Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-19 00:00:00

У листопаді 2021 року [PERSON] звернувся до Заводського районного суду м. Запоріжжя з позовом до Запорізької міської ради, [PERSON] , [PERSON] , треті особи приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Кияниця Надія Володимирівна, територіальна громада м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, про визнання незаконними та скасування частково рішень Запорізької міської ради, про визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння. В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що на підставі договору купівлі-продажу від 16.06.1999 йому на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] . Також, на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.02.1999 йому належить 1/2 частина житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . За житловим будинком за адресою: [ADDRESS] , на підставі рішення Запорізької міської ради від 28.06.1956, закріплена земельна ділянка площею 598 м2. За житловим будинком за адресою: [ADDRESS] , на підставі рішення Запорізької міської ради від 28.06.1956, закріплена земельна ділянка площею 595 м2. У 2009 році він вирішив збудувати власний житловий будинок на цих земельних ділянках для чого заклав фундамент, але внаслідок фінансових труднощів та сімейних обставин наприкінці 2010 року будівництво було призупинено і до січня 2014 року він не приїжджав за адресами земельних ділянок. У січні 2014 року він приїхав за адресою: [ADDRESS] і виявив, що на місці закладеного ним фундаменту невідомою особою споруджено житловий будинок. З метою отримання інформації він звернувся до сайту Держкомзему та з`ясував, що земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] приватизована, має кадастровий номер та конфігурацію, відмінну від тієї, що зазначена в його технічному паспорті на зазначений житловий будинок. За інформацією Запорізької міської ради земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] передана у власність [PERSON] на підставі рішення сімнадцятої сесії шостого скликання Запорізької міської ради № 58 від 27.12.2011. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна земельної ділянки площею 0,0568 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 2310100000:02:009:0232, він дізнався, що вказана земельна ділянка за договором купівлі-продажу від 30.04.2013, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кияницею Надією Володимирівною, перейшла у власність іншій особі [PERSON] . Право власності [PERSON] та [PERSON] на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , були оскаржені позивачем в судовому порядку. 20.01.2020 рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя було задоволено позов [PERSON] до Запорізької міської ради, [PERSON] , треті особи приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Кияниця Н.В., територіальна громада м.\~Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, про визнання незаконним та скасування частково рішень Запорізької міської ради, про визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння. За вказаним рішенням суду визнано незаконним та скасовано рішення № 104 від 05.10.2011 тринадцятої сесії шостого скликання Запорізької міської ради в частині надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право [PERSON] на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд (присадибна ділянка); визнано незаконним та скасовано рішення № 58 від 27.12.2011 сімнадцятої сесії шостого скликання Запорізької міської ради в частині: передачі у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,0568 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки: 2310100000:02:009:0232; видачі [PERSON] державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,0568 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки: 2310100000:02:009:0232; визнано недійсним та скасовано Державний акт серії ЯИ № 283691 на право власності на земельну ділянку площею 0,0568 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 2310100000:02:009:0232, виданий 06.12.2012 на ім`я [PERSON] управлінням Держкомзему у м. Запоріжжя Запорізької області; витребувано з незаконного володіння [PERSON] і передано в користування [PERSON] земельну ділянку площею 0,0568 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 2310100000:02:009:0232. Постановою Запорізького апеляційного суду від 26.08.2020 вказане вище рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20.01.2020 залишено без змін. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 18.02.2021 за результатами розгляду адміністративної справи за позовною заявою [PERSON] до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради Полтавця Дмитра Володимировича, Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, треті особи Територіальна громада м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, [PERSON] , про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. За рішенням суду визнано протиправним та скасовано рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 54337764, прийняте 30.09.2020 державним реєстратором прав на нерухоме майно Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради Полтавцем Д.В.; зобов`язано державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради Полтавця Д.В. чи іншу уповноважену особу Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради повторно розглянути заяву [PERSON] від 25.09.2020 № 41633287 з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині рішення. На виконання вказаного рішення Запорізького окружного адміністративного суду, 15.04.2021 державний реєстратор прав на нерухоме майно Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради Полтавець Д.В. прийняв рішення № 57659618 про припинення права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0568 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 2310100000:02:009:0232. Таким чином, перший власник земельної ділянки [PERSON] та покупець земельної ділянки [PERSON] позбавлені права власності на земельну ділянку площею 0,0568 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 2310100000:02:009:0232, а земельна ділянка повернулась до власності територіальної громади м. Запоріжжя. В подальшому [PERSON] звернувся до Запорізької міської ради із заявою про приватизацію земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 2310100000:02:009:0232. Однак, листом № С-0796 від 07.09.2021 начальник управління з питань земельних відносин Запорізької міської ради довів до його відома, що фактично на належних йому на праві користування земельних ділянках [ADDRESS] та [ADDRESS] , сформована земельна ділянка [NUMBER] , що зареєстрована за [PERSON] . Позивач припускає, що в цьому випадку при отриманні у власність земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , була реалізована схема незаконного заволодіння земельною ділянкою, аналогічна тій, що була задіяна відносно земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . Передача земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] у приватну власність [PERSON] відбулась незаконно, адже позивач на законних підставах набув право користування земельними ділянками 22-а та [ADDRESS] , як власник розташованих на них житлових будинків, зазначені земельні ділянки у визначеному законодавством порядку в нього не вилучались. З урахуванням всього викладеного вище, позивач просить суд: - визнати незаконним та скасувати рішення № 104 від 05.10.2011 тринадцятої сесії шостого скликання Запорізької міської ради в частині надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право [PERSON] на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); - визнати незаконним та скасувати рішення № 58 від 27.12.2011 сімнадцятої сесії шостого скликання Запорізької міської ради в частині передачі у власність [PERSON] земельної ділянки з кадастровим номером: 2310100000:02:009:0233, площею 0,0878 га за адресою: [ADDRESS] ; - визнати недійсним та скасувати Державний акт серії ЯИ № 253799 на право власності на земельну ділянку площею 0,0878 га за адресою: [ADDRESS] з кадастровим номером: 2310100000:02:009:0233, виданий 16.07.2012 управлінням Держкомзему у м. Запоріжжі Запорізької області на ім`я [PERSON] на підставі рішення сімнадцятої сесії шостого скликання Запорізької міської ради № 58 від 27.12.2011; - витребувати з незаконного володіння [PERSON] і передати в користування [PERSON] та у власність територіальної громади м. Запоріжжя земельну ділянку площею 0,0878 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 2310100000:02:009:0233; - скасувати (припинити) державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0878 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 2310100000:02:009:0233, здійснену на підставі Державного акту серії ЯИ № 253799, виданого 16.07.2012 управлінням Держкомзему у м. Запоріжжі Запорізької області на ім`я [PERSON] на підставі рішення сімнадцятої сесії шостого скликання Запорізької міської ради № 58 від 27.12.2011; - скасувати (припинити) державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0878 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий 2310100000:02:009:0233, здійснену на підставі договору дарування, серія та номер: 4694, виданий 24.12.2012 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кияницею Н.В., державного акту на право власності на земельну ділянку, серія та номер: ЯИ № 253799, виданого 16.07.2012 Державним комітетом України із земельних ресурсів; зареєструвати право власності за територіальною громадою м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради на земельну ділянку площею 0,0878 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 2310100000:02:009:0233; - зареєструвати право власності за територіальною громадою м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради на земельну ділянку площею 0,0878 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 2310100000:02:009:0233; - стягнути на користь [PERSON] з відповідачів у рівних частках понесені ним судові витрати. 31.08.2021 від представника Запорізької міської ради Лісняка Є.О., надійшли письмові пояснення, в яких він зазначив, що оскаржувані позивачем рішення сесії міської ради були прийняті у відповідності до норм чинного законодавства та в межах компетенції, наданої законом. Ухвалою суду від 18.01.