Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-11 00:00:00

Позивач [PERSON] , звертаючись з позовом до суду, просить зменшити розмір аліментів, які утримуються з позивача [PERSON] , [INFO] , який мешкає [ADDRESS] , на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , на користь матері [PERSON] , які стягнуті за судовим наказом Дніпровського районного суду м. Києва від 01 березня 2018 року з ј частини до 1/8 частини щомісяця, але не менш, як 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до повноліття дитини. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 27 червня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром сім`ї, про що зроблено запис за №885. У період перебування у шлюбі у сторін народилась донька - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 22 квітня 2016 року в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу позов задоволено. Шлюб, зареєстрований 27 червня 2009 року Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром сім`ї між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно до судового наказу від 01.03.2018 року позивач повинен сплачувати аліменти на утримання дитини [PERSON] в розмірі ј частини з усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.02.2018 року. Посилаючись на той факт, що у позивача змінився сімейний стан, оскільки 14 січня 2017 року він уклав шлюб з [PERSON] , від шлюбу має двох дітей: сина - [PERSON] , [INFO] , та сина - [PERSON] , [INFO] , а тому просить суд зменшити розмір аліментів, які стягнуті за судовим наказом Дніпровського районного суду м. Києва від 01.03.2018 року з ј частини до 1/8 частини щомісяця, але не менш, як 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини. 09 серпня 2022 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, та призначенням першого судового засідання на 26 вересня 2022 року. Положеннями ст.174 Цивільного процесуального кодексу України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Виходячи з положень ч.8 ст.279 Цивільного процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. 14 листопада 2022 року представник відповідача - адвокат Мещанінов А.М. подав до суду клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, а саме: довідок про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та інформації (скріншоту) листа про заробітну плату позивача на момент подачі позову до суду. Зі змісту заяви вбачається, що представник позивача, з урахуванням приєднаних до вказаної заяви доказів, фактично уточнює позовні вимоги та просить суд: про зменшення розміру аліментів, які стягнуті за судовим наказом Дніпровського районного суду м. Києва від 01 березня 2018 року з ј частини до 1/6 частини щомісяця, але не менш, як 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до повноліття дитини. Відповідачем [PERSON] копію ухвали, копію позовної заяви з доданими до неї документами було отримано 30.09.2022 року, про що свідчить її особистий підпис на повідомленні про вручення поштового відправлення. (а.с.28) У відповідності до статтями 174, 178 Цивільного процесуального кодексу України відповідач не скористалася своїм процесуальним правом та не направила суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Мещанінов А.М. позов підтримав у повному обсязі, з урахуванням уточнень, поданих 14 листопада 2022 року, та просив суд ухвалити рішення, яким зменшити розмір аліментів, які стягнуті за судовим наказом Дніпровського районного суду м. Києва від 01 березня 2018 року з ј частини до 1/6 частини щомісяця, але не менш, як 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до повноліття дитини. Додатково пояснив суду, що у 2018 році [PERSON] звертався до суду з аналогічним позовом, але з інших підстав, оскільки на той час від другого шлюбу він мав лише одну дитину. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21 червня 2018 року його позов задоволено. Зменшено розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] за судовим наказом Дніпровського районного суду м. Києва від 01 березня 2018 року на користь [PERSON] на утримання малолітньої [PERSON] , [INFO] , з 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили. Проте, постановою Київського апеляційного суду від 01.11.2018 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 червня 2018 року було скасоване та ухвалене нове судове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів відмовлено. Просив провести заочний розгляд справи, оскільки, на його думку, на те наявні всі умови, передбачені ст.280 ЦПК України. Частиною 1 статті 280 ЦПК України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У відповідності до ст.280 ЦПК України та враховуючи, що позивач не має наміру вирішити спір з відповідачем шляхом мирного врегулювання, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Суд у порядку спрощеного позовного провадження, вислухавши пояснення представник позивача - адвоката Мещанінова А.М., дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, 12 березня 2019 року Головним державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Задорожною Тетяною Андріївною, при примусовому виконанні судового наказу №755/2023/18 виданого 01.03.2018 Дніпровським районним судом міста Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , ј частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, зокрема: про звернення стягнення на доходи боржника [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , які згідно відповіді ПФУ боржник отримує в Київській міській філії ПАТ «Укртелеком» (м.Київ, вул.Антоновича, 40). Згідно п.2 резолютивної частини постанови, державним виконавцем постановлено: Здійснювати відрахування із доходів боржника у розмірі 50% від отриманих доходів боржником починаючи з 01.03.2019 року (25% від отриманих доходів поточні аліменти але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та 25% на погашення боргу, який нараховувати бухгалтеру з 07.02.2018 року у розмірі 25% від отриманих доходів але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку) після утримання боргу по 25% від отриманих доходів поточні аліменти але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття за наступними реквізитами: Отримувач: Голосіївський РВДВС м.Київ ГТУЮ у м. Києві Код ЄДРПОУ 34999976 МФО 820172 р/р [NUMBER] Держказначейська служба України. (а.с.5-6) Відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого 14 січня 2017 року Бориспільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . (а.с.7) Від даного шлюбу у позивача [PERSON] та [PERSON] народилось двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] , [INFO] , виданого Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві 23 червня 2017 року (актовий запис №2633), та свідоцтвом про народження [PERSON] , [INFO] , виданого Чортківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чортківському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) 07 квітня 2022 року (актовий запис №107). (а.с. 8-9) Відповідно до Довідок від 05 квітня 2022 року №6105-7000455251, від 06 квітня 2022 року №6105-7000497018, від 06 квітня 2022 року №6105-7000499233, від 19 квітня 2022 року №6105-5001181615 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, фактичним місцем проживання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є: [ADDRESS] . Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21 червня 2018 року позов [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів - задоволено. Зменшено розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] за судовим наказом Дніпровського районного суду м. Києва від 01 березня 2018 року на користь [PERSON] на утримання малолітньої [PERSON] , [INFO] , з 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до 1/6 частини усіх видів заробтіку (доходу) щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили. Постановою Київського апеляційного суду від 01.11.2018 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 червня 2018 року скасоване та ухвалене нове судове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів відмовлено. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частини першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визначає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріального утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на тримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першою статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Як роз`яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Таким чином, положення ст. 192 СК України регулює зміну розміру аліментів, тобто їх зменшення або збільшення. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Обґрунтовуючи підстави звернення з цим позовом до суду з вимогою про зміну розміру аліментів, позивач посилається на зміни у сімейному стані - народження двох малолітніх дітей від другого шлюбу та наявність дружини, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною, що вплинуло на зміни у його матеріальному статі, а тому за таких обставин позивач не спроможний сплачувати аліменти в розмірі визначеному за рішенням суду. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежної від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Убачається, що Київський апеляційний суд у постанові № 755/5125/18 від 01.11.2018 року відмовив [PERSON] у зменшенні розміру аліментів, які стягуються з нього, на підставі судового наказу Дніпровського районного суду м. Києва від 01 березня 2018 року на користь [PERSON] на утримання малолітньої [PERSON] , [INFO] , з 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до 1/6 частини усіх видів заробтіку (доходу) щомісячно. Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що позивач не надав суду достатніх доказів на підтвердження погіршення його матеріального стану. Визначений судовим наказом Дніпровського районного суду м. Києва від 01 березня 2018 року розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку наявністю на утриманні сина [PERSON] , [INFO] та дружини [PERSON] , без підтвердження погіршення матеріального стану позивача, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від шлюбу з [PERSON] - доньки [PERSON] , [INFO] , та суперечитиме її інтересам. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 30 травня 2018 року (справа №442/7666/15). Крім того, розмір аліментів, який стягується на підставі судового наказу Дніпровського районного суду м. Києва від 01 березня 2018 року, не перевищує 50% заробітної плати відповідача, а тому порушення частини третьої статті 70 Закону України від 02 червня 2016 року "Про виконавче провадження" відсутні. Отже, підставою для відмови в позові стало те, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження дитини, з огляду на не доведеність існування обставин, які підтверджують зміну матеріального становища позивача, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Відповідно до частин 4, 5 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники, але в інших випадках - ці обставини встановлюються на загальних підставах. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц та підтверджена висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень (постанова КЦС ВС від 19.12.2019 по справі №520/11429/17). Суб`єктивними межами є те, що в двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням чи вироком суду. Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються наступні умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті ж особи, які брали участь у попередній справі. Як роз`яснено у п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року за №14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники, то в інших випадках - ці обставини встановлюються на загальних підставах. Звертаючись до суду з цим позовом, [PERSON] указував на наявність на його утриманні вже не одного, а двох синів - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , та дружини [PERSON] , що є свідченням зміни у його матеріальному стані. При цьому, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що сукупний розмір аліментів, що стягуються з нього на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у примусовому порядку, перевищує розмір відрахувань, встановлених статтею 70 Закону України «Про виконавче провадження». Разом із тим, розмір аліментів, що стягуються за судовим наказом Дніпровського районного суду м. Києва від 01 березня 2018 року відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні двох дітей від іншого шлюбу - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , та дружини [PERSON] , без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини - доньки [PERSON] , [INFO] , та суперечитиме її інтересам. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 08 червня 2022 року (справа №565/1059/21, провадження №61-3636св22). Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в межах даного спору позивачем не доведено належними доказами, що після винесення судового наказу про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, значно погіршилось його матеріальне становище, виникли інші обставини, які відіграють суттєву роль в житті позивача, та у відповідності із ст.192 Сімейного кодексу України, є підставою для зміни розміру аліментів, визначених рішенням суду, сам факт перебування на утриманні позивача двох малолітніх дітей та дружини не може слугувати беззаперечним доказом для вирішення питання про зменшення розміру аліментів на утримання дитини від першого шлюбу [PERSON] , [INFO] , ці обставини впливають на визначення розміру аліментів у сукупності із встановленням обставин дійсного матеріального становища платника аліментів, що не доведено позивачем при звернення до суду з цим позовом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст.5 Цивільного процесуального кодексу України) Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст.13 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до частини другої ст.89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів про зменшення розміру аліментів, присуджених за рішенням суду, є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню у повному обсязі. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат, у зв`язку з ухваленням рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed