Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-19 00:00:00

У травні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Банк Розвитку» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором № IKAPUG.187298.001 від 23.10.2013 року у розмірі 384 067,13 грн. та судові витрати по справі. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 23.10.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський банк розвитку» та [PERSON] укладено кредитний договір №IKAPUG.187298.001, згідно умов договору було надано кредит у розмірі 513750,00 грн., з виплатою процентної ставки 15,50 % річних строком до 22.10.2016 року. 23.10.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський банк розвитку» забезпеченням зобов`язань Позичальника був укладений договір поруки з [PERSON] №PX029031.187297.001. У порушення умов договорів відповідачі зобов`язання за вказаними договорами належним чином не виконали. У зв`язку з чим, за кредитним договором станом на 30.04.2015 року виникла заборгованість в сумі 384 067,13 грн., яка складається з наступного: 282 416,69 грн. - поточна заборгованість по тілу кредиту; 86 221,04 грн. - прострочена заборгованість по тілу кредиту; 3 610,19 грн. - поточна заборгованість зі сплати процентів; 9 764,21 грн. - прострочена заборгованість зі сплати процентів; 2 055,00 грн. заборгованість по комісії, яку просить стягнути з відповідачів. 02 жовтня 2015 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області було ухвалене заочне рішення по цивільній справі № 185/6023/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Банк Розвитку» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким позовні вимоги задоволені у повному обсязі, а саме: стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Банк Розвитку» заборгованість за кредитним договором № IKAPUG.187298.001 від 23.10.2013 року у розмірі 384 067,13 грн. та витрати пов`язанні з опублікуванням оголошення в газеті « Урядовий кур`єр» в сумі 120,00 грн.; стягнуто з [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 1\~827,00 грн.; стягнуто з [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 1\~827,00 грн. \~ \~ \~ \~ Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 вересня 2018 року заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2015 року по вищезазначеній цивільній справі скасовано, справу призначено до розгляду. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2019 року залучено до розгляду справи правонаступника Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Банк Розвитку» - Товариство з обмеженою відповідальністю "Глобал Спліт". \~ \~ \~ \~ Не погодившись\~з позовом,\~у порядку\~ст.\~178\~ЦПК України,\~представником відповідача\~ [PERSON] \~ адвокатом\~Калашник Н.А.\~було подано\~письмові пояснення\~на позовну\~заяву,\~до змісту\~якого представник\~відповідача зазначила,\~що позов\~подано з\~порушенням строків\~пред`явлення вимоги\~до поручителя,\~а також\~позивачем не\~долучено до\~матеріалів справи\~належні та\~допустимі докази\~надання та\~отримання коштів\~згідно кредитного\~договору,\~виконання позивачем\~встановлених зобов`язань.\~Наданий банком\~розрахунок заборгованості\~не є\~таким,\~що надає\~дійсну змогу\~перевірити правильність\~числових значень\~заявлених до\~стягнення сум\~грошових коштів,\~тому просить\~суд при\~вирішенні справи\~відмовити у\~позові. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити на доводах та підставах, зазначених у позові. Представник відповідача [PERSON] адвокат Калашник Н.А. у судове засідання не з`явилася, не повідомила суд про причини не явки, була належним чином повідомлена про день та час розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, не повідомила суд про причини не явки. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного. Згідно з ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами». Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що\~ 23.10.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Банк Розвитку» та\~ [PERSON] було укладено кредитний договір №IKAPUG.187298.001, згідно умов якого останній отримав кредит в сумі 513\~750,00 грн. на споживчі потреби під заставу Позичальником автомобіля, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 15,5 % річних до 22.10.2016 року (п.1.2,\~п.1.4 Кредитного договору). Згідно п.1.6 кредитного договору позичальник сплачує банку комісію за надання кредитних ресурсів у розмірі 0,20 % від суми кредиту за договором щомісяця в період сплати. Відповідно до п. 2.4. Період сплати кредиту; комісії та процентів: з 1-го по 10-те число кожного місяця, починаючи з наступного, місяця, після дати підписання даного договору. При несплаті кредиту, комісії та процентів у зазначений строк вони вважаються простроченими. В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Банк Розвитку» та\~ [PERSON] було укладено договір поруки № РХ029031.187297.001 від 23.10.2013 року, згідно якого [PERSON] поручилася перед Банком за виконання\~ [PERSON] зобов`язань за кредитним договором. Відповідно п. 4 Договору поруки, у випадку невиконання Боржником зобов`язань за Кредитним договором, Боржник і Поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі. Відповідачі\~порушили взяті на себе зобов`язання та перестали належним чином сплачувати борг за договором, внаслідок чого, згідно з розрахунком позивача, за кредитним договором станом на 30.04.2015 року виникла заборгованість в сумі 384 067,13 грн., яка складається з наступного: 282 416,69 грн. - поточна заборгованість по тілу кредиту; 86 221,04 грн. - прострочена заборгованість по тілу кредиту; 3 610,19 грн. - поточна заборгованість зі сплати процентів; 9 764,21 грн. - прострочена заборгованість зі сплати процентів; 2 055,00 грн. заборгованість по комісії. Наданий\~\~ розрахунок заборгованості відповідачами не спростовано. 06 березня 2019 року між Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський Банк Розвитку" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Глобал Спліт" було укладено Договір № 146 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, за умовами якого сторони домовились щодо відступлення Банком новому кредитору ТОВ "Глобал Спліт" прав вимоги до позичальників, заставодавців та поручителів зазначених у Додатку №1 до цього договору, у тому числі до [PERSON] , [PERSON] за кредитним договором № IKAPUG.187298.001 від 23.10.2013 року, укладеним між ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» та [PERSON] , та Договором поруки № РХ029031.187297.001 від 23.10.2013 року, укладеним між ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» та [PERSON] . Відповідно до\~статті 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~ст. 1054 Цивільного кодексу України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1\~ст. 1048 ЦК). Відповідно до\~ст. 629 Цивільного кодексу України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з нормою\~ст. 526 ЦК\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК). Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення\~невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). На підставі ч. 1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Відповідно до ч. 1\~ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті\~530,\~631 ЦК України). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України). Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. Судом встановлено, що боржник [PERSON] , а відтак і його поручитель [PERSON] взяли на себе зобов`язання повернути суму кредиту з відповідними процентами у строк не пізніше 22.10.2016 року, сплачуючи її згідно графіка частинами з першого по десяте число кожного місяця. Згідно із ч. 4\~ст. 559 ЦК України\~порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Тобто, частиною четвертою\~статті 559\~ЦК України передбачені три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позов до поручителя. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій\~статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не вправі, що спростовує посилання представника позивача на наявність у Банку права пред`явити вимоги до Поручителя протягом 3 років. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію цього виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої\~статті 559 ЦК України\~словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки необхідно розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника,\~однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання. Таким чином, закінчення строку, встановленого договором поруки, так само, як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1451цс16 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.03.2018 року у справі № 61-5541св18. Позивачем не надано доказів його звернення протягом шести місяців з дня настання строку виконання зобов`язання до поручителя з вимогою про повернення суми боргу, з огляду на що, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимогах в частині стягнення боргу за кредитним договором з [PERSON] . Разом з тим, за положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Кредитний договір № IKAPUG.187298.001 від 23.10.2013 року, укладений між ПАТ "ВБР" та [PERSON] , є споживчим кредитом, тому на нього розповсюджується дія Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно абзацу 2 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, що діяла на час укладення кредитного договору, встановлено, зокрема, що споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону,\~є нікчемною. Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, що діяла на час укладення кредитного договору, нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Згідно ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Частиною 1 статті 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.\~У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи (ч. 5 ст. 216 ЦК України). Як зазначалось раніше, кредитним договором № IKAPUG.187298.001 від 23.10.2013 року встановлено, зокрема, сплату щомісячної комісії\~за надання кредитних ресурсів\~у розмірі 0,20% від суми кредиту та включається в суму щомісячного платежу, що складає 1\~027,50 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості, позивачем нарахована заборгованість за комісією в розмірі 2\~055,00 грн. Пунктом 17 статті 1\~Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, що діяла на час укладення вищевказаного кредитного договору, дано визначення терміну\~послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, відповідно, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як плата за супроводження кредиту, не є самостійною послугою, що підлягає сплаті позичальником. Так як надання кредиту, у зв`язку із укладенням кредитного договору відповідає економічним потребам самої кредитної установи (банку), то такі дії не є послугами, що надаються клієнту - позичальнику. Отже, відповідно до приписів статті 215 ЦК та статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, що діяла на час укладення кредитного договору, пункт 1.6.\~кредитного договору № IKAPUG.187298.001 від 23.10.2013 року щодо встановлення щомісячної комісії за надання кредитних ресурсів є нікчемним в силу закону з моменту його укладення, а отже таким, що не створює юридичних наслідків для сторін. Таким чином, позовна вимоги про стягнення на користь позивача заборгованості по комісії у розмірі 2\~055,00 грн. задоволенню не підлягає. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи вищенаведене, слід дійти висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме з відповідача [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» слід стягнути заборгованість за кредитним договором № IKAPUG.187298.001 від 23.10.2013 року станом на 30.04.2015 року у розмірі 382\~012,13 грн., яка складається з наступного: 282\~416,69 грн. поточна заборгованість по тілу кредиту; 86\~221,04 грн. прострочена заборгованість по тілу кредиту; 3\~610,19 грн. поточна заборгованість за процентами; 9\~764,21 грн. прострочена заборгованість за процентами.

Outcome: partial