Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-19 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Позивач в період з 09.02.2000 по 01.03.2022 працював на підприємстві відповідача слюсарем-ремонтником управління з ремонту технологічного обладнання, виконував роботи в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних і шкідливих факторів, що стало причиною виникнення у нього хронічного професійного захворювання. Оглядом МСЕК від 11 жовтня 2022 року йому було встановлено 65 % втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності безстроково. У зв`язку з отриманням хронічного професійного захворювання було порушено нормальні життєві зв`язки позивача, він відчуває постійний біль, позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки захворювання легень розвивається стрімко, його часто турбує кашель, тому він вимушений уникати оточуючих, тривалий час проходити медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури та лікування, що позначається також на його душевному стані. Негативні зміни в житті є незворотними, усвідомлення чого завдає позивачу душевного болю та страждань. Просить суд стягнути з АТ «ПГЗК» на його користь 325000,00 грн. в якості відшкодування спричиненої моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я. Стислий виклад заперечень відповідача. Відповідач у відзиві на позов в задоволенні позову просить відмовити, посилаючись на те, що позивач знав про шкідливі умови праці на її робочому місці, без яких неможлива конкретна робота на гірничому підприємстві, однак свідомо продовжував працювати в таких умовах тривалий час 29 років 6 місяців, незважаючи на погіршення здоров`я, до якого призвело також недбале ставлення самого позивача. Про це свідчить факт, що позивач після досягнення пенсійного віку у 2016 році продовжував працювати ще 6 років, звільнившись з підприємства лише у 2022 році. Відповідач в свою чергу виконує вимоги законодавства та колективного договору щодо забезпечення працівників засобами колективного та індивідуального захисту та компенсації в таких умовах праці. Із наведених позивачем обставин не вбачається, яким саме чином АТ «ПІВДГЗК» порушило його законні права та інтереси, і, як наслідок, він отримав моральні страждання. Для відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання, відсутні правові підстави, оскільки вину АТ «ПІВДГЗК» у заподіянні такої шкоди позивачу та протиправність діяння відповідача не встановлено, позивачем не доведено наявність моральної шкоди, відсутній причинний зв`язок між шкодою та протиправним діянням підприємства. Вважає, що акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) та довідки МСЕК не є належними доказами на підтвердження наявності моральних страждань позивача. Вимоги позивача щодо сплати моральної шкоди не відповідають вимогам діючого законодавства України, а заявлена сума моральної шкоди не відповідає засадам розумності та справедливості. До того, з дня встановлення позивачу професійного захворювання і моментом звернення до суду пройшло всього 9 днів, і за цей період позивач не встиг зазнати стільки моральних страждань, як вказує у позовній заяві. Також відповідач просить врахувати, що з 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан, в період якого в зв`язку з відсутністю ринка збуту продукції, підприємство не веде в повному обсязі виробничо-господарську діяльність, але продовжує сплачувати податки, надає допомогу мешканцям територіальних громад, які знаходяться навколо, ЗСУ, допомагає переміщеним особам, тому сума 325000 грн. є вкрай завищеною. У разі стягнення з відповідача моральної школи відповідач просить стягувати її з врахуванням податків та інших обов`язкових платежів відповідно до Податкового Кодексу. Процесуальні дії у справі. 26.10.2022 позовна заява надійшла до суду. 31.10.2022\~позовна заява\~прийнята до\~розгляду,\~провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Заяви, клопотання. 16.11.2022 від відповідача надійшов відзив на позов. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Фактичні обставини, встановлені судом. [PERSON] \~з 24.08.1987\~року працював\~в Акціонерному\~товаристві «Південний\~гірничо-збагачувальний\~комбінат» на\~різних роботах,\~в тому\~числі з\~25.12.1991\~року по\~08.02.200\~року \~учнем бурильника,\~бурильником свердловин\~верстатів термічного\~буріння,\~машиністом бурової\~установки рудоуправління,\~а з\~09.02.2000\~року по\~01.03.2022\~року -\~ слюсарем-ремонтником\~управління з\~ремонту технологічного\~устаткування. 01.03.2022 року був звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію (а.с.8-10). Загальний стаж роботи позивача в АТ «ПІВДГЗК» - 34 роки 6 місяців 8 днів, в умовах впливу шкідливих факторів 29 років 6 місяців 2 дні. Медичним висновком лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я ДУ «Український НДІ промислової медицини» від 05.07.2022 № 113 встановлено наявність у позивача хронічного професійного захворювання, діагноз: радикулопатія попереко-крижова та шійна, з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових та колінних суглобів (ПФ другого ступеня). Сидеросилікоз першої стадії, емфізема легень першої стадії, ЛН перешого-другого ступеню (а.с.24-25). 01.08.2022 комісією за участі лікарів та представників АТ «ПГЗК» складено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) позивача, в п.17 якого вказано, що [PERSON] , працюючи слюсарем-ремонтником управління з ремонту технологічного устаткування з 09.02.2000 року по 01.03.2022 року, виконував ремонт, монтаж, демонтаж, випробування та налагоджування особливо складного устаткування, агрегатів та машин; виконував слюсарне оброблення деталей та вузлів тощо. Виконував роботи, що характеризуються фізичним перенавантаженням, впливом пилу, через недосконалість робочого місця. Причиною виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) зазначено статичне навантаження за зміну 158520 кг/с при нормі 70000; періодичне перебування у вимушеній робочій позі 29,3 % зміни при допустимому - до 10 %.; вміст пилу фіброгенної дії з вмістом вільного діоксину кремнію від 10 до 70 % в повітрі робочої зони, що в три рази перевищує ГДК (6,4 мг/куб.м при нормі 2,0 мг/куб.м. (п.18). Особи, які порушили законодавства про охорону праці, комісією не визначені через тривалий час роботи позивача в умовах дії шкідливих факторів та зміною керівників структурного підрозділу (п.20 Акту) (а.с.17-20). Внаслідок зазначеного вище хронічного професійного захворювання, первинним висновком медико-соціальною експертної комісії [PERSON] 11.10.2022 встановлено ступінь втрати професійної працездатності 65 % (45 % - по радикулопатії, 20 % - по сидеросилікозу)та третю групу інвалідності, з 26 вересня 2022 року безстроково (а.с.21-22). Наявність професійного захворювання у позивача також підтверджується наданими письмовими доказами, зокрема випискою з медичної карти амбулаторного хворого, виписками-епікризами із медичних карток стаціонарного хворого, з яких видно, що позивач проходив лікування в закладах охорони здоров`я з приводу скарг на стійкий біль та обмеження рухів у шийному та попереко-крижовому відділах хребта з іррадіацією в ліву ногу та руку, порушену ходу, біль у плечових, ліктьових, колінних суглобах, заніміння кінцівок, зниження слуху, задишку при навантаженні, кашель із слизовим харкотинням (а.с.26-28). Зміст спірних правовідносин. Встановленим у судовому засіданні обставинам відповідають правовідносини, які регулюють відшкодування моральної шкоди. Норми права, які застосовує суд та мотиви їх застосування. Статтею 3 Конституції України\~передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті\~43, частина 1 статті\~46 Конституції України\~передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Згідно зі статтею 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці: соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Статтею 6 цього Закону визначено, що умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства. Роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці (ст.13). Відповідно до\~статті 153 КЗпП України\~забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Стаття 173 вказаного Кодексу закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Рішенням Конституційного Суду України №20-рп/2008р. від 08.10.2008 встановлено, що обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. Статтею 237-1 КЗпП України\~передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 року встановлено, що громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання. Висновок суду. Сам факт втрати професійної працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст. 3 Конституції України, відповідно до якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, судом достовірно встановлено, що у зв`язку з отриманням професійних захворювань та встановленням стійкої втрати працездатності позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманого професійних захворювань у позивача змінилися образ та якість життя, що завдає йому моральних страждань. Ушкодження здоров`я, втрата великого відсотка працездатності, лікування, перенесення фізичних страждань, спричиняє йому моральні страждання. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року\~з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд враховує період роботи позивача більше 29 років в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, характер та тривалість отриманих професійних захворювань, відсоток втрати позивачем професійної працездатності 65 % безстроково, тяжкість вимушених змін в його життєвих стосунках, що вказує на погіршення стану його здоров`я та незворотність негативних наслідків профзахворювань. Спростовуються доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки на його думку, медичними довідками та виписними епікризами встановлений лише факт втрати професійної працездатності, що не є доказами заподіяння моральної шкоди. Позивач змушений проходити обстеження, медикаментозне лікування, переносить фізичні страждання, в нього встановлений стійкий больовий синдром, що позбавляє його вільно рухатися, позбавляє нормальних життєвих зв`язків, і вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, що у своїй сукупності і вказує на заподіяння позивачу моральної шкоди. Суд вважає слушною думку відповідача про погіршення фінансового стану підприємства у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України та введенням в Україні воєнного стану, однак з огляду на те, що життя і здоров`я, честь і гідність людини визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, що закріплено в Конституції України, приходить до висновку про можливість стягнення на користь позивача моральної шкоди. Водночас, суд погоджується з позицією відповідача, що позивачем не наведено конкретних достатніх аргументів на обґрунтування саме зазначеної у позові суми спричиненої шкоди, а тому, виходячи з засад розумності, виваженості, пропорційності, вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди 165 000 гривень. В іншій частині позовних вимог слід відмовити, у зв`язку з необґрунтованістю. Щодо заперечень відповідача в частині стягнення моральної шкоди без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб, суд зазначає наступне. \~ \~ \~ \~За змістом п.п.164.2.14 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України з 23.05.2020 року звільняються від оподаткування податком доходи фізичних осіб у виді відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. \~ \~ \~ \~Оскільки судом задовольняються вимоги позивача на суму 165\~000 грн., що вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, то суд вважає за необхідне стягнути моральну шкоду з урахуванням утримання з неї обов`язкових податків і зборів. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 1650,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial