Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-06 00:00:00

25.07.2022 позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду з позовом до відповідача Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області про визнання по 1/2 частки права власності по спадкуванню за законом на спадкове майно кожному. Позивачі обґрунтовують свій позов наступними обставинами. [INFO] помер батько позивачів [PERSON] , який до дня своєї смерті проживав в [ADDRESS] . Після його смерті відкрилась спадщина, яка складалась із права власності на житловий будинок із погосподарськими спорудами, розташований в [ADDRESS] , як голови та єдиного члена колгоспного двору, оскільки даний будинок мав статус колгоспного двору, і він за його життя, станом на 15.04.1991 був головою та єдиним членом колгоспного двору. Інших спадкоємців немає. Після смерті спадкодавця позивачі в порядку передбаченому чинними законодавством звернулись до державного нотаріуса Липовецької районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, внаслідок чого було відкрито спадкову справу за №579/2002. В подальшому, постановою нотаріуса вих. №02-31/101 від 18.02.2022, позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину за законом. Підставою для відмови стало те, що нотаріусу, як правовстановлюючий документ на вищевказаний житловий будинок, було надано свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок, видане Щасливецькою сільською радою народних депутатів Липовецького району Вінницької області 10.10.1989 року, на підставі рішення Липовецької районної Ради народних депутатів №131 від 30.05.1985 та рішення виконкому Щасливської сільської ради №28 від 21.07.1985. Право власності зареєстровано в Комунальному підприємстві "Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації" 11.10.1989. В вищевказаному свідоцтві зазначено, що жилий будинок [ADDRESS] належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . Однак з цього документа неможливо встановити, яка частка вищезазначеного майна належала [PERSON] . В позовній заяві позивачі просять суд визнати за ними в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] [PERSON] по 1/2 частці кожному право власності на житловий будинок - "А" (загальною площею - 52,1 кв.м., житловою площею 24,8 кв.м.); сарай - "Б", сарай - "В", погріб - "Г", вбиральню - "Д"; сарай - "Е", що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Викладені обставини слугували підставою для звернення до суду. Ухвалою суду від 27.07.2022 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у порядку загального позовного провадження з викликом сторін, а відповідачу визначено строк для подання відзиву. Також було витребувано матеріали спадкової справи після смерті спадкодавця. Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подав, утім на адресу суду надійшла заява про визнання позову та розгляд справи за відсутності представника відповідача. У судове засідання позивачі не з`явились, однак у своїй заяві просили суд про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримали та просили його задовольнити. Суд вважає, що за результатами підготовчого провадження можливо ухвалити рішення, тому розгляд справи проводить у даному судовому засіданні, на підставі наявних у справі доказів, за відсутності сторін, не здійснюючи при цьому фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом. Суд, дослідивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, [INFO] помер батько позивачів [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого виконкомом Щасливської сільської ради Липовецького району Вінницької області від 05.07.2001 (а.с. 9). Після його смерті відкрилась спадщина, яка складалась із права власності на житловий будинок із погосподарськими спорудами, розташований в [ADDRESS] , як голови та єдиного члена колгоспного двору, оскільки даний будинок мав статус колгоспного двору, і він за його життя, станом на 15.04.1991 був головою та єдиним членом колгоспного двору, в підтвердження чому є довідка Липовецької міської ради (а.с.18). Право власності спадкодавця на вказаний вище житловий будинок підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на домоволодіння від 10.10.1989, виданим на підставі рішення виконкому Щасливської сільської ради народних депутатів №28 від 21.07.1985, зареєстровано в БТІ та записано в реєстрову книгу за №20 від 11.10.1989 (а.с. 13), а також підтверджується технічним паспортом, складеним від 11.10.1989 (а.с. 14-16). Згідно з довідки виданої виконавчим комітетом Липовецької міської ради від 18.02.2022 за №09-17-01/105 (а.с. 17) слідує, що померлий [PERSON] , [INFO] , на день смерті [INFO] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . З матеріалів спадкової справи №579/02 до майна померлого [INFO] [PERSON] , що надійшла на адресу суду 02.12.2022 слідує, що після смерті спадкодавця до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини відповідного змісту звернулись позивачі [PERSON] та [PERSON] , які являються дітьми померлого. Також, зі спадкової справи вбачається, що на випадок своєї смерті [PERSON] склав заповіт від 15.06.2001, посвідчений секретарем виконкому Щасливської сільської ради Липовецького району Вінницької області Козаченко А.В. (а.с. 51), відповідно до якого останній заповів усе належне йому рухоме та нерухоме майно у рівних частках своїм дітям, тобто позивачам по даній справі. З даної спадкової справи також слідує те, що позивачі 13.09.2002 отримали свідоцтво про право на спадщину за заповітом в рівних частках на земельну частку (а.с. 52) та 27.01.2003 отримали свідоцтво про право на спадщину за законом в рівних частках на майновий пай (а.с. 56). Утім в оформленні позивачам по 1/2 частки житлового будинку із погосподарськими спорудами, нотаріусом було відмовлено, оскільки даний будинок належить до колгоспного двору, а тому належить його членам на праві спільної сумісної власності, отож встановити, яка частка зазначеного будинку належить покійному спадкодавцю не представляється можливим, в підтвердження чому є наявна в матеріалах цивільної справи постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 19). Такі обставини стали підставою для звернення позивачів до суду з метою захисту їх прав у судовому порядку. Суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як зазначено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 Про судову практику у справах про спадкування у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст. 120 Цивільного кодексу Української PCP 1964 р., майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. На підставі ст.ст. 121, 123 Цивільного кодексу Української PCP 1964 р. володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. У п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.11.2005 №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Відповідно до п.п. "а" п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. Встановлені судом обставини та перевірені зібраними у справі доказами свідчать про те, що житловий будинок за [ADDRESS] належить до суспільної групи колгоспний двір. Із відомостей органу місцевого самоврядування, які відображені у довідці від 18.02.2022 за №09-17-01/107 встановлено, що станом на 15.04.1991 головою колгоспного двору вищевказаного житлового будинку був [PERSON] (а.с. 18). З матеріалів спадкової справи №579/02 заведеної до майна померлого [PERSON] , що були витребувані судом, встановлено, що після смерті спадкодавця відкрилась спадщина. Позивачі своїм правом на спадкування скористалися, будучи дітьми спадкодавця, отож спадкоємцями першої черги спадкування за законом. Утім оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку на житловий будинок, що увійшов до складу спадкової маси позбавлені можливості за обставин, незалежних від їхньої волі. Однак, в силу припису ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Суд вважає, що наявність порушених прав позивачів є очевидною, отож вони підлягають захисту судом у спосіб, що ним обраний. Також представником відповідача було подано заяву про визнання позову. У відповідності до ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд, за наявності підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права інших осіб. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд, оцінюючи надані позивачами докази вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, підтверджують існування обставин на які посилаються позивачі та які не оспорює відповідач. Інших належних та допустимих доказів на противагу вищезазначених висновків суду не встановлено. Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що вимога про визнання за позивачами по Ѕ частки кожному права власності по спадкуванню за законом на спадкове майно, ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved