERSON] [INFO] р.н. з приводу обставин справи, який пояснив, що останні два роки він проживає з батьком, інколи бачився з матір`ю та ходив з нею на прогулянки. Також зазначив, що на даний час мати виїхала за кордон та телефонує йому раз на тиждень-два. На питання суду, з ким він хоче залишитися жити, малолітній [PERSON] [INFO] р.н. зазначив що з батьком. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. При цьому під забороною розлучення дитини зі своєю матір`ю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року. Вказана позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2022 року (справа №358/37/19) Також, Верховний суд у постанові від 18 березня 2021 року по справі №288/39/20 дійшов висновку, що вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. З матеріалів справи судом встановлено, що відповідач - [PERSON] після повномасштабного вторгнення військовими формуваннями РФ на територію України покинула країну, при цьому, малолітній [PERSON] залишився разом з батьком [PERSON] . Як зазначив [PERSON] в судовому засіданні, після початку збройної агресії РФ проти України, він разом з сином - [PERSON] тимчасово переїхали з м. Харкова до м. Полтави. На даний час вони повернулись до м. Харкова. Вказане на думку суду свідчить про більшу турботу до збереження життя, здоров`я, морального та психологічного стану малолітнього [PERSON] з боку батька [PERSON] ніж з боку матері [PERSON] . Також з матеріалів справи встановлено, що увага до здоров`я малолітнього [PERSON] його фізичного духовного та морального розвитку в більшій частині приділяється з боку батька [PERSON] . Крім того, суду зазначає, що розгляд вказаної позовної заяви триває з 19 травня 2021 року, та неодноразово призначалась до судового розгляду, про які [PERSON] була обізнана. Однак, за весь час розгляду справи, [PERSON] відзив на позовну заяву або будь-яких пояснень на спростування заявлених позовних вимог [PERSON] до суду не надала. Також [PERSON] не надано суду будь-яких доказів на підтвердження того, що проживання дитини з батьком буде суперечити найкращому забезпеченню інтересів дитини. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 листопада 2020 року по справі № 313/310/18 вказав, що при визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Враховуючи викладене, проаналізувавши обставини справи, приймаючи до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з батьків, а саме що дитина після припинення відносин між сторонами висловила бажання проживати разом із батьком, вік дитини, матеріально-побутові умови проживання та достатній рівень комфорту обох з батьків, думку дитини, яка не є абсолютною для суду, а також висновок органу опіки та піклування та інші обставини, суд дійшов висновку, що проживання малолітнього [PERSON] з батьком відповідатиме принципу «найкращих інтересів дитини». Між тим, суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] разом з батьком за місцем реєстрації останього ( [ADDRESS] ), оскільки вказана вимога не передбачена СК України. Відповідно до вимог ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, суд визначає розмір аліментів, що підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] 07 [INFO] у вигляді 1/4 частини всіх видів доходу щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності зі ст. 191 СК України аліменти підлягають присудженню з дня подачі позову, тобто з 13 травня 2021 року. На підставі п.1 ст. 367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial