Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-21 00:00:00

У жовтні 2022 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Незвіський Д.Я., звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просить суд вирішити питання про розподіл судових витрат за результатами вирішення справи. Заява обґрунтована тим, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04.10.2022 року відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання інформації недостовірною, захист честі, гідності, ділової репутації шляхом спростування недостовірної інформації. У зв`язку з розглядом вказаної справи відповідач поніс витрати на професійну правничу допомогу на загальну суму 12 000 грн., які підлягають стягненню на користь відповідача. Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Лист про надходження вказаної заяви на адресу суду разом з копією заяви надіслано учасникам справи, яким роз`яснено порядок розгляду заяви у відповідності до ч. 3 ст. 270 ЦПК України. Будь-яких інших заяв на адресу суду не находило. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі № 357/5324/21 відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання інформації недостовірною, захист честі, гідності, ділової репутації шляхом спростування недостовірної інформації. Вказаним рішенням питання про судові витрати на професійну правничу допомогу судом не вирішувалось. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу. З матеріалів справи вбачається, що 07.09.2021 року у відзиві за вх. № 41872 представником відповідача до закінчення розгляду справи заявлено про подання протягом п`яти днів з дня ухвалення судового рішення доказів понесення судових витрат в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Заява представника відповідача - адвоката Незвіського Д.Я., про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат направлена на адресу суду засобами поштового зв`язку 07.10.2022 року, що вбачається з рекомендованого відправлення АТ «Укрпошта» № 0411638143585, тобто протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду від 04.10.2022 року. На підтвердження витрат на правничу допомогу представником позивача надано: витяг з договору про надання правничої (правової) допомоги № 35/21 від 01.09.2021 року, укладеного між адвокатом Незвіським Д.Я. та клієнткою [PERSON] на представництво у справі № 357/5324/21; детальний опис наданої правової допомоги за договором № 35/21 від 01.09.2021 року, складений 05.10.2022 року, з зазначення вартості послуг адвоката; рахунок на оплату послуг адвоката № б/н від 05.10.2022 року за договором № 35/21 на суму 12 000 грн.; квитанція № б/н від 05.10.2022 року на суму 12 000 грн. В матеріалах справи містяться копія ордеру серії АІ № 1148862 від 01.09.2021 року про надання адвокатом Незвіським Д.Я. правової допомоги [PERSON] , а також у відзиві заявлено про попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат сторони у розмірі 23 454 грн. Відповідно до пунктів 1.1, 1.2 договору про надання правової допомоги № 35/21 від 01.09.2021 року адвокат Незвіський Д.Я. та клієнтка [PERSON] домовились\~ про комплексне представництво останньої, зокрема, у справі № 357/5324/21 за визначений гонорар та виходячи з розрахунку 3 000 грн./послугу. З наданого детального опису вбачається, що кількість послуг (виконаних робіт) переданих адвокатом клієнту та прийнятих клієнтом за період з 07.09.2021 року становить 4 послуги на суму 12 000 грн., здійснених в рамках захисту прав та законних інтересів відповідача та полягають у ознайомленні з матеріалами справи, складенні та поданні відзиву, участі в судових засіданнях в режимі відеоконференції 01.10.2021 року та 31.01.2022 року. При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до пункту 12 частини 3 статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Згідно з положеннями ст. 264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання, зокрема, про те як розподілити між сторонами судові витрати. В силу вимог ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частинами 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.09.2020 року у справі № 379/1418/18. Отже, суд розподіляючи витрати, понесені відповідачем на професійну правничу допомогу, дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази подані представником відповідача, є безумовною підставою для їх відшкодування, адже цей розмір доведений документально, обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат, при цьому відсутні правові підстави для їх зменшення. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про ухвалення додаткового рішення про стягнення з [PERSON] понесених відповідачем витрат на правничу допомогу в заявленому розмірі.

Outcome: approved