Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-19 00:00:00

Позиція сторони позивача. Орган опіки та піклування Кегичівської селищної ради, в особі представника, звернулась до суду з позовом, позовні вимоги якого уточнила під час підготовчого засідання, в якому просить позбавити батьківських прав матір [PERSON] , [INFO] , яка проживає [ADDRESS] стосовно її дітей [PERSON] та [PERSON] . Встановити піклування над [PERSON] та [PERSON] та призначити піклувальником [PERSON] . Стягнути з [PERSON] аліменти на користь піклувальника, не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття, починаючи з моменту надходження позовної заяви до суду. В обґрунтування заяви зазначено, що батько дітей [PERSON] помер [INFO] . Після його смерті діти відразу ж переїхали проживати до рідної тітки [PERSON] в с. Нова Парафіївка, так як вихованням дітей мати не займалася. Згідно наказу Служби у справах дітей та сім`ї Кегичівської селищної ради від 13 квітня 2022 року №30 було тимчасово влаштовано дітей, як таких, які залишилися без батьківського піклування в родину [PERSON] . Відповідно довідки-характеристики від 25 травня 2022 року № 20-35/7/88 старости Новопарафіївського старостинського округу з`ясовано, що [PERSON] , зареєстрована та проживає в [ADDRESS] . Одинока мати, виховує двох синів. Скарг на її поведінку від жителів села не надходило. Комісіями не розглядалася. Спиртними напоями не зловживає. Відповідно довідки від 27 травня 2022 року № 01-26/33, характеристики 07 липня 2022 року № 01-26/46 [PERSON] працює на посаді вчителя музичного мистецтва, довантажена 0,5 ставки педагога-організатора в КЗ «Новопарафіївський ліцей» Кегичівської селищної ради з 01 жовтня 2015 року. Характеризується як товариська, відповідальна, толерантна, комунікабельна, старанна, добросовісна. [PERSON] та [PERSON] навчаються в КЗ «Новопарафіївський ліцей» Кегичівської селищної ради відповідно до характеристик від 26 травня 2022 року № 01-26/32 та № 01-26/31. [PERSON] зарекомендував себе як старанний учень. Має навчальні досягнення середнього та достатнього рівня. Навчається не в повну міру своїх сил та іноді потребує контролю з боку батьків та вчителів щодо виконання домашніх завдань. Бере активну участь у громадському житті школи та класу. Має багато друзів. [PERSON] зарекомендувала себе як старанна, уважна учениця. Має навчальні досягнення достатнього рівня. Весела, активна та має багато друзів. Діти проживають у тітки, мати жодного разу не відвідала батьківські збори, не спілкувалась з класним керівником з приводу навчання дітей. Відповідно довідки від 02 червня 2022 року № 20-35/7/95 старости Новопарафіївського старостинського округу, за період проживання дітей у тітки, матері дітей на території Новопарафіївського старостинського округу жодного разу не було. В даний час дiти з листопада 2021 року проживають з тіткою, яка здiйснює догляд за ними та дiти знаходяться повністю на її утриманні. Її зусиллями дiти зростають в теплі, турботі та любові. Вони забезпеченні продуктами харчування, одягом, взуттям, всіма необхідними шкільними речами, мають власні кімнати. Матерiально сім`я повністю забезпечена. Зі слів [PERSON] , мати дітей матеріальної допомоги не надає, не утримує, їхнім здоров`ям, умовами проживання, матеріальним становищем та особистим життям не цікавиться. Зі слів дітей, [PERSON] та [PERSON] , мама вела аморальний спосіб життя, зловживала алкогольними напоями, часто вживала в розмові нецензурну лексику до них. [PERSON] проживає в м. Харків, про що свідчить її неможливість займатися вихованням дітей. Вищевказане свідчить про безвідповідальне ставлення матері до її неповнолітніх дітей, не виконання нею своїх материнських обов`язків, що привело до того, що дiти після смерті батька залишилися без материнського піклування та виявили бажання поїхати жити до своєi рiдноi тітки. Згідно висновку від 12 липня 2022 року № 04-30/1439 Орган опіки та піклування Кегичівської селищної ради вважає за доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно її дітей [PERSON] та [PERSON] . Вiдповiдно до подання від 29 липня 2022 року № 04-30/1573 Орган опіки та піклування Кегичівської селищної ради вважає за доцільне призначення опікуном та піклувальником [PERSON] . За станом здоров`я [PERSON] не має перешкод для встановлення опіки та піклування. Проживає родина у власному будинку, умови проживання задовільні, діти повністю забезпечені продуктами харчування, одягом, взуттям. [PERSON] до кримінальної відповідальності не притягувалася, не знятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Відповідно до заяв дітей з`ясовано, що мама не спілкується з ними, не забезпечує матеріально, не приймає участі в їх житті, тому діти не заперечують проти того, щоб матір позбавили батьківських прав та призначили їхнім опікуном та піклувальником [PERSON] . Позиція відповідача. Відповідач [PERSON] не скористалася своїм правом та не подала в строк, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття позовного провадження, відзив на позов, який має відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, та докази в підтвердження обставин, на яких ґрунтується заперечення, а також не подала зустрічний позов. Процесуальні питання пов`язанні з розглядом справи. 04 жовтня 2022 року представник позивача звернулась до Кегичівського районного суду Харківської області з позовом. На виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, 05 жовтня 2022 року судом направлено звернення до відповідного органу реєстрації щодо місця перебування та місця проживання відповідача. 03 листопада 2022 року до суду надійшла відповідь на запит щодо реєстрації відповідача. Ухвалою суду від 03 листопада 2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження з викликом сторін та призначено підготовче засідання на 29 листопада 2022 року. Ухвалою суду від 12 грудня 2022 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті на 20 грудня 2022 року, уточнено позовні вимоги. Сторони у судове засідання не з`явилися, про місце, дату та час розгляду повідомлені належним чином, через канцелярію суду надали заяви про розгляд справи без їх участі, окрім того: представник позивача - позовні вимоги підтримує, відповідач - позовні вимоги визнає в повному обсязі, третя особа - позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. За змістом ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Як передбачено 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Фіксація судового розгляду справи технічними засобами не проводилась, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Фактичні обставини встановлені судом. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] (копія, а.с.90) та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (копія, а.с.14). Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] , про що 19 листопада 2021 року складено відповідний актовий запис №764 (копія, а.с. 15). Відповідно до Наказу Служби у справах дітей та сім`ї Кегичівської селищної ради від 13 квітня 2022 року №30 [PERSON] та [PERSON] влаштовано в родину рідної тітки [PERSON] (копія, а.с. 20-21). [PERSON] зареєстрована та проживає в с. Нова Парафіївка Красноградського району Харківської області. За місцем проживання та роботи характеризується позитивно. Виховує двох синів та двох племінників. До адміністративних стягнень не притягалася, скарг на її поведінку не надходило, комісіями не розглядалася. Працює вчителем музичного мистецтва в КЗ «Новопарафіївський ліцей» Кегичівської селищної ради. (копії, а.с.22-25). Відповідно довідки №45 від 08 липня 2022 року, [PERSON] , нарахована заробітна плата за січень-червень 2022 року та складає 47303,40 грн (копія, а.с.26). Відповідно витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» станом на 04 липня 2022 року [PERSON] до кримінальної відповідальності не притягувалася, не знятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (копія, а.с.27). Згідно висновку від 21 липня 2022 року про стан здоров`я заявника [PERSON] , [INFO] за даними медичного обстеження, вбачається, що у лікаря дерматовенеролога, психіатра, фтизіатра, терапевта, нарколога на обліку не перебуває (копія, а.с.39). Згідно довідки від 21 липня 2022 року про результат тесту на ВІЛ у [PERSON] при дослідженні зразків її крові у спеціальній лабораторії діагностики ВІЛ-інфекції методом ІФА - не виявлено (копія, а.с.38). Згідно акту обстеження умов проживання від 08 червня 2022 року службою у справах дітей та сім`ї Кегичівської селищної ради обстежено умови проживання [PERSON] . Встановлено, що умови проживання родини задовiльнi, діти повністю забезпечені продуктами харчування, одягом, взуттям (копія, а.с.50). Відповідно до наказу Служби у справах дітей та сім`ї від 22 липня 2022 року №50 «Про взяття на облік кандидата в опікуни [PERSON] » [PERSON] перебуває на обліку Служби у справах дітей та сім`ї, як кандидат в опікуни (копія, а.с.51-52). [PERSON] та [PERSON] перебувають, як внутрішньо переміщені особи на території Кегичівської селищної ради, Новопарафіївського старостинського округу за адресою: [ADDRESS] (копія, а.с. 34-35). Згідно висновків про стан здоров`я, фізичний та розумовий розвиток дитини [PERSON] та [PERSON] , вбачається що діти повністю здорові (копія, а.с.37,40). Відповідно до заяви від 04 липня 2022 року [PERSON] дає згоду позбавити її батьківських прав на стосовно [PERSON] та [PERSON] , так як на даний час не має можливості виховувати та матеріально забезпечувати своїх дітей (копія, а.с.45). Відповідно до заяв [PERSON] та [PERSON] то вони з грудня 2021 року проживають з рідною тіткою [PERSON] в с. Нова Парафіївка. Тато помер, мама проживає м. Харків. Мама з ними не спілкується, не забезпечує, не приймає участь у їх житті. Коли вони проживали з нею в м. Харкові, то вона часто не ночувала вдома. Не заперечують щоб її позбавили батьківських прав (копія, а.с. 55-56). Згідно висновку від 12 липня 2022 року №04-30/1439 Органу опіки та піклування Кегичівської селищної ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] стосовно дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , орган опіки та піклування Кегичівської селищної ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав матір [PERSON] стосовно її неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (копія, а.с.62-63). Відповідно до подання від 29 липня 2022 року №04-30/1573 Органу опіки та піклування Кегичівської селищної ради про доцільність призначення опікуном (піклувальником) [PERSON] над дітьми [PERSON] , та [PERSON] , орган опіки та піклування Кегичівської селищної ради вважає за доцільне призначити опікуном (піклувальником) [PERSON] над [PERSON] та [PERSON] (копія, а.с.71-72). Правові норми законодавства застосовані судом. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Згідно зі статями 18, 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, чинної для України з 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. У частині першій статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 27 Конвенції, передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі статтею 5 Сімейного кодексу України (далі - СК України) держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально й морально заохочує, підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Статтею 7 СК України передбачено, що жінка та чоловік мають рівні права та обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (частина перша статті 151 СК України). Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні та має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. (стаття 153, частини перша-третя статті 157 СК України). Відповідно до частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Аналогічні положення щодо виховання дітей та спілкування з їх батьками містяться у розділах 8, 11, 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства». Згідно ст.157 СК України той з батьків, що проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до керівних роз`яснень, які містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені умови, як кожну окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, тобто свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Цей захід впливу є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України), тому він підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Згідно п. 16 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Стаття 171 СК України закріплює, що дитина має право бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Висновки та мотиви прийнятого рішення. Суд зазначає, що батьківські права засновані на спорідненості батьків з дитиною, тому виникнення між дитиною і батьками конфлікту чи погіршення їх особистих стосунків, що може мати тимчасовий характер, не є підставою для позбавлення цих прав. При вирішенні судом питання позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері (батька) до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні. Та обставина, що на час розгляду справи матеріальним забезпеченням дітей, їх вихованням і розвитком мати не займається, свідчить про те, що мати дітей не бажає приймати участь у їх утриманні і вихованні, тобто свідомо, умисно нехтує батьківськими обов`язками. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він/вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Сімейним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьків батьківських прав щодо дітей. Отже, ухилення від виконання своїх обов`язків [PERSON] з виховання її неповнолітніх дітей [PERSON] . Та [PERSON] , не виявлення щодо них батьківського піклування, яка не цікавиться дітьми, їх розвитком, матеріальним забезпеченням, станом здоров`я, не приймає жодної участі у їх житті, а тому встановлені фактичні обставини узгоджуються з приписами ч. 1 ст. 164 СК України, та є підставою для позбавлення батьківських прав відповідача з врахуванням наявності її винної поведінки та свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками. Суд звертає увагу на відсутність доказів, які б свідчили про вжиття відповідачем будь-яких дій (заходів) щодо зміни ситуації, яка склалася, що, в свою чергу, давало б суду підстави вважати, що відповідач бажає виправити свою поведінку в інтересах дітей. Статтею 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 2,3 ст. 243 СК України опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Відповідно до ст. 63 ЦК України опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Частиною 4 статті 167 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» дитина-сирота - це дитина, в якої померли чи загинули батьки, а також діти, позбавлені батьківського піклування, це зокрема діти, які залишилися без піклування батьків у зв`язку з позбавленням їх батьківських прав. Враховуючи, що батько [PERSON] та [PERSON] помер, а судом задоволені позовні вимоги щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її дітей, слід встановити піклування над [PERSON] та [PERSON] . Так, піклування над дітьми бажає встановити [PERSON] , яка є рідною тіткою дітей. Інших осіб, які б виявили бажання бути призначеними піклувальником не вбачається. Враховуючи подання від 29 липня 2022 року №04-30/1573, Органу опіки та піклування Кегичівської селищної ради про доцільність призначення опікуном (піклувальником) [PERSON] над дітьми [PERSON] та [PERSON] , особисті якості [PERSON] , її бажання та можливість дбати про племінників, про створення їм необхідних побутових умов, забезпечення їх доглядом, вжиття заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів дітей, суд вважає можливим призначити піклувальником [PERSON] , над дітьми [PERSON] та [PERSON] . Ухвалюючи рішення суду в цій справі, судом також приймаються положення визначені частинами 2, 3 ст. 166 СК України якими встановлено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Отже, вказаним положенням законодавства на суд покладено обов`язок під час розгляду питання про позбавлення батьківських прав, одночасного вирішення питання про стягнення аліментів. Так, суд зазначає, що згідно з вищевказаними встановленими обставинами вбачається, що відповідачка не надає матеріальну допомогу на утримання малолітніх дітей. Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1, 2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Вказаний гарантований законодавством мінімальний розмір аліментів також визначений у ч.3 ст. 184 СК України, якою передбачено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п.п.3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. При вищевикладених обставинах, судом враховується, що відповідачка є особою працездатного віку, законодавчо на останню покладено обов`язок забезпечення утримання та виховання власних дітей, у зв`язку з чим суд доходить до висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню аліменти на дітей [PERSON] та [PERSON] , у розмірі по 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду з позовною заявою та до досягнення кожною дитиною повноліття, що є законодавчо визначеним мінімумом аліментів на дитину. Одночасно судом враховується, що статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Судові витрати. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивач при подачі позову звільнений від сплати судового збору, отже судовий збір підлягає стягненню з відповідача. Так, враховуючи вимоги ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь держави в розмірі 1984,80 грн за позовні вимоги про позбавлення батьківських прав та про стягнення аліментів. Відповідно до ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення суду приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Outcome: approved