Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання правочину недійсним, зазначаючи що з квітня 1997 року користується нежитловим приміщенням по [ADDRESS] , яке передано йому на підставі договору №4 від 28.04.1997 року з ВАТ «Новоукраїнський цукровий завод» та згідно з актом житлово будівельної комісії від 28.04.1997 року. Згідно умов зазначеного договору, строк його дії складає 10 років або до повернення 76 акцій ВАТ «Новоукраїнський цукровий завод», які були передані ним в користування зазначеному вище підприємству згідно з умовами договору. Позивач зазначає що продовжує користуватись зазначеним приміщенням та 17.12.2020 року отримав претензію від відповідача [PERSON] щодо добровільного залишення цього приміщення, згодом подано позов до суду про витребування такого приміщення з його володіння. 09.04.2021 року він дізнався про існування договору купівлі продажу від 20.11.2002 року, укладеного арбітражним керуючим [PERSON] від імені АТ «Новоукраїнський цукровий завод» з [PERSON] про купівлю продаж пожежного боксу по [ADDRESS] , оскільки станом на дату укладення договору купівлі продажу з відповідачем, а саме 20.11.2002 року ВАТ «Новоукраїнський цукровий завод» не володіло цілісним майновим комплексом цукрового заводу. Крім того, зміст і форма договору, який прохає визнати недійсним, не відповідають вимогам чинного на момент його укладення законодавства, зокрема, договір при його укладанні не був посвідчений нотаріально. Під час судового розгляду представник позивача - адвокат Руденко Г.В. позовні вимоги підтримала за підставами, у ньому зазначеними, прохала позов задовольнити. Відповідач [PERSON] , представник відповідача - адвокат Єльнікова Н.О. позовні вимоги не визнали, надали відзив та під час судового розгляду прохали у задоволенні позову відмовити, зазначаючи що відповідач [PERSON] визнав право власності на спірне приміщення в судовому порядку. Так, рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області визнано право власності на приміщення по [ADDRESS] за [PERSON] . Представник відповідача Новоукраїнської міської ради надав заяву про розгляд справи без його участі. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, з огляду на наступне. Частиною 1 ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. В силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, вказаний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 01.01.2004 року; щодо цивільних правовідносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Спірні правовідносини щодо укладення договору купівлі-продажу від 20.11.2002 року виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України 2003 року, а тому для їх врегулювання застосовуються норми Цивільного кодексу УРСР 1963 року. Згідно з ст.41 ЦК УРСР угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. Відповідно до ст.42 цього Кодексу угоди можуть укладатись усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній). Угода, для якої законом не встановлена певна форма, вважається також укладеною, якщо з поведінки особи видно її волю укласти угоду. Зокрема відповідно до п.1 ч.1 ст.44 ЦК УРСР у письмовій формі повинні укладатись угоди державних, кооперативних та інших громадських організацій між собою і з громадянами, за винятком угод, зазначених у статті 43 цього Кодексу (усні угоди), та окремих видів угод, для яких інше передбачено законодавством Союзу РСР і Української РСР. Відповідно договору купівлі - продажу від 20.11.2002 року, укладеного арбітражним керуючим Плоховим О.О. від імені АТ «Новоукраїнський цукровий завод» з [PERSON] , останній був зобов"язаний прийняти і оплатити 6100 гривень, а продавець - передати у власність покупця пожежний бокс по [ADDRESS] ; в місячний термін сторони зобов"язалися нотаріально посвідчити даний договір. (а.с.6). У відповідності ст.153 ЦК УРСР договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Статтею 224 ЦК УРСР передбачено, що за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з ст.128 ЦК УРСР право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Наявність досягнення згоди та виконання сторонами договору істотних умов оспорюваного договору купівлі - продажу як в частині оплати, так і в частині передачі відчуженого об"єкту купівлі - продажу, підтверджується актом прийому - передачі пожежного боксу ВАТ "Новоукраїнський цукровий завод", затвердженим арбітражним керуючим ВАТ "Новоукраїнський цукровий завод" від 20.11.2002 року (а.с.51) та квитанцією до прибуткового касового ордеру від 21.11.2002 року про сплату 6000 гривень, підстава - договір купівлі-продажу від 20.11.2002 року, оригінал якої було оглянуто судом під час судового розгляду.(а.с.50) З огляду на зазначення позивачем як підстави визнання оспорюваного договору купівлі - продажу недійсним через відсутність його нотаріального оформлення при його укладанні, суд приходить до наступного висновку. У відповідності до ст.47 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Суд враховує, що відповідно п.2.1 оспорюваного договору купівлі - продажу від 20.11.2002 року, в місячний термін сторони зобов"язалися нотаріально посвідчити даний договір. Допитаний під час судового розгляду свідок [PERSON] , який, як арбітражний керуючий, виступав як продавець за зазначеним договором купівлі - продажу, пояснив що дійсно цей договір купівлі - продажу необхідно було в подальшому обов"язково посвідчити нотаріально. Також зазначив що звертався до [PERSON] з листами про необхідність оплатити ціну за договором та з"явитися до нотаріуса для нотаріального оформлення такого договору. Відповідно копій листів арбітражного керуючого - ліквідатора ВАТ "Новоукраїнський цукровий завод" Плохова О.О. (вих. № б/н від 20.11.2002 року та вих. № б/н від 03.12.2002 року), [PERSON] було запропоновано оплатити 6100 гривень за договором купівлі - продажу від 20.11.2002 року та з"явитися до державного нотаріуса для нотаріального посвідчення договору.(а.с.31,32) Також листом (вих.№б/н від 26.12.2002 року) на ім"я [PERSON] арбітражний керуючий зазначив про недійсність укладеного договору купівлі - продажу у зв"язку з неоплатою коштів за договором та неявкою до нотаріуса для посвідчення нотаріально договору.(а.с.5) Водночас суд враховує, що такі листи арбітражного керуючого не містять проставленої реєстраційної відмітки з порядковим номером у межах відповідного журналу реєстрації вихідної кореспонденції, також не містять даних про їх надсилання [PERSON] , та, відтак, і про отримання останнім. З огляду на зазначене, суд не приймає такі докази, зважаючи на неможливість встановити їх достовірність, з огляду на вимоги ст. 79 ЦПК України. Разом з тим, рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 15 лютого 2006 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до Новоукраїнського БТІ про визнання права власності на будівлю, визнано за [PERSON] право власності на будівлю по [ADDRESS] та зобов"язано Новоукраїнське БТІ видати [PERSON] свідоцтво про право власності на зазначену будівлю, підставами звернення [PERSON] до суду з зазначеним позовом зазначено неможливість нотаріального посвідчення вказаного договору купівлі - продажу (а.с. 49,53) На підставі такого рішення суду [PERSON] 20 квітня 2006 року видано свідоцтво на право особистої власності на в цілому пожежний бокс (а.с.64). На думку суду, наявність вищезазначеного рішення суду від 15 лютого 2006 року, яке набрало законної сили, та встановлені цим рішенням обставини свідчать про безпідставність заявлених позовних вимог, тому в позові [PERSON] слід відмовити в повному обсязі, оскільки в судовому засіданні позивачем не доведено факт порушення його права з боку відповідачів. Крім того, позивач не надав доказів в обгрунтування підстав позову - визнання оспорюваного правочину недійсним щодо його укладення всупереч вимогам чинного законодавства, посилаючись на порушення процедури продажу приміщення пожежного боксу, оскільки 26.06.2001 року цілісний майновий комплекс заводу було відчужено на користь ТОВ "Цукровий завод Новоукраїнський", а саме - не надав доказів що спірне приміщення пожежного боксу входить до переліку майна, що було включене до складу цілісного майнового комплексу підприємства, в зв"язку з чим порушено порядок його продажу відповідачу по справі. Відповідно до ст. 135 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 137 ЦПК України для цілей розподілу судових витрат представником відповідача - адвокатом Єльніковою Н.О. надано суду Договір про надання правничої допомоги №26 від 07.12.2020 року, укладений між [PERSON] та адвокатом Єльніковою Н.О. (а.с.81-82) та Додаткову угоду №3 від 20.06.2022 року до Договору, в якій визначено предмет договору, вид та обсяг правової допомоги, ціну договору та порядок розрахунку, права та обов`язки сторін тощо; розрахунок витрат на професійну правничу допомогу станом на 21.06.2022 року у сумі 2800 гривень, Акт прийому-передачі послуг від 21.07.2022 року (а.с.86,87); розрахункову квитанцію про отримання 2800 гривень(а.с.88). Також представником відповідача надано суду розрахункову квитанцію №8 від 8 грудня 2022 року щодо отримання коштів в сумі 1500 гривень за представництво інтересів відповідача в судових засіданнях, з розрахунку 500 гривень за годину. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд враховує критерій реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. За вказаних вище обставин, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 4300 гривень, що є співмірним зі складністю справи та виконаних робіт, часом, витраченим адвокатом на надання послуг з правової допомоги, їх обсягом та відповідає критерію реальності таких витрат та відповідає принципу розумності. На підставі викладеного,

Outcome: approved