Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-13 00:00:00

Виконавчий комітет Чутівської селищної ради Полтавської області в інтересах малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа виконавчий комітет Скороходівської селищної ради Полтавського району Полтавської області, в якому просить суд позбавити останню батьківських прав стосовно її малолітніх дітей у зв`язку з невиконанням нею батьківських обов`язків та стягнути з відповідача аліменти на їх утримання. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків по відношенню до дітей [PERSON] та [PERSON] і таке ухиляння носить систематичний тривалий характер, та проявляється у байдужому, недбалому ставленні до дітей, що негативно впливас на ix життя, здоров`я, розвиток та моральне виховання. Діти [PERSON] та [PERSON] перебувають на обліку дітей, які перебувають в складних життєвих обставинах, служби у справах дітей виконавчого комітету Чутівської селищної ради з підстав проживания у сім`ї, у якій мати ухиляється від виконання своїх обов`язків з виховання дітей, а сім`я відповідачки [PERSON] - на обліку та під соціальним супроводом комунальної установи «Центр надання соціальних послуг виконавчого комітету Чутівської селищної ради» з причин невиконання останньою батьківських обов`язків. Позивач зазначає, що впродовж 2020 - 2021 рр. до служби у справах дітей неодноразово надходили повідомлення від опорного закладу «Чутівська загальноосвітня школа I-III ступенів» про невідвідування навчальних занять дитиною [PERSON] без поважних причин, невиконання ним домашніх завдань, відсутність умов для навчання та розвитку; а також усні повідомлення від громадян про неналежне виконання батьківських обов`язків матір`ю [PERSON] , яка часто залишала малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] без догляду дорослих та опікування в умовах, які загрожували ix життю та здоров`ю: без їжі, у неопалюваному житлі, абсолютно бездоглядними. Позивач вказує, що неодноразовими проведеними перевірками встановлено, що у найманому будинку, у якому тривалий час проживала родина [PERSON] за адресою: [ADDRESS] за борги було відключене електро- та газопостачання, порушений температурний режим, відсутні запас дров та продукти харчування. При цьому мати [PERSON] не докладає жодних зусиль для створення елементарних умов для життя, навчання та розвитку своїх малолітніх синів [PERSON] та [PERSON] , які постійно проживали у жахливих антисанітарних умовах, у нетопленому будинку, не мали чистого одягу та ходили занедбаними, брудними, не мали місця для навчання, відпочинку, купання та прийняття гігієнічних процедур. Часто в холодний період року будинок не опалювався у зв`язку із відсутністю запасу дров, були відсутні продукти харчування та їжа, готова для вживання дітьми. Молодший син, якому виповнилось 5 років, не відвідував дошкільний навчальний заклад та постійно перебував без нагляду дорослих: бродив сам по вулиці, у замкнений будинок «заходив» через вікно. При цьому відповідачка [PERSON] має стабільний дохід, працюючи в ТОВ «Гранд-Молпродукт» , а зароблені кошти витрачає на свої особисті потреби, нехтуючи першочерговими базовими потребами дітей. Остання, на відміну від власних дітей, завжди має охайний, доглянутий вигляд, влаштовує своє особисте життя, у якому її власним дітям зовсім немає місця. Також позивач стверджує, що відповідачка [PERSON] , проживаючи у будинку за адресою: [ADDRESS] , довела його до занедбаного стану, у зв`язку з чим власник будинку виселив її з помешкання. Дитина [PERSON] дитячий садок не відвідувала, була бездоглядною. Мати грубо поводилася з останніми, категорично відмовлялася оформити державні соціальні допомоги, на які діти [PERSON] та [PERSON] мають передбачене законодавством право, а також відмовлялася від співпраці із соціальними службами. Позивач зазначає, що у квітні 2021 року з причин постійної бездоглядності малолітній [PERSON] , якого мати залишила у баби в с. Рябківка, постраждав від фізичного насильства з боку співмешканця баби, який перебував у стані алкогольного сп`яніння. При цьому відповідачці достеменно було відомо про небезпеку залишення сина у баби, про систематичне зловживання спиртними напоями як баби так і їi співмешканця, про судимість останнього, та його схильність до насилля. Мати [PERSON] , в свою чергу, не звернулася із заявою про захист прав скривдженої дитини до органів поліції, і зробила це лише згодом за наполяганням соціальних служб. Крім того, позивач вказує, що в травні 2021 року відповідачка [PERSON] звернулася до служби у справах дітей із заявою про тимчасове влаштування дітей [PERSON] та [PERSON] до Центру соціально-психологічної реабілітаціі дітей, мотивуючи необхідність такого влаштування складними життєвими обставинами та бажанням ix подолати. Заявляла про намір знайти інше житло, придатне для проживания дітей, покращити свос матеріальне становище, створити належні умови для проживання дітей та повернути ix у свою сім`ю. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Чутівської селищної ради заява відповідачки [PERSON] була задоволена за умови, що вона у тримісячний термін створить належні умови для життя дітей, які будуть задовольняти ix базові життеві потреби. Для [PERSON] були вироблені конкретні рекомендації: вирішити питания забезпечення житлом, підготувавши його до зимового опалювального сезону; забезпечити дітей окремими ліжкомісцями, чистою постільною білизною та м`яким інвентарем; обладнати місця для навчання дітей, зберігання шкільного приладдя, зошитів, підручників; привести до належного санітарного стану наявний дитячий одяг та взуття, забезпечити його впорядковане зберігання; створити мінімальний запас життєво необхідних продуктів харчування з метою забезпечення достатнього здорового харчування дітей; забезпечити дітей іграшками відповідно до віку; придбати миючі та засоби гігієни для дітей та передбачити місце для купания, прийняття гігієнічних процедур; співпрацювати з фахівцем з соціальної роботи в інтересах дітей, який супроводжує сім`ю, та безумовно виконувати план соціального супроводу. При цьому відповідач була попереджена, що у разі необгрунтованої відмови забрати дітей у зазначений термін, а також відмови від участі у ix вихованні та утриманні без поважних причин, орган опіки та піклування має право звернутися з позовом до суду про позбавлення її батьківських прав на дітей. В свою чергу діти [PERSON] та [PERSON] на підставі заяви матері [PERSON] , та за рішенням комісії з питань захисту прав дитини при виконкомі селищної ради були тимчасово влаштовані до комунального закладу «Центр соціально-психологічної реабілітаціі дітей» за адресою: [ADDRESS] . Мати [PERSON] під час оформлення дітей до закладу не пройшла з ними медичний огляд та відмовилась супроводжувати останніх до закладу у день від`їзду, мотивуючи це зайнятістю на роботі. Позивач стверджує, що 30.08.2021 року після спливу тримісячного терміну перебування дітей [PERSON] та [PERSON] у вищевказаному закладі на засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконкомі селищної ради було винесене питания щодо родини [PERSON] та стану виконання нею наданих рекомендацій. Мати [PERSON] прибула на засідання Комісії, але відмовилася повідомляти адресу свого місця проживання, причин цього не назвала; а також запевняла, що має бажання повернути дітей у сім`ю, що створює для життя дітей необхідні умови та через місяць повідомить свою адресу проживания соціальному працівнику, який супроводжує сім`ю, та службу у справах дітей, надасть можливість провести обстеження умов проживання з метою підготовки відповідного висновку для повернення дітей. При цьому відповідачка повідомила, що дітей у закладі всупереч даним нею обіцянкам жодного разу не відвідала, але часто їм телефонує, спілкується з вихователями закладу; що діти почувають себе добре i у закладі їм подобається. Проте [PERSON] своїх зобов`язань не виконала і після сплину місячного терміну свою адресу вона не повідомила, по телефону та через соціальні мережі зв`язатися з нею стало неможливо, місце перебування останньої є невідомим, сама відповідач до служби у справах дітей так і не зверталася. Також позивач вказує, що ухиляння [PERSON] від виконання батьківських обов`язків є умисним, носить систематичний характер, проявляється у байдужому, недбалому ставленні до дітей, що негативно впливає на їх життя, здоров`я, розвиток та моральне виховання. При цьому довготривала соціальна робота з родиною [PERSON] не дала позитивних результатів і 22.11.2021 на комісії з питань захисту прав дитини було розглянуто питання доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав у відношенні до її дітей, що і стало підставою для звернення до суду з позовом. Представник позивача у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, у якій позов підтримала повністю та просила його задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві, та вказала, що не заперечує проти заочного розгляду даної справи. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, у підготовче судове засідання не з`явився, про час та місце розглдяу справи належним чином був повідомлений, через канцелярію суду подав заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася за наявною в матеріалах цивільної справи адресою, на яку неодноразово було направлено повістки про виклик із зазначенням дати, часу, місця розгляду справи. Разом з цим в матеріалах справи наявні поштові повідомлення про вручення раніше судових повісток [PERSON] , які були направлені на ту ж адресу. При цьому відповідач була присутньою в попередніх судових засіданнях та неодноразово заявляла клопотання про відкладення судових засідань у зв`язку з необхідністю отримання правничої допомоги. Тобто відповідач обізнана про розгляд судом даної справи та їй була надана можливість подати докази, на підтвердження заперечень проти позову, однак таким правом вона не скористалася. Європейський суд з прав людини в своїх рішенням, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07 липня 1989 року виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій, направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було зневільовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи. В цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Отже, відсутність відповідача у судовому засіданні є обраним способом захисту з метою затягнути розгляд вказаної цивільної справи. З огляду на неявку в судове засідання відповідача, яка належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, а також згоду позивача на проведення заочного розгляду справи, суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, подані сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] матір`ю дитини є [PERSON] (а.с.15). Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] матір`ю дитини є [PERSON] (а.с.18). При цьому по відношенню до дітей [PERSON] та [PERSON] відповідачка [PERSON] є одинокою матір`ю: відомості про батька у документах про народження дітей записані відповідно до ч. 2 ст. 135 Сімейного кодексу України - за заявою матері, що підтверджується витягами з Державного реестру актів цивільного стану громадян про державну реестрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України №№ 00030459862, 00030460090, виданими Чутівським районним відділом державної реестрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) 21.04.2021 року (а.с.17;20). Відповідно до актів обстежень 25.03.2021, 16.04.2021, 19.04.2021, 25.05.2021, 07.05.2021, складених службами у справах дітей Чутівської райдержадміністраціі та виконавчого комітету Чутівської селищної ради, у будинку [PERSON] порушені санітарно-гігіснічні норми, електро- та газопостачання відключене за борги, борг за спожиту електроенергію становить 6 тис. грн.; запас дров відсутній, запас продуктів харчування мінімально недостатній. Дитячий одяг зенедбаний, діти не мають окремих ліжкомісць, постіль та м`який інвентар брудні. Паспорт у [PERSON] відсутній, закладений нею за борги, знаходиться у сторонніх осіб, яким вона винна гроші (а.с.67-73). Згідно акту про факт передачі дитини від 12.05.2021, повідомлення КЗ «Центр соціально- психологічної реабілітаціі дітей» від 20.10.2021 № 01-04/254 діти [PERSON] та [PERSON] на підставі заяви матері [PERSON] та за рішенням комісії з питань захисту прав дитини при виконкомі селищної ради були тимчасово влаштовані до комунального закладу «Центр соціально-психологічної реабілітаціі дітей» за адресою: [ADDRESS] (а.с.54). Водночас з вищевказаного повідомлення вбачається, що [PERSON] не відвідувала дітей жодного разу, не цікавилася процесом їх адаптації та станом здоров`я, сезонні речі не привозила та не присилала поштою, мобільного телефону не передавала. Відповідно до повідомлення КУ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Полтавської обласної ради №01-04/313 від 04.11.2021 термін перебування дітей у закладі є обмеженим та не може перевищувати 9 місяців (а.с.55). Згідно рішення виконкому Чутівської селищної ради №36 від 25.11.2021 затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] на дітей [PERSON] та [PERSON] (а.с. 81-84). Суд зазначає, що відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. За змістом ч.ч. 1, 3 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, пов`язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100). Судом встановлено, що мати [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до малолітніх дітей, а саме - вона не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідних та належних умов проживання, харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток, як складову виховання, не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не створює належних умов для отримання ними освіти. Разом з тим, відповідачем не надано доказів, що вона стала на шлях виправлення і вжила необхідних заходів на покращення загальної ситуації з метою повернення дітей в родину та створення нормальних умов для їх життя, здоров`я, навчання, виховання, проживання в будинку тощо. Отже, досліджені судом докази в їх сукупності підтверджують наявність обставин для позбавлення батьківських прав [PERSON] на дітей [PERSON] та [PERSON] , у зв`язку з чим суд доходить до висновку про задоволення позовних вимог в цій частині. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до с. 23-1 Закону України «Про охорону дитинства» у разі, якщо повернення дитини до батьків, інших законних представників є неможливим чи суперечить її інтересам, органи опіки та піклування здійснюють заходи щодо надання дитині статусу дитини-сироти чи дитини, позбавленої батьківського піклування, захисту її житлових, майнових прав, влаштування в одну із форм виховання, яка найбільше відповідає найкращим інтересам дитини. У відповідності до ч. ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Також згідно ч. 4 ст. 170 СК України, при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. У відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Приписами ст. 182 Сімейного кодексу України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом . Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. У відповідності до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, враховуючи, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав, суд доходить до висновку про наявність підстав для стягнення з дня пред`явлення даного позову з відповідача на користь на користь опікуна або іншої особи, установи, на утриманні якої будуть перебувати діти, аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 14.01.2022 і до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми виплати за один місяць. Одночасно суд роз`яснює, що відповідно до приписів ст. 196 Сімейного кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. За частиною шостою вищевказаної статті, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору, а суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір 2481 грн.

Outcome: approved