Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-19 00:00:00

У жовтні 2022 року [PERSON] звернулася до Подільського районного суду міста Києва із заявою, в якій просить ухвалити рішення про розкриття інформації ПАТ «Комерційний банк «АКОРДБАНК», яка містить банківську таємницю щодо виплати ПАТ «Комерційний банк «АКОРДБАНК» з рахунку умовного зберігання (ескроу) [NUMBER] , належного [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), грошових коштів бенефіціару [PERSON] 1 193 856,30 грн., шляхом надання інформації з вказівкою дати, часу, виду операції, та належним чином засвідчених копій документів, що підтверджують такі операції щодо руху коштів (інших операцій) по рахунку [NUMBER] . Свої вимоги заявниця обґрунтовує тим, що 11.05.2021 між [PERSON] як продавцем та [PERSON] як покупцем було укладено договір купівлі-продажу квартири, яка розташована за адресою [ADDRESS] . Між сторонами було узгоджено грошове зобов`язання за договором та умови його виконання, відповідно до яких 11.05.2021 [PERSON] в якості клієнта ПАТ «Комерційний банк «АКОРДБАНК» та [PERSON] в якості бенефіціара було укладено договір про відкриття та обслуговування рахунку умовного зберігання (ескроу) в національній валюті. Відповідно до цього договору був відкритий рахунок умовного зберігання (ескроу) [NUMBER] для проведення розрахунків за договором купівлі-продажу нерухомості, а саме зарахування банком отриманих від клієнта коштів. На вказаний рахунок, бенефіціаром за яким є [PERSON] , заявниця 11.05.2021 перерахувала грошові кошти у розмірі 1 193 856,30 грн. Відповідно до умов договору в подальшому такі грошові кошти мали бути виплачені бенефіціару банком. Однак 01.07.2022заявниці стало відомо, що розпочато кримінальне провадження за ч. 2 ст. 190 КК України, відповідно до фабули якого вказано, що невстановлені особи шахрайським шляхом заволоділи квартирою, розташованою за адресою [ADDRESS] та квартирою, розташованою за адресою [ADDRESS] , які належать громадянці [PERSON] . У зв`язку з вказаною обставиною у [PERSON] виникла необхідність надання підтвердження факту здійснення банком відповідної виплати коштів бенефіціару з рахунку умовного зберігання (ескроу) [NUMBER]. Заявниця особисто звернулася до відділення банку, де їй у видачі вказаних відомостей було відмовлено, а за запитом її представника адвоката Богуш М.К. надано лише частину запитуваних документів, оскільки банк вважає, що банківська таємниця може бути відкрита лише на підставі рішення суду. У зв`язку з неотриманням належної інформації в повному обсязі заявниця звернулася з даною заявою до суду. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.10.2022 справу передано для розгляду головуючому судді Ковбасюк О.О. Ухвалами суду від 21.10.2022 та 10.11.2022 заяву було залишено без руху для усунення недоліків. Згідно з ухвалою суду від 13.12.2022 вказану заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в закритому судовому засіданні в порядку окремого провадження. В судове засідання заявниця не з`явилася, від її представника надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, в якій представник заявлені вимоги підтримав. Представник заінтересованої особи ПАТ «Комерційний банк «АКОРДБАНК» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 349 ЦПК України неявка в судове засідання без поважних причин заявника та (або) особи, щодо якої вимагається розкриття банківської таємниці, чи їх представників або представника банку не перешкоджає розгляду справи, якщо суд не визнав їхню участь обов`язковою. За наведених обставин суд дійшов до висновку про розгляд справи за відсутності учасників справи, на підставі наявних в ній доказів, та без фіксування судового засідання технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» інформація щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками на письмову вимогу суду або за рішенням суду. Відповідно до ст. 288 ЦПК України у заяві до суду про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичної або фізичної особи має бути зазначено, серед іншого, обґрунтування необхідності та обставини, за яких вимагається розкрити інформацію, що містить банківську таємницю, щодо особи, із зазначенням положень законів, які надають відповідні повноваження, або прав та інтересів, які порушено; обсяги (межі розкриття) інформації, яка містить банківську таємницю, щодо особи та мету її використання. Також суд звертає увагу на те що згідно зі ст. 1076 ЦК України банк гарантує таємницю банківського рахунка, операцій за рахунком і відомостей про клієнта. Відомості про операції та рахунки можуть бути надані тільки самим клієнтам або їхнім представникам. Іншим особам, у тому числі органам державної влади, їхнім посадовим і службовим особам, такі відомості можуть бути надані виключно у випадках та в порядку, встановлених Законом України «Про банки і банківську діяльність». Частиною 1 ст. 60 Закону «Про банки та банківську діяльність» визначено, що банківською таємницею є інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку і розголошення якої може завдати матеріальної чи моральної шкоди клієнту, якою зокрема, є відомості про банківські рахунки клієнтів, операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди. Порядок розкриття банківської таємниці визначений ст. 60 Закону «Про банки та банківську діяльність». Цією нормою визначено коло осіб, на вимогу яких розкривається банківська таємниця, підстави її розкриття та обсяг інформації, яка надається. Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 62 Закону, підставами для розкриття банками інформації, яка містить банківську таємницю, є: по-перше, письмовий запит або дозвіл власника інформації; по - друге, письмова вимога або рішення суду; по-третє, письмова вимога уповноважених державних органів, перелік яких визначено законом і є вичерпним. Слід звернути увагу на те, що Закон не містить будь-яких обмежень розкриття обсягу інформації, яка містить банківську таємницю, на письмовий запит власника інформації, а також на вимогу рішення суду. Водночас щодо органів прокуратури, служби безпеки, органів внутрішніх справ, державної податкової служби, державної виконавчої служби, спеціально уповноваженого органу виконавчої влади з питань фінансового моніторингу обсяг розкриття такої інформації містить чітко визначені Законом межі. Судом встановлено, що 11.05.2021 між [PERSON] , як продавцем, та [PERSON] , як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою [ADDRESS] , який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гончаровою І.В. та зареєстрований в реєстрі за №794. Між сторонами було узгоджено грошове зобов`язання за договором та умови його виконання, відповідно до яких 11.05.2021 між [PERSON] в якості клієнта ПАТ «Комерційний банк «АКОРДБАНК» та [PERSON] в якості бенефіціара було укладено договір про відкриття та обслуговування рахунку умовного зберігання (ескроу) в національній валюті. Відповідно до цього договору був відкритий рахунок умовного зберігання (ескроу) [NUMBER] для проведення розрахунків за договором купівлі-продажу нерухомості, а саме зарахування банком отриманих від клієнта коштів. На вказаний рахунок, бенефіціаром за яким є [PERSON] , заявницею 11.05.2021 зараховано грошові кошти у розмірі 1 193 856,30 грн. Відповідно до умов договору в подальшому такі грошові кошти мали бути виплачені бенефіціару банком. В обґрунтування своїх вимог заявниця вказує на те, що 01.07.2022 їй стало відомо про наявність кримінального провадження №12022100090001435 за ч. 2 ст. 190 КК України за фактом заволодіння невстановленими особами шахрайським шляхом квартирою, розташованою за адресою [ADDRESS] та квартирою, розташованою за адресою [ADDRESS] , які належать [PERSON] . У зв`зку із фактами, що стали відомі заявниці в ході кримінального провадження, вона вказує на наявність необхідності отримання нею інформації про здійснення банком відповідної виплати коштів бенефіціару з рахунку умовного зберігання (ескроу) [NUMBER]. З цією метою [PERSON] особисто звернулася до відділення банку, де їй у видачі вказаних відомостей було відмовлено, а за запитом її представника адвоката Богуш М.К. надано лише частину запитуваних документів, а саме копії договору, заяви на відкриття рахунку та заяви на переказ готівки. Відповідно до ст. 60 Закону «Про банки та банківську діяльність» інформація, щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним або стала відомою третім особам при наданні послуг банку або виконанні функцій, визначених законом, а також визначена у цій статті інформація про банк є банківською таємницею. Банківською таємницею, зокрема, є відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у Національному банку України; інформація про операції, проведені на користь чи за дорученням клієнта, вчинені ним правочини. Пунктами 4, 5 ст. 348 ЦПК України встановлено, що заява про розкриття банківської таємниці має містити, поміж іншого, обґрунтування необхідності та обставини, за яких вимагається розкрити інформацію, що містить банківську таємницю, щодо особи, із зазначенням положень законів, які надають відповідні повноваження, або прав та інтересів, які порушено; обсяги (межі розкриття) інформації, яка містить банківську таємницю, щодо особи та мету її використання. Звертаючись до суду з вимогою про розкриття банком інформації, заявниця вказує на те, що порушено її право на отримання інформації про долю внесених нею коштів на рахунок ескроу, власником якого вона є. Метою звернення із вказаною заявою до суду вона зазначила необхідність спростування своєї причетності до кримінального провадження №12022100090001435, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч.1 ст. 190 КК України. Водночас, вирішуючи обґрунтованість доводів заявниці, наведених в обґрунтування заявлених нею вимог, суд керується наступним. Згідно з ч.1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Слідуючи принципу диспозитивності, визначеному ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення. Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Отже, характерною рисою таких справ є їх зв`язок із реалізацією особами їхніх цивільних, земельних, трудових сімейних, житлових та інших прав. В свою чергу, відповідно до частини першої статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура. Недопустимим з огляду на завдання цивільного судочинства є ініціювання позовного провадження з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у кримінальному провадженні, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, неналежним або недопустимим. Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу. Заявник має використовувати цивільне судочинство з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, якщо такі були порушені. Не відповідатиме завданням цивільного судочинства звернення до суду з позовом, спрямованим на оцінювання доказів, зібраних в інших справах, на предмет їх належності та допустимості, або з метою створення підстав для звільнення від доказування в іншій справі (для встановлення у судовому рішенні обставин, які би не потрібно було надалі доказувати під час розгляду іншої справи). При цьому суд також враховує прецедентну практику Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема, для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12.07.2007). Принцип правової визначеності є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права. Про це у низці своїх рішень зазначає зокрема Європейський Суд з прав людини. У своїх рішеннях Конституційний Суд України також посилається на принцип правової визначеності, наголошуючи на тому, що він є необхідним компонентом принципу верховенства права. Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Якщо під час судового розгляду буде встановлено, що заявник вимагає розкрити інформацію, яка містить банківську таємницю, щодо юридичної або фізичної особи без підстав, належної мети та повноважень, визначених законом, то суд ухвалює рішення про відмову в задоволенні заяви. З огляду на викладене, суд вважає, що подана [PERSON] заява про розкриття банківської таємниці має лише мету - зібрання доказів у цивільному судочинстві для використання таких в рамках кримінального провадження, що є недопустимим з огляду на завдання цивільного судочинства, тому в задоволенні такої заяви необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed