Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-11 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. 26.09.2022 [PERSON] звернувся до Малинського районного суду Житомирської області з позовною заявою про стягнення заборгованості по заробітній платі. В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що 18.04.2017 він був прийнятий на посаду заступника головного бухгалтера в порядку переведення. 24.02.2022 з ним були призупинені трудові відносини. 23.05.2022 його звільнили за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, згідно наказу №152/к від 23.05.2022. За час\~роботи позивач\~виконував свої\~трудові обов`язки\~у повному\~обсязі.Однак,\~роботодавцем не\~проведено повний\~розрахунок при\~звільненні.Згідно з\~випискою,\~наданою відповідачем,\~сума заборгованості\~по заробітній\~платі становить - 92418,96\~грн.На момент пред`явлення позову сума заборгованості по заробітній платі не змінилась. При звільнені позивачу нараховано 51013,08 грн компенсації за невикористану відпустку, з урахуванням утриманого ПДФО та суми військового збору (9947,55 грн) до виплати належить 41065,53 грн. компенсації за невикористану відпустку. Загальна сума, яка підлягала до виплати становить - 133484,49 грн, що також підтверджується випискою, наданою відповідачем. Розмір середньоденної заробітної плати становить - 1013,16 грн. Сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні станом на 20.09.2022 становить 121579,20 грн, із розрахунку 1013,16 грн * 120 днів (початок періоду проведення розрахунку з 24.05.2022). Однак станом на день вирішення трудового спору сума підлягає коригуванню. Позивач просить стягнути на свою користь з відповідача 92418,96 грн заборгованості по заробітній платі; 41065,53 грн компенсації за невикористану відпустку; та суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24.05.2022 по день винесення судом рішення. Процесуальні дії у справі \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 06.10.2022 справу прийнято до розгляду та відкрито провадження. Визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання на 12 годину 31.10.2022, яке в зв`язку з неявкою представника відповідача було відкладено на 12 годину 12.12.2022. Позивач в судове засідання не з`явився, 03.11.2022 до суду надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі; не заперечував щодо ухвалення заочного рішення. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Відзиву, заяв та клопотань до суду не надходило. У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням про поважність причин неявки, в порядку, визначеному статтею 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд постановив провести розгляд справи за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Суд відповідно до ст. 247\~ЦПК\~України розглядає справу у судовому засіданні за відсутності позивача і відповідача без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Встановлені судом обставини Згідно з трудовою книжкою позивач працював у ТОВ «Домобудівельна компанія «Фундамент» з 18.04.2017 та був звільнений 23.05.2022 на підставі п.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін (а.с.9). 23.05.2022 видано наказ керівника підприємства ТОВ «Домобудівельна компанія «Фундамент» Олексія Ведмєдєва №152/к про припинення трудоговору договору з [PERSON] , заступником головного бухгалтера (а.с.8). Відповідно до довідки щодо відомостей про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб, [PERSON] отримав заробітну плату від ТОВ «Домобудівельна компанія «Фундамент» за 2021 рік у розмірі 359956,64 грн, за 2022 106263,33 (а.с.10). Згідно з довідкою про заробітну плату (грошове забезпечення, винагороду, за цивільно-правовим договором) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням ТОВ «Домобудівельна компанія «Фундамент»№ФДБ00000013 від 02.06.2022, у червні 2021 року [PERSON] нарахована заробітна плата у розмірі 30077,18 грн. за 30 календарних днів у розрахунковому періоді, у липні 2021 року нараховано 30080,89 грн. за 31 день, серпні-жовтні 2021 - 30080,89 грн., листопаді 2021 29382,23 грн за 30 днів, грудні 2021 30173,67 грн за 31 день, січні 2022 29602,63 грн за 31 день, лютому 2022 25647,62 грн за 28 днів, травні 2022 51013,08 за 23 дні (а.с.11). Згідно з розрахунковим листком за травень 2022 року [PERSON] нараховано заробітну плату у розмірі 51013,08 грн за невикористану відпустку, борг підприємства на початок місяця становить 92418,96, борг підприємства на кінець місяця (з вирахуваними податками і зборами) 133484,49 (а.с.12). Оцінка аргументів сторін та норми права, застосовані судом. Між сторонами виник спір щодо стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку та суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Щодо стягнення заборгованості по заробітній платі, суд зазначає наступне. Конституція України, проголосивши Україну соціальною і правовою державою, визначила обов`язок держави щодо утвердження, забезпечення і гарантування прав і свобод людини.\~Одним із складових цього обов`язку є забезпечення державою соціальної спрямованості економіки, створення умов та гарантування можливостей для громадян заробляти собі на життя працею і своєчасно одержувати винагороду за працю (статті\~13,\~43 Конституції України). Конституційний Суд України в Рішенні від 29.01.2008 року № 2-рп/2008 визначив, що право заробляти собі на життя є невід`ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене. Відповідно до ч. 1 ст.\~94\~КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно із положеннями статті 115\~КЗпП України та статті 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст.\~47\~КЗпП України роботодавець зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у\~статті 116\~цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП України,\~при звільненні\~працівника виплата\~всіх сум,\~що належать\~йому від\~підприємства,\~установи,\~організації,\~провадиться в\~день звільнення.\~Якщо працівник\~в день\~звільнення не\~працював,\~то зазначені\~суми мають\~бути виплачені\~не пізніше\~наступного дня\~після пред`явлення\~звільненим працівником\~вимоги про\~розрахунок.\~Про нараховані\~суми,\~належні працівникові\~при звільненні,\~роботодавець повинен\~письмово повідомити\~працівника перед\~виплатою зазначених\~сум. Із наданих суду доказів встановлено, що відповідач не провів розрахунок з позивачем в строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, та фактично не здійснив повний розрахунок з позивачем і на день розгляду справи, оскільки доказів протилежного суду не надано. З урахуванням вказаного, суд вважає необхідним стягнути з Товариства\~з обмеженою\~відповідальністю «ДБК\~«Фундамент» на\~користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у розмірі 92418,96 грн, яка підтверджена письмовими доказами. Щодо стягнення компенсації за невикористану відпустку, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до\~ст.\~74\~КЗпП України громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати. Згідно із ст. 24 Закону України "Про відпустки", у разі звільнення працівника йому може бути виплачена грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. Оскільки письмовими доказами, які додані до позову, суб`єктом складання яких є відповідач (а.с.11, 12) визначена сума компенсації за невикористану відпустку і доказів того, що відповідачем було здійсно виплату вказаної суми на користь позивачу надано до суду не було, суд вважає, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 41065,53 грн. (51013,08 - 9947,55 утриманого ПДФО та суми військогового збору). Щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.\~117\~КЗпПУ (в редакції частини статті на день виникнення спірних правовідносин), в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. При невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Невиплата працівникові при звільненні всіх належних йому сум є триваючим правопорушенням, а тому працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Із письмових доказів встановлено, що остаточний розрахунок при звільненні з [PERSON] проведений не був. При обчисленні середнього заробітку слід керуватися ст.27 Закону України «Про оплату праці» та п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно з якими середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. При цьому, відповідно до п.5 розд. IV порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Позивачем для розрахунку середнього заробітку взято період грудень 2021 року - січень 2022 року, оскільки з 24.02.2022 підприємством призупинені трудові відносини у зв`язку зі збройною агресією російської федерації. Розмір середньоденної заробітної плати за розрахунком позивача становить - 1013,16 грн. Суд не погоджується з такими доводами позивача та вважає, що для визначення середньоденної заробітної плати слід враховувати розмір заробітної плати за січень-лютий 2022 року, оскільки жодних доказів того, що у лютому 2022 року були призупинені трудові відносини з відповідачем, позивачем не надано, натомість довідкою про заробітну плату від 02.06.2022 стверджується, що позивачу нарахована заробітна плата за лютий 2022 року як за повний робочий місяць (а.с.11). Суд, провівши власний розрахунок розміру середньоденної заробітної плати, виходячи із заробітної плати за січень-лютий 2022 року з врахуванням 39 робочих днів у вказаний період, визначив, що розмір середньоденної заробітної плати становить 1416,67 грн - (29602,63+25647,62)/39. Згідно з абз.1 п.8 розд. IV порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Виходячи з аналізу зазначених норм, для визначення середнього заробітку за час затримки розрахунку слід враховувати кількість робочих днів затримки розрахунку. Таким чином, час затримки розрахунку із позивачем на день ухвалення рішення становить 145 робочих днів - з 24.05.22 по 12.12.22. Частиною першою статті 13\~ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає задоволенню, однак для обрахунку суд бере до уваги середньоденну заробітну плату у розмірі, зазначеному позивачем, оскільки суд не може вийти за межі позовних вимог (постанова ВС від 18.11.2020 № 727/10270/18). Таким чином, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка підлягає стягненню із відповідача на користь позивача становить 146908,2 грн (1013,16*145). Розподіл судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору сплаченого ним за позовну вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 1215,79 грн. Крім того, відповідно до п.1 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI\~позивач звільнений від сплати судового збору у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, а тому судові витрати у вигляді судового збору необхідно стягнути з відповідача на користь держави у розмірі 1588,13 грн (1% від заборгованості по заробітній платі+компенсації за невикористану відпустку, що становить 1334,84 грн та 253,29 за різницю між 1% від суми середнього заробітку і судовим збором, сплаченим позивачем).

Outcome: approved