Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-19 00:00:00

03.05.2022 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] «Про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням», на обґрунтування якого позивач зазначила, що на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Крючковою Л. А., зареєстрованого в реєстрі за № 897, та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний № 268571218, сформованого 02.08.2021 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Крючковою Л. А., їй на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресом: [ADDRESS] ,- на земельній ділянці, площею 0,1445 гектарів, кадастровий № 6324255100:01:003:0246. У вищевказаному будинку крім неї зареєстровані: її чоловік [PERSON] , [INFO] , та діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Крім того, пізніше їй стало відомо, що у її будинку також зареєстрований [PERSON] , [INFO] , який фактично за вищевказаною адресою не проживає, що підтверджено актом депутата округу № 2 Нововодолазької селищної ради Семенка О. М., складеного в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] . Станом на теперішній час їй не відомо, де саме проживає відповідач, з питанням порушення його житлових прав він до неї не звертався. Факт реєстрації [PERSON] за адресом: [ADDRESS] ,- що належить їй на праві приватної власності, позбавляє її права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Тому просила визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням в житловому будинку, розташованому за адресом: [ADDRESS] (а. с. 2 - 4). Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце засідання повідомлялася належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки суд не повідомила, проте надала заяву, зареєстровану за вхідним № 3360/22-вх від 08.11.2022 року з клопотанням про розгляд справи за її відсутності, зазначивши, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а. с. 25). Відповідач [PERSON] у судове засідання теж не з`явився, про місце та час розгляду справи був сповіщений своєчасно та належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи або про її розгляд за його відсутності не надав. Відповідно до змісту частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Крім того, на підставі частини 3 статті 211 цього ж кодексу особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у позивача свідчить її відповідна заява, долучена до матеріалів справи. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання необхідним давання учасниками справи особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність. Крім того, відповідно до частини 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку із неявкою в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд вирішив можливим справу розглядати на підставі наявних в ній доказів та ухвалити заочне рішення, про що не заперечував позивач. Здійснюючи правосуддя на засадах змагальності й рівності учасників судового процесу перед законом і судом, всебічно, повно, об`єктивно, справедливо, неупереджено та своєчасно з`ясувавши всі обставини справи і всі фактичні данні в межах заявлених вимог, що мають значення для вирішення справи за суттю й на які сторони та їх представники посилались як на підставу своїх вимог та заперечень, перевіривши їх доказами, отриманими відповідно до правил цивільного процесуального кодифікованого закону й безпосередньо дослідженими у судовому засіданні, що відповідають вимогам закону про їх належність, допустимість, достовірність та достатність, а саме: дослідивши письмові докази у справі,- суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року шляхом реорганізації (злиття) Валківського районного суду, Коломацького районного суду та Нововодолазького районного суду Харківської області утворено Валківський окружний суд - у Валківському, Коломацькому та Нововодолазькому районах Харківської області із місцезнаходженням у містах Валках, селищі міського типу Новій Водолазі та селі Різуненковому Коломацького району Харківської області. За змістом пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року районні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. Окрім того, Постановою Верховної Ради України № 807-ІХ від 17.07.2020 року «Про утворення та ліквідацію районів», що набрала чинності 19.07.2020 року, змінений адміністративно-територіальний устрій нашої Держави. Зокрема, відповідно до підпункту 20 пункту 3 та абзацу 6 підпункту 20 пункту 1 цієї Постанови ліквідований Нововодолазький район Харківської області та утворений Харківський район Харківської області (з адміністративним центром у місті Харків) у складі території Нововодолазької селищної територіальної громади, затвердженої Кабінетом Міністрів України, тощо. При цьому, як чітко визначив законотворець у пункті 6 своєї Постанови, у продовж тримісячного строку з дня набрання нею чинності Кабінет Міністрів України повинен привести свої нормативно-правові акти у відповідність із нею та забезпечити таке приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів. Одночасно із цим, приписами статті 125 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року № 254к/96-ВР (із змінами та доповненнями), а також статтею 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», закріплено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності, спеціалізації, інстанційності і визначається законом. Натомість, закон, який змінює існуючу систему судоустрою та приводить її у відповідність до нового адміністративно-територіального устрою, не прийнятий, Валківський окружний суд на цей час свою діяльність не розпочав, а тому справа перебувала на розгляді належного та повноважного суду. Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства, визначеним у частині 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому згідно з частиною 1 статті 4 цього ж нормативно-правового акту, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Отже, суд відповідно до приписів частини 1 статті 13 цивільного процесуального кодифікованого закону України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. При цьому частиною 1 статті 77 вказаного нормативно-правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У відповідності до припису частини 3 статті 12 та частини 1 статті 81 цивільного процесуального кодифікованого закону України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу. Одночасно із цим, згідно з частиною 2 статті 77 та частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відтак, в ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю. Відповідно до договору купівлі-продажу (бланк серії НРК № 537126), посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Крючквою Л. А. 02.08.2021 року та зареєстрованого в реєстрі за № 897, [PERSON] придбала у [PERSON] житловий будинок, розташований за адресом: [ADDRESS] (а. с. 7). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності № 268571218 від 02.08.2021 року, сформованого о 12 годині 27 хвилин 52 секунди, приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Крючковою Л. А., [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок, розміщений за адресом: [ADDRESS] ,- що зареєстроване на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку № 897 приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Крючквою Л. А. від 02.08.2021 року (а. с. 8). Згідно з актом депутата округу № 2 Нововодолазької селищної ради Семенка О. М., зареєстрованого за вихідним № 140 від 26.04.2022 року, при обстеженні домоволодіння, розташованого за адресом: [ADDRESS] ,-встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за вищезазначеною адресою, проте фактично з серпня 2021 року там не проживає (а. с. 9). Як убачається з довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої центром надання адміністративних послуг Нововодолазької селищної ради Харківської області за вихідним № 04.05.-28/196 від 27.01.2022 року, до складу зареєстрованих осіб за адресом: [ADDRESS] ,- входять: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] 21.03.1995 [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; та [PERSON] (а. с. 11). Під час вирішення спірних правовідносин суд виходить з того, що їх правове регулювання здійснюється нормами Конституції України, Цивільного кодексу України та Житлового кодексу України. Так, з огляду на положення статті 47 Конституції України та статті 1 Житлового кодексу України кожен громадянин має право на житло. У свою чергу, положеннями частини четвертої статті 9 Житлового кодексу України закріплена гарантія кожного громадянина, відповідно до якої ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Як убачається з положень частини 1 статті 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку /стаття 72 Житлового кодексу України/. На підставі частини 2 статті 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, у разі будь - яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод пред`явивши одну із таких вимог: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. У відповідності до частини 1 та 2 статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно статей 319, 321 та 391 Цивільного кодексу України - власник житла має право вимагати усунення будь яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права. Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Таким чином, оцінюючи надані позивачем докази, суд дійшов висновку про те, що відповідач протягом тривалого строку відсутній у спірному житлі без поважної причини, а тому він втратив право користування житловими приміщеннями за адресом: [ADDRESS] . Позивач, звертаючись до суду із цим позовом, не вимагає компенсації (відшкодування) понесених ним документально підтверджених судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved