Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і просить визнати відповідачів таким, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . Посилається в позові на те, що є одноосібним власником квартири [ADDRESS] . Вказує, що відповідачі зареєстровані у квартирі [ADDRESS] , проте не проживають у даній квартирі з 1999 року та грудня 2018 відповідно, що підтверджується Актами про не проживання особи від 05.03.2021, 14.05.2021, 02.07.2021 та 03.08.2021. Зазначає, що формальна реєстрація відповідачів в квартирі створює йому перешкоди у користуванні та розпорядженні своєю власністю, оскільки він вимушена нести додаткові витрати на оплату за житлово-комунальні послуги, що нараховуються в залежності від кількості зареєстрованих в квартирі осіб. Враховуючи зазначене, просить задовольнити позов. 05.10.2021 на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано до провадження судді Букіної О.М. Ухвалою суду від 06.10.2021 у справі було відкрито провадження та призначено до розгляду у підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження. 29.07.2022 відповідачем було подано до суду заяву про визнання позову. Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. Ухвалою суду від 14.09.2022 у справі було закрито підготовче провадження та призначено до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Позивач та у судове засідання не з`явився, 01.12.2022 позивачем було подано до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримав. Відповідачі та представник третьої особи у судове засідання не з`являлися, про розгляд справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомили. Суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності позивача, відповідача та третьої особи, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду справи. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою ст. 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також ст. 405 ЦК України. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло № 206 від 06.02.1997, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме мано про реєстрацію права власності, а також договором дарування № 5549 від 27.11.2020 посвідченого приватним нотаріусом КМНО Лавренюк С.М., договором дарування № 4489 від 11.09.2020 посвідченого приватним нотаріусом КМНО Лавренюк С.М., договором дарування № 8211 від 25.09.2019 посвідченого приватним нотаріусом КМНО Лавренюк С.М. (а.с. 11-18). Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади міста Києва № 69355906 від 15.09.2021 в квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровано п`ятеро осіб: позивач, відповідачі, донька позивача [PERSON] та мати позивача [PERSON] (а.с. 6). З даного витягу та довідки про реєстрацію місця проживання особи вбачається, що відповідача-1 було зареєстровано у цій квартирі 27.07.1990, а відповідача-2 - 31.10.1995. Як було зазначено судом вище, 29.07.2022 відповідач [PERSON] подав до суду заяву у якій позовні визнав, а тому суд вважає, що обставини щодо не проживання у спірній квартирі даного відповідача є доведеними та не оспорюються останнім. Звертаючись до суду, позивач зазначив, що відповідач-1 з 1999 року не проживав у спірній квартирі. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Факт не проживання відповідача-1 у спірній квартирі, підтверджується Актом про не проживання особи від 05.03.2021, підписаним комісією у складі мешканців будинку за адресою: [ADDRESS] , з квартири № 67 [PERSON] , з квартири № 76 [PERSON] , з квартири № 74 [PERSON] , а також начальником ЖЕД-906 [PERSON] (а.с. 19). Окрім цього, факт не проживання відповідача-1 у спірній квартирі, підтверджується Актом про не проживання особи від 14.05.2021, підписаним комісією у складі мешканців будинку за адресою: [ADDRESS] , з квартири № 67 [PERSON] , з квартири № 76 [PERSON] , з квартири № 74 [PERSON] , а також начальником ЖЕД-906 [PERSON] (а.с. 20). Також, факт не проживання відповідача-1 у спірній квартирі, підтверджується Актом про не проживання особи від 02.07.2021 та від 03.08.2021, підписаним комісією у складі мешканців будинку за адресою: [ADDRESS] , з квартири № 67 [PERSON] , з квартири № 76 [PERSON] , з квартири № 74 [PERSON] , а також начальником ЖЕД-906 [PERSON] (а.с. 21, 22). Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Реалізуючи право на житло, людина може користуватись тільки тим житлом, право користування яким у неї виникло з правочину або на підставі закону. Відповідно до законодавства, таке право виникає у власника житла, членів його сім`ї, орендаря житла, членів його сім`ї. З точки зору ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Якщо особа, яка не є членом сім`ї власника, не погоджується на добровільне зняття з реєстрації місця проживання, власник житлового приміщення може звернутись до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації та документами, які підтверджують, що саме він є власником житлового приміщення. Це підтверджується і правовою позицією Верховного суду України у справі №6-709цс16, в якій зазначається, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до вимог ст.264 ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача, та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Виходячи з викладеного вище та наданих позивачем доказів, що підтверджують факт не проживання відповідача-1 із 1999 року у спірній квартирі, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір по 454,00 грн. з кожного.

Outcome: approved