Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-07 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] адвокат Загоруйко Г.А. звернувся до суду 12.07.2022 з позовною заявою, в якій просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №9328, вчинений 25.09.2017 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за кредитним договором №б/н від 01.10.2008. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 13.12.2021 позивачкою було отримано від державного виконавця Корабельного відділу ДВС у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) виконавчий напис, вчинений 25.09.2017 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., за реєстровим №9328 про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за кредитним договором №б/н від 01.10.2008 у розмірі 68\~765,00 грн. Даний виконавчий напис перебуває з 18.09.2018 на примусовому виконанні у Корабельному відділі ДВС, виконавче провадження №57193837. З даним виконавчим написом позивач не погоджується, оскільки жодних правових підстав для вчинення вказаної нотаріальної дії у приватного нотаріуса не було, нотаріус не пересвідчився у відсутності спору між сторонами, вчинив виконавчий напис на підставі не нотаріально посвідченого договору кредиту та вчинив напис, стягнувши з позивача заборгованість, яка не відповідає дійсному розміру боргу, та здійснив стягнення коштів на підставі пунктів постанови, які скасовано. Ухвалою суду від 14.07.2022 позовна заява залишена без руху, позивачці надано строк десять днів для усунення недоліків. На виконання ухвали суду представником позивачки 19.07.2022 надано квитанцію про сплату судового збору та 22.07.2022 заяву про долучення додаткових документів, чим усунуто недоліки позовної заяви. Ухвалою суду від 22.07.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів від приватного нотаріуса Бондар І.М. На виконання ухвали від 22.07.2022 в частині витребування доказів, від приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. надійшли копії виконавчого напису та документів, на підставі яких його вчинено (а.с. 69-86). У судове засідання сторони та їх представники, треті особи не з`явилися, про місце, дату та час розгляду справи повідомлялися належним чином. Представником позивача подано клопотання, в якому він просить провести судове засідання за його та позивачки відсутності, заявлені вимоги підтримав, просив їх задовольнити та вирішити питання про розподіл судових витрат по справі у розмірі 10\~400,00 грн, які пов`язані зі зверненням позивачки до суду та розглядом справи. Від третьої особи приватного нотаріуса Бондар І.М. надійшла заява про розгляд справи за її відсутністю. Третя особа Корабельний відділ ДВС, з урахуванням розташування на території\~м.\~Херсон Херсонської\~області,\~яке входить\~до затвердженого\~наказом Міністерства\~з питань\~реінтеграції тимчасово\~окупованих територій\~України до\~переліку територіальних\~громад,\~що розташовані\~в районі\~проведення воєнних\~(бойових)\~дій або\~які перебувають\~в тимчасовій\~окупації,\~оточенні (блокуванні), викликався до суду у тому числі відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відзиву на позовну заяву не подано. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. У встановлений судом строк жоден із учасників справи не подав клопотання про розгляд справи за їх участю в судовому засіданні. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, належне повідомлення відповідача та третіх осіб, не подання відповідачем відзиву у встановлений судом строк, суд постановив ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень з боку позивача проти заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Інших заяв та клопотань не заявлялось. Інших процесуальних дій не вчинялось. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судовим розглядом встановлено, що приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. 25.09.2017 вчинено виконавчий напис, яким з [PERSON] , що є боржником за кредитним договором №б/н від 01.10.2008, укладеним з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», яке є правонаступником ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», стягнуто заборгованість у загальному розмірі 68\~765,00 грн. Сума заборгованості складається із залишку заборгованості за кредитом у розмірі 4\~980,87 грн, залишку заборгованості за відсотками у розмірі 54\~252,46 грн, пені та комісії у розмірі 3\~400,00 грн, штрафу у розмірі 3\~131,67 грн та витрат, пов`язаних із вчиненням виконавчого напису у розмірі 3000,00 грн. Строк, за який проводиться стягнення 8 років 9 місяців 30 днів, а саме з 01.10.2008 по 31.08.2017. Строк пред`явлення виконавчого напису до виконання 3 роки. Виконавчий напис набрав законної сили з 25.09.2017. Зареєстровано в реєстрі за №9328 (а.с. 9, 70). На підставі вказаного виконавчого напису Корабельним відділом ДВС у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 18.09.2018 відкрито виконавче провадження ВП №57193837. Боржником вказано [PERSON] , адреса проживання: [ADDRESS] (а.с. 7-8). Крім того, у вказаному виконавчому провадженні державним виконавцем винесені постанови від 26.02.2020 про звернення стягнення на кошти на рахунках боржника, про арешт коштів боржника. За інформацією про виконавче провадження в АСВП, станом на 24.06.2022 виконавче провадження №57193837 завершено (а.с. 7-8, 11). [PERSON] після укладення шлюбу 18.09.2015 з [PERSON] , змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 31). З 21.05.2018 найменування ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» змінено на АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що не є перетворенням юридичної особи. Державну реєстрацію змін в найменуванні банку проведено 14.06.2018. Звертаючись до суду з позовом, представник позивачки посилався на те, що оскаржуваний виконавчий напис не відповідає вимогам законодавства, вчинений не на підставі нотаріально посвідченого договору кредиту, сума боргу включає безпідставне нарахування відсотків, у зв`язку з чим розмір боргу є спірним, з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років, позивачці не було надіслано письмову вимогу, яка передувала зверненню до нотаріуса. Надаючи оцінку таким доводам позивача та обґрунтованості пред`явлених ним вимог, суд виходить з наступного. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Як вбачається з матеріалів нотаріальної справи, наданою приватним нотаріусом Бондар І.М., 25.09.2017 до приватного нотаріуса звернувся представник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» із заявою про вчинення виконавчого напису за кредитним договором №б/н від 01.10.2008, укладеним [PERSON] та ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є ПАТ АТ «ПРИВАТБАНК», для стягнення боргу у загальному розмірі 65\~765,00 грн, з яких заборгованість за кредитом - 4\~980,87 грн, заборгованість за відсотками - 54\~252,46 грн, пеня та комісія - 3\~400,00 грн, штраф - 3\~131,67 грн. До вказаної заяви представником банку надані оригінал кредитного договору, оригінал виписки з особового рахунку боржника, вимога про усунення порушень до за кредитним договором, розрахунковий документ про оплату послуг поштового зв`язку, установчі документи ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с. 71). [PERSON] 01.10.2008 підписала анкету-заяву №0802110800070943728, згідно з якою отримала у ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок № [NUMBER] (а.с. 78). Відповідно до розрахунку заборгованості, наданому представником банку приватному виконавцеві, активно користуватися карткою [PERSON] почала 12.08.2008, частково погашаючи заборгованість, сплачуючи банку грошові кошти в різних розмірах, востаннє 29.11.2014 у розмірі 200,00 грн, в результаті чого станом на 25.09.2017 утворилась заборгованість за кредитом в сумі 4\~980,87 грн, за відсотками у розмірі 54\~252,46 грн (з яких 271,38 грн за відсотками на поточну заборгованість, 53\~981,08 грн за відсотками на прострочену заборгованість), пені та комісії у розмірі 3\~400,00 грн, штрафу у розмірі 3\~131,67 грн (з яких 500 грн фіксована частина, 3\~131,67 грн процентна складова) (а.с. 80-82). Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (ст. 530 Цивільного кодексу України). Статтею 525 ЦК України заборонено односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595, Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», п.п. 1.1, 1.2 Порядку, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само, на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Положеннями ч.1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат», п.п. 3.1 п. 3 гл. 16 Порядку передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Безспірність заборгованості\~чи іншої\~відповідальності боржника\~-\~це обов`язкова\~умова вчинення\~нотаріусом виконавчого\~напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Безспірний борг - це борг, що визначається боржником та кредитором, і про суму якого сторони не сперечаються, тобто у разі відсутності заперечень боржника вимога кредитора вважається безспірною. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. При вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст. 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 4071/14-ц та від 12.04.2018 у справі № 761/32388/13-ц. З наданих приватним нотаріусом документів вбачається про повідомлення позивача менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення ним кредитних зобов`язань, що підтверджується письмовою вимогою банка від 15.09.2017, яка направлена [PERSON] засобами поштового зв`язку 19.09.2017 (а.с. 75, 76). При перевірці доводів представника позивача, що заборгованість позивачки перед банком не була безспірною, суд зазначає, що у наданій приватному нотаріусу анкеті-заяві від 01.08.2008, укладеною з [PERSON] , відсутні посилання на домовленості сторін про розмір відсоткової ставки, комісії, види та розмір неустойки (пені, штрафів) за несвоєчасне погашення кредиту, а тому при винесені виконавчого напису нотаріусом заборгованість позивачки перед банком не є безспірною. Із змісту оспорюваного виконавчого напису слідує, що вчинений він з посиланням на положення законодавства України, що регулює порядок вчинення виконавчих написів. Приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався п. 19 ч. 1 ст. 34, ст.ст. 87, 88, 89 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 № 1172. Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі «Перелік»). Постановою Кабінету Міністрів від 26.11.2014 №622 Перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та до нього включені кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 (справа №826/20084/14) визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Підставою для скасування вказаного нормативного акту стало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами, відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені ст.88 Закону України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням ст. 87 цього Закону. При прийнятті постанови від 22.02.2017, колегією суддів застосовано вимоги положення п. 10.2 Постанови Пленуму ВАС України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 №7, згідно якого визнання акту суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акту. Суд, з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважав за необхідне визнати нечинною Постанову Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» від 26.11.2014 №662 в частині, з моменту її прийняття. Таким чином, постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14 набрала законної сили цього ж дня, 22.02.2017, отже і п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» від 26.11.2014 №662 також втратив чинність з цього дня. В подальшому ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 залишено без змін. Велика Палата Верховного Суду постановою від 20.06.2018 у справі №826/20084/14 відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017, не знайшовши підстав для такого перегляду. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду, яка викладена у постанові від 21.09.2021, прийнятої у справі № 910/10374/17. Суд приймає до уваги доводи представника позивача з дотриманням принципу змагальності сторін в рамках цивільного судочинства, оскільки жодними доказами з боку відповідача вони не спростовані, своїм правом, визначеним ст. 12 ЦПК України, на подання доказів в рахунок доведення обставин, які мають значення для справи в рахунок доведення заперечень у випадку їх наявності, відповідач не скористався. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про те, що на час вчинення виконавчого напису не було належним чином встановлено безспірності вимог відповідача до позивача, а отже, виконавчий напис не може вважатися таким, що не потребує додаткового доказування, а відтак не підлягає примусовому виконанню, у зв`язку з чим вимога про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Так, представник позивачки просить суд стягнути з відповідача на користь позивачки понесені неню витрати по сплаті судового збору в розмірі 992,40 грн та витрати понесені на правничу допомогу у розмірі 10\~400,00 грн. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справ, покладаються, у разі задоволення позову на відповідача. В силу ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки належить стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 992,40 грн. Що стосується вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу, суд дійшов до наступного. Як вбачається із позовної заяви, представник просить стягнути з відповідача на користь позивачки витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10\~400,00 грн. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами; для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Матеріали справи свідчать про те, що інтереси позивачки [PERSON] у справі за вищевказаним позовом представляє адвокат Загоруйко Г.А. на підставі договору про надання правової допомоги №133/2021 від 03.12.2021, ордеру від 24.06.2022 №1022120 та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю від 14.09.2019 серії ЗР №21/2285 (а.с. 15-17). Позивачка під час розгляду справи понесла витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10\~400,00 грн. Розмір витрат підтверджується рахунком-фактурою та актом наданих послуг №133/2021/214/3246/22/1 від 26.07.2022 за договором №133/2021 про надання правової допомоги від 21.10.2021 з наведеним у ньому розрахунку робіт (а.с. 35-36). З огляду на наявність в матеріалах справи доказів фактичного надання адвокатом Загоруйко Г.А. правничої допомоги позивачці, враховуючи співмірність розміру витрат зі складністю справи та обсягом наданих послуг, суд дійшов висновку про наявність підстав стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10\~400,00 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved