Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про стягнення заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 31 жовтня 2019 року між АТ «ЮНЕКС БАНК» та відповідачкою був укладений кредитний договір №33.352.1019.ФО_К на умовах, що зазначені в ньому та відповідно до публічної пропозиції «ПРАВИЛА (ДОГОВІРНІ УМОВИ) НАДАННЯ СПОЖИВЧИХ КРЕДИТІВ АТ «ЮНЕКС БАНК», що оприлюднені на офіційному сайті банку. Позивач надав відповідачці грошові кошти в сумі 49599 грн. 64 коп. зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 12 процентів річних та комісією за обслуговування кредиту - щомісячно в розмірі 3,49% процента від суми кредиту з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 31 жовтня 2022 року. У відповідності до умов договору банк свої зобов`язання виконав в повному обсязі та видав відповідачці кредит у розмірі, встановленому договором, а відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим станом на 01 грудня 2021 року виникла заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 59690 грн. 48 коп., з яких 33155 грн. 43 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 4031 грн. 66 коп. - заборгованість за процентами, 22503 грн. 39 коп. - заборгованість за комісіями, від сплати яких відповідачка ухиляється, у зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором в примусовому порядку до закінчення дії кредитного договору. Сторони в судове засідання не з`явились повідомлялись про час та місце судового засідання належним чином, причину неявки суду не повідомили. Представник позивача подав суду заяву, згідно якої просив проводити судовий розгляд у їх відсутність, проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с. 45). Судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи. Суд, з`ясувавши обставини по справі, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до таких висновків. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, а також сплата неустойки. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення зміну, або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору відповідно до ст. 628 ЦК України становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Однією із різновидностей зобов`язання є кредитний договір, який укладається між сторонами відповідно до вимог ст.ст. 1046-1050, 1054-10561 ЦК України та відповідно до ст. 629 цього Кодексу є обов`язковим до виконання сторонами. Відповідно до ст. 1048 ЦК України - позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ч. 1 ст. 1054 та ч. 1 ст. 1055 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, при цьому кредитний договір укладається в письмовій формі. Відповідно до ст. 625 ЦК України - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачкою був укладений кредитний договір №33.352.1019.ФО_К від 31 жовтня 2019 року (а.с. 5-7) про надання останній кредит в сумі 49599 грн. 64 коп. на споживчі потреби, терміном користування до 31 жовтня 2022 року зі сплатою щомісячно: за користування кредитом процентів в розмірі 12 % річних, комісії за обслуговування кредиту в розмірі 3,49%. Позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі та надав грошові кошти відповідачці, що підтверджується випискою по особовому рахунку за період з 31 жовтня 2019 року по 31 жовтня 2019 року (а.с. 15). Відповідачка в порушення умов договору не виконав взяті на себе грошові зобов`язання та не виплачувала кредит у встановлені договором строки, в зв`язку з чим на думку позивача, станом на 01 грудня 2021 року, виникла заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 59690 грн. 48 коп., з яких 33155 грн. 43 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 4031 грн. 66 коп. - заборгованість за процентами, 22503 грн. 39 коп. - заборгованість за комісіями, що вбачається з наявної в матеріалах справи розрахунку заборгованості, при цьому прострочення за договором виникло 06 січня 2021 року (а.с. 16). Таким чином, аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідачки за спірним кредитним договором №33.352.1019.ФО_К від 31 жовтня 2019 року заборгованості в розмірі 55658 грн. 82 коп., яка складається з 33155 грн. 43 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 22503 грн. 39 коп. - заборгованість за комісіямиє обґрунтованими та у відповідності до ст.ст. 611, 615, 625 ЦК України підлягають задоволенню. Що стосується вимог позивача про стягнення заборгованості з процентів, то суд зауважує таке. Як вбачається з розрахунку позивача, прострочення сплати заборгованості у відповідачки виникло 06 січня 2021 року і саме з цього періоду по 10 грудня 2021 року нараховані прострочені проценти. Цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Таким чином, нарахування позивачем після прострочення зобов`язання відповідачкою в заборгованість процентів за договором, у зв`язку з чим вимоги про стягнення заборгованості за процентами за договором задоволенню не підлягають. Така позиція суду відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду викладеній в постанові від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідачки підлягає стягненню на користь позивача судовий збір сплачений ним під час звернення з позовом до суду (а.с. 1). На підставі викладеного, ст.ст. 526-530, 533, 536, 598, 610-615, 624-626, 638-643, 1046-10561 ЦК України;

Outcome: partial