Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-14 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог 07.10.2022 [PERSON] звернулась до суду з указаним позовом, у якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 24.03.2017 між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням суду від 07.12.2020 шлюб між сторонами розірвано. З моменту розірвання шлюбу, позивач займається вихованням та навчанням дитини, а також її утриманням. Забезпечує дитину житлом, одягом, їжею, гідними умовами життя, піклується про її духовний, фізичний, розумовий розвиток, дбає про здоров`я сина. Відповідач життям сина не цікавиться, брати участь у його вихованні та утриманні не бажає, також ухиляється від сплати аліментів за рішенням суду. Окрім того, відповідач особисто не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо сина [PERSON] . Вказані обставини стали підставою звернення до суду з даним позовом. ІІ. Процедура та позиції сторін Ухвалою суду від 26.10.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі. Ухвалою суду від 23.11.2022 закрито проведення підготовчого судового засідання, справу призначено до судового розгляду. Позивач у судове засідання не з"явилась, суду надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав, наведених у позові. Відповідач жодного разу в судові засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду повідомлявся належним чином. Неодноразові неявки відповідача в судові засідання, ігнорування судових викликів, на переконання суду, свідчить про його байдуже ставлення до результатів справи. Представник третьої особи подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника, проти задоволення позову не заперечує, оскільки відповідач на засідання комісії не з"явився, подав нотаріально посвідчену заяву про позбавлення його батьківських прав. Статтею 223 ЦПК України визначено наслідки неявки в судове засідання. Так, відповідно до ч.ч.3,4 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі:1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки;2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Таким чином, з урахуванням думки учасників провадження, суд вважає за можливим розглянути справу за відсутності відповідача. Поряд з цим, суд враховує складність справи, її важливість насамперед для інтересів дитини, розумні строки розгляду. ІІІ. Національне законодавство, що підлягає застосуванню Відповідно до ч.ч.2,3 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частин першої та четвертої статті 15 СК України, сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим кодексом або домовленістю (договором сторін). Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язанні виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У статті 166 СК України визначено правові наслідки позбавлення батьківських прав. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991р., Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Так, принципом 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до п.п. 15, 16. Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Стаття 27 Конвенції про права дитини, прийнята резолюцію 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, яка ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91, визначає, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом, докази на їх підтвердження, оцінка та мотиви суду. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження, виданого Жидачівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області серії [NUMBER] від 22.03.2017, батьками [PERSON] , [INFO] , записані: [PERSON] та [PERSON] . Згідно копії рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 01.07.2019 у справі № 443/582/19 з [PERSON] у користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень 00 копійок щомісячно, що підлягає індексації відповідно до закону, починаючи з 10 квітня 2019 року і до досягнення ним повноліття. Згідно копії рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 07.12.2020 у справі № 443/583/19 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно до довідки Жидачівської міської ради від 13.04.2017 № 42, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки Жидачівського міського виробничого управління комунального косподарства від 26.09.2022 № 1501, [PERSON] дійсно зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею зареєстрований син [PERSON] , [INFO] , мати [PERSON] , батько [PERSON] , сестра [PERSON] . Згідно нотаріально засвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гайдамака О.М. копії заяви [PERSON] не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно сина - [PERSON] , [INFO] (зареєстровано в реєстрі за №68 від 29.07.2022). З психолого - педагогічної характеристики вихованця середньої групи КЗДО комбінованого типу "Дивосвіт" від 08.08.2022 [PERSON] відвідує дошкільний заклад з 2019 року, приходить в супроводі матері, яка виявляє турботливе ставлення до сина. Згідно довідки-розрахунку Бердичівського ВДВ у Бердичівському районі від 11.08.2022 [PERSON] має заборгованість по аліментах перед [PERSON] станом на 31.07.2022у розмірі 80000 грн. Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Жидачівської міської ради від 15.09.2022 за №192 визнано доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина - [PERSON] , [INFO] . З огляду на вищенаведене, судом встановлено, що відповідач, [PERSON] , протягом тривалого часу не виконує батьківські обов`язки, не приділяє уваги вихованню дитини, матеріально дитині не допомагає, життям сина не цікавиться, з дитиною не спілкується. Відомості про те, що відповідач намагається належним чином виконувати свої батьківські обов`язки матеріали справи не містять. Таким чином, аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд приходить до переконання, що в судовому засіданні достовірно встановлений і підтверджений належними доказами той факт, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно дитини, не піклується про сина, самоусунувся від утримання та виховання дитини, з дитиною не спілкується, не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно сина. Судом прийнято до уваги те, що подані позивачем документи підтверджують систематичний та постійний характер ухилення батька від виконання своїх обов`язків. Доказів, які б спростовували доводи позивача про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачем суду не надано. За таких обставин суд вважає, що позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] , буде відповідати інтересам дитини щодо отримання належного утримання та виховання у зв`язку із чим, вимога про позбавлення батьківських прав підлягає задоволенню. При цьому Суд вважає за необхідне роз`яснити, що батьківські права відповідача можуть бути поновлені у порядку та за наявності підстав, наведених у статті 169 Сімейного кодексу України (мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. При вирішенні справи про поновлення батьківських прав одного з батьків суд бере до уваги думку другого з батьків, інших осіб, з ким проживає дитина). На підставі статті 141 ЦПК України, виходячи з обсягу задоволених позовних вимог, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved