Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання звільнення незаконним та поновлення на роботі. Позов мотивований тим, що позивач відповідно до наказу №7 від 14.09.2021 року був прийнятий на роботу до ФОП [PERSON] на посаду «кухар» з оплатою праці у розмірі 6000,00 грн. на місяць. Робочим місцем позивача був ресторан « [INFO] », що знаходиться за адресою [ADDRESS] . 10.10.2022 року на мобільний телефон позивача зателефонував представник відповідача та усно повідомив про його звільнення та запропоновано отримати документи. Позивачу було видано наказ №7 від 14.09.2021 року про прийняття позивача на роботу без підпису відповідача, наказ №3 від 31.03.2022 року про звільнення позивача з роботи за угодою сторін згідно ст. 36 КЗпП України, з 01.04.2022 року без підпису відповідача та довідку про період часу роботи та нараховану заробітну плату на період часу з 15.09.2021 року по 01.04.2022 року без вихідної дати, без номеру та без підпису. Станом на дату прийняття позивача на роботу трудова книжка йому не видавалась, її облік здійснюється в електронній формі в реєстрі застрахованих осіб ДРЗДСЦ. Позивач зазначив, що відповідач порушив закон при його звільненні, а тому він просить визнати його звільнення незаконним та поновити його на посаді з 01.04.2022 року Розгляд вказаної справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження на підставі ухвали Драбівського районного суду від 31.10.2022 року. Ухвалою суду відповідачу в установленому порядку був наданий строк для подання заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також строк для подання відзиву на позов. Відповідач відзиву на позов, заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до суду не направив, хоча був повідомлений про дату судового засідання у порядку визначеному чинним законодавством. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цього Кодексу. Як вбачається з наказу №7 від 14.09.2021 року фізичної особи підприємця [PERSON] «Про прийняття на роботу» [PERSON] прийнято на посаду повара з 15.09.2021 р. з окладом 6000 грн. на підставі його заяви від 15.09.2021 року. Відповідно до копії наказу №3 від 31.03.2022 року [PERSON] звільнено згідно ст. 36 КЗпП за згодою сторін з 01.04.2022 року. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Загальні підстави припинення трудового договору визначені приписами статті 36 КЗпП України, пунктом 1 частини першої якої підставою припинення трудового договору є, зокрема, угода сторін. Статтею 21 КЗпП України визначено, що трудовий договір є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. При домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п. 1 ч.1 ст. 36 КЗпП України (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Сама по собі згода власника або уповноваженого ним органу задовольнити прохання працівника про звільнення до закінчення строку попередження не означає, що трудовий договір припинено за п. 1 ч.1 ст. 36 КЗпП України, якщо не було домовленості сторін про цю підставу припинення трудового договору. В останньому випадку звільнення вважається проведеним з ініціативи працівника (стаття 38 КЗпП України). Таким чином основними умовами угоди про припинення трудового договору за п. 1 ч.1 ст. 36 КЗпП України щодо яких сторони трудового договору повинні дійти згоди, є підстава припинення угоди сторін та строк, з якого договір припиняється. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 11 липня 2018 року у справі № 814/2853/16, та в постанові від 19.07.2019 року у справі №452/1839/16. Всупереч вищевикладеному, позивач був звільнений відповідачем на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України безпідставно, оскільки його звільненню (припиненню трудового договору) не передувало спільне волевиявлення сторін спрямоване на припинення трудових відносин в обумовлений строк саме з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Відповідач не наддав суду доказів про наявність такої домовленості, і в самому наказі про звільнення посилання на наявність письмової заяви [PERSON] відсутнє. Згідно ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивача щодо скасування наказу про звільнення є обґрунтованими, а відтак його належить поновити на раніше займаній посаді «кухар» ФОП [PERSON] . Проте поновлення на роботі з 01 квітня 2022 року неможливе, оскільки суперечить суті трудових відносин встановлених законом, а може відбутися лише після ухвалення даного рішення в порядку його виконання. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992,40 грн. Згідно ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

Outcome: approved