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою суду від 05.10.2022 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Від позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без його участі, просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, не заперечує щодо винесення заочного рішення. Представник третьої особи територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради в судове засідання не з`явився, надав до суду письмові пояснення, що просив врахувати при вирішенні справи по суті. Від приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Кияниці Н.В. надійшла заява про розгляд справи без її участі, просить винести рішення на розсуд суду. Відповідачі Запорізька міська рада, [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце його проведення, відзивів не подали, причин неявки суду не повідомили, будь-які клопотання від них відсутні. На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, дослідивши наявні письмові матеріали справи, всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на підставі договору купівлі-продажу від 16.06.1999, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Корицьким О.Д. та зареєстрованого в реєстрі за № 1620, [PERSON] на праві приватної власності належить житловий буд. [ADDRESS] (а.с. 16). Вказаний факт також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 16423507 від 20.01.2014 (а.с. 19). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.02.1999 [PERSON] належить 1/2 частина житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.\~17). Вказаний факт також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №\~16275802 від 17.01.2014 (а.с. 18). За житловим будинком за адресою: [ADDRESS] , на підставі рішення Запорізької міської ради від 28.06.1956, закріплена земельна ділянка площею 598 м2. За житловим будинком за адресою: [ADDRESS] , на підставі рішення Запорізької міської ради від 28.06.1956, закріплена земельна ділянка площею 595 м2. У 2009 році позивач вирішив збудувати власний житловий будинок на цих земельних ділянках для чого заклав фундамент, але внаслідок фінансових труднощів та сімейних обставин наприкінці 2010 року будівництво було призупинено і до січня 2014 року він не приїжджав за адресами земельних ділянок. У січні 2014 року він приїхав за адресою: [ADDRESS] і виявив, що на місці закладеного ним фундаменту невідомою особою споруджено житловий будинок. З метою отримання інформації він звернувся до сайту Держкомзему та з`ясував, що земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , приватизована, має кадастровий номер та конфігурацію, відмінну від тієї, що зазначена в його технічному паспорті на зазначений житловий будинок. За інформацією Запорізької міської ради земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] передана у власність [PERSON] на підставі рішення сімнадцятої сесії шостого скликання Запорізької міської ради № 58 від 27.12.2011. З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 252829183 від 15.04.2021 вбачається, що земельна ділянка площею 0,0568 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 2310100000:02:009:0232, на підставі договору купівлі-продажу № 1222, посвідченого 30.04.2013 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кияницею Н.В., перейшла у власність [PERSON] (а.с. 57). Право власності [PERSON] та [PERSON] на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , були оскаржені позивачем в судовому порядку. 20.01.2020 рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя було задоволено позов [PERSON] до Запорізької міської ради, [PERSON] , треті особи приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Кияниця Н.В., територіальна громада м.\~Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, про визнання незаконним та скасування частково рішень Запорізької міської ради, про визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння. За вказаним рішенням суду визнано незаконним та скасовано рішення № 104 від 05.10.2011 тринадцятої сесії шостого скликання Запорізької міської ради в частині надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право [PERSON] на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд (присадибна ділянка); визнано незаконним та скасовано рішення № 58 від 27.12.2011 сімнадцятої сесії шостого скликання Запорізької міської ради в частині: передачі у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,0568 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки: 2310100000:02:009:0232; видачі [PERSON] державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,0568 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки: 2310100000:02:009:0232; визнано недійсним та скасовано Державний акт серії ЯИ № 283691 на право власності на земельну ділянку площею 0,0568 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 2310100000:02:009:0232, виданий 06.12.2012 на ім`я [PERSON] управлінням Держкомзему у м. Запоріжжя Запорізької області; витребувано з незаконного володіння [PERSON] і передано в користування [PERSON] земельну ділянку площею 0,0568 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 2310100000:02:009:0232 (а.с. 26-39). Постановою Запорізького апеляційного суду від 26.08.2020 вказане вище рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20.01.2020 залишено без змін (а.с. 40-56). Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 18.02.2021 за результатами розгляду адміністративної справи за позовною заявою [PERSON] до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради Полтавця Дмитра Володимировича, Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, треті особи Територіальна громада м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, [PERSON] , про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. За рішенням суду визнано протиправним та скасовано рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 54337764, прийняте 30.09.2020 державним реєстратором прав на нерухоме майно Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради Полтавцем Д.В.; зобов`язано державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради Полтавця Д.В. чи іншу уповноважену особу Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради повторно розглянути заяву [PERSON] від 25.09.2020 № 41633287, з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині рішення. На виконання вказаного рішення Запорізького окружного адміністративного суду, 15.04.2021 державний реєстратор прав на нерухоме майно Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради Полтавець Д.В. прийняв рішення № 57659618 про припинення права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0568 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 2310100000:02:009:0232. Таким чином, перший власник земельної ділянки [PERSON] та покупець земельної ділянки [PERSON] позбавлені права власності на земельну ділянку площею 0,0568 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 2310100000:02:009:0232, а земельна ділянка повернулась до власності територіальної громади м. Запоріжжя. В подальшому [PERSON] звернувся до Запорізької міської ради із заявою про приватизацію земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 2310100000:02:009:0232. Однак, листом № С-0796 від 07.09.2021 начальник управління з питань земельних відносин Запорізької міської ради довів до його відома, що фактично на належних йому на праві користування земельних ділянках [ADDRESS] та [ADDRESS] сформована земельна ділянка [ADDRESS] , що зареєстрована за [PERSON] (а.с. 58). При отриманні у власність земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , була реалізована схема незаконного заволодіння земельною ділянкою, аналогічна тій, що була задіяна відносно земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . Передача земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] у приватну власність [PERSON] відбулась незаконно, адже позивач на законних підставах набув право користування земельними ділянками 22-а та [ADDRESS] , як власник розташованих на них житлових будинків, зазначені земельні ділянки у визначеному законодавством порядку в нього не вилучались. Згідно ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Отже, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Суб`єктивне право на земельну ділянку виникає і здійснюється на підставах і в порядку, визначеному Конституцією України, Земельним Кодексом України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини. Норми закону, що регулюють підстави та умови набуття права власності або права користування земельною ділянкою у разі відчуження розташованих на ній будівель або споруд неодноразово змінювались. Враховуючи, що правовідносини щодо набуття позивачем [PERSON] права власності на вищевказане нерухоме майно виникли у 1999 році, до цих правовідносин слід застосувати норми земельного законодавства, що регулювали перехід права на земельну ділянку при переході права на будівлю і споруди, що діяли на той період часу, а саме норми Земельного кодексу України (надалі ЗК України). Відповідно до положень ст. 30 ЗК України в редакції, чинній станом на 1999 рік, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення (ч. 1 цієї статті). При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об`єктів (ч.\~2 цієї статті). При передачі підприємствами, установами і організаціями будівель та споруд іншим підприємствам, установам і організаціям разом з цими об`єктами до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій знаходяться зазначені будівлі та споруди (ч. 3 цієї статті). Право власності або право користування земельною ділянкою у перелічених випадках посвідчується Радами народних депутатів відповідно до вимог статті 23 цього Кодексу (ч. 4 цієї статті). Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЗК України, в редакції, чинній станом на 1999 рік, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Документи, що посвідчують право на земельну ділянку, визначені ст. 23 цього Кодексу. Правові підстави й порядок набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками під час передання спірної земельної ділянки у власність [PERSON] визначені статтями 116, 118 ЗК України в редакції, чинній станом на 2011 рік. Згідно ч. 1 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до заяви [PERSON] від 08.08.2011, зареєстрованої Запорізькою міською радою 16.08.2011 за Вх. № Ж-18175, останній просив передати йому у власність земельну ділянку\~для будівництва\~і обслуговування\~житлового будинку\~за адресою: [ADDRESS] (а.с. 90). Разом з цим, він просив оформити та видати йому державний акт на право власності на вказану земельну ділянку(а.с. 90 зворотний бік). До заяв [PERSON] було долучено копію технічного паспорту на житловий буд.\~ [ADDRESS] , виготовлений станом на 16.05.2003, відповідно до якого [PERSON] зазначений одноособовим власником цього житлового будинку (а.с. 96). Відповідно до висновку № 17-01/1014 від 23.08.2011 про погодження технічної документації, виданого [PERSON] . Управлінням Держкомзему у м. Запоріжжі Запорізької області, технічна документація на земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0878 га, що надається [PERSON] відповідає вимогам Земельного кодексу України, Закону України «Про землеустрій», іншим нормативно-правовим актам, що регулюють питання земельних відносин і погоджується (а.с.\~95). Земельній ділянці, розташованій за вищевказаною адресою, площею 0,0878 га, що надається у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку присвоєно кадастровий номер 2310100000:02:009:0233, що підтверджується довідкою про присвоєння кадастрового номера, виданої [PERSON] .Управлінням Держкомзему у м. Запоріжжі Запорізької області (а.с. 94 зворотний бік). Згідно акту погодження меж землекористування, землекористувачі суміжних ділянок з ділянкою по [ADDRESS] , претензій до фактично існуючих меж цієї земельної ділянки не мають (а.с. 94). Рішенням тринадцятої сесії шостого скликання Запорізької міської ради № 104 від 05.10.2011 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки» [PERSON] надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд (присадибна ділянка) та для ведення садівництва за адресою: [ADDRESS] (а.с. 91 зворотний бік). Рішенням тринадцятої сесії шостого скликання Запорізької міської ради № 105 від 05.10.2011 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки громадян» була затверджена технічна документація із землеустрою та вирішено передати громадянам, зокрема, [PERSON] у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового буд. [ADDRESS] , кадастровий номер 2310100000:02:009:0233 (а.с. 98-99). Державний акт на право власності на земельну ділянку видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством, зокрема, статей 116,118 ЗК України. Згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 253799 [PERSON] , на підставі рішення Запорізької міської ради шостого скликання тринадцятої сесії № 105 від 05.10.2011, став власником земельної ділянки площею 0,0878 гектарів у межах згідно з планом, розташованої у [ADDRESS] (а.с. 100). Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. [PERSON] , як власник земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , відчужив її на користь [PERSON] . Наведене підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 189686230 від 21.11.2019, відповідно до якої вбачається, що об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 7010923101, земельна ділянка, кадастровий номер 2310100000:02:009:0233 площею 0,0878 га з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS] , вперше зареєстрована Управлінням Держкомзему у місті Запоріжжі 16.07.2012. 29.01.2013 на підставі договору дарування, серія та номер: 4694, виданий 24.12.2012 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кияницею Н.В., державний акт на право власності на земельну ділянку, серія та номер: ЯИ № 253799, виданого 16.07.2012 Державним комітетом України із земельних ресурсів, зареєстровано право власності за [PERSON] (а.с. 60 зворотний бік). Таким чином, судом встановлено, що одноособовим власником спірної земельної ділянки на теперішній час є [PERSON] . Відповідно до\~ст.\~41\~Конституції Українита ст. 321 ЦК України, кожен має\~право володіти,\~користуватися і\~розпоряджатися своєю\~власністю.\~Ніхто не\~може бути\~протиправно позбавлений\~права власностічи обмежений у його здійсненні. Разом з тим, до позову, що виникає з приводу нерухомого майна, належить, зокрема, позов про витребування майна із чужого незаконного володіння. Вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд враховує, що воно набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретно майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Відповідно до положень ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Згідно приписів ст. 387 ЦК України визначено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Застосовуючи положення цієї статті ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним (п. 19 Постанови Вищого спеціалізованого суду України № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав). Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача (ч. 1 ст. 388 ЦК України). Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 23 Постанови Вищого спеціалізованого суду України № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначено, що відповідно до статті 387 ЦК та частини третьої статті 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. При цьому суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача. Факт знаходження майна на балансі особи сам по собі не є доказом права власності чи законного володіння. Позивач [PERSON] , після набуття права власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого на спірній земельній ділянці, тривалий період і до теперішнього часу в установленому законом порядку не вирішив питання стосовно подальшого користування земельною ділянкою та не отримав документа, що посвідчує це право, а також протягом тривалого часу не вирішував питання щодо надання земельної ділянки у власність або оренду. З 01.01.2002, відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності або право користування земельною ділянкою виникають після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Громадяни та юридичні особі зберігають право на земельні ділянки, одержані ними до 01.01.2002 у власність, у тимчасове користування або на умовах оренди в розмірах, що були раніше передбачені чинним законодавством. При переході права власності на будівлі або споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 01.01.2002, згідно з положеннями чинного до цієї дати ЗК України (ст. 30) до набувача автоматично переходило право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, з необхідністю подальшого оформлення переходу права власності або права користування. Такі самі норми містяться в нині чинних ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України. Так, частинами 1-2 ст. 120 ЗК України передбачено наступне у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті. У разі набуття частки у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва право власності на земельну ділянку (крім земель державної, комунальної власності), на якій розміщено такий об`єкт, одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача у розмірі належної відчужувачу (попередньому власнику) частки у праві спільної власності на такий об`єкт, крім випадку, коли попередньому власнику належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі. Якщо відчужувачу (попередньому власнику) у праві спільної власності на такий об`єкт належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі, право власності переходить у такому самому розмірі. Частиною 2 ст. 377 ЦК України визначено, що до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Істотною умовою договору, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, який розміщений на земельній ділянці і перебуває у власності відчужувача, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача такого об`єкта. Таким чином, зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Отже, за загальним правилом, закріпленим у вищевказаних нормах, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду, стає власником або користувачем відповідної частини земельної ділянки на тих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Згідно з ч. 1 ст. 116 ЗК України у редакції, чинній на час передачі земельної ділянки [PERSON] , громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом (ч. 5 ст.\~116 ЗК України у редакції, чинній на час передачі земельної ділянки [PERSON] ) Відтак, при переході права власності на будівлю до [PERSON] , до нього перейшло й право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення, яке також захищається законом. При цьому в матеріалах справи відсутні належні та беззаперечні докази на підтвердження того, що при передачі земельної ділянки [PERSON] , будинок [PERSON] на ній не знаходився та, що у встановлений законом спосіб з волі [PERSON] було припинено його право власності на цей будинок. Крім того, у користування чи у власність особи може бути передана лише вільна земельна ділянка. Доказів того, що у [PERSON] відбулося вилучення спірної земельної ділянки в порядку, передбаченому ЗК України, суду також надано не було. Право власності та право користування земельною ділянкою набуваються в порядку, визначеному ЗК України, який також передбачає вичерпний перелік підстав для припинення таких прав. Однією з підстав для припинення права власності та права користування земельною ділянкою є вилучення (викуп) земельної ділянки для суспільних потреб. При цьому ЗК України встановлює гарантії дотримання прав власників землі та землекористувачів у зв`язку з таким вилученням (викупом). Статтею 156 ЗК України передбачено, що власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок, зокрема, вилучення (викупу) сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників для потреб, не пов`язаних із сільськогосподарським і лісогосподарським виробництвом. З огляду на це відсутність можливості реалізації власниками землі та землекористувачами права на отримання такого відшкодування є порушенням не лише зазначених норм ЗК України, а й статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція). Так, у рішенні у справі «Кривенький проти України» (Kryvenkyy v. Ukraine), заява №\~43768/07, пункт 41, від 16.02.2017) Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що ретроспективне скасування дійсного права власності становило у цій справі позбавлення майна в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Водночас, щоб узгоджуватись з положеннями Конвенції, таке позбавлення має бути здійснене відповідно до закону і спрямоване на досягнення «справедливого балансу» між інтересами суспільства та інтересами заявника. З урахуванням правової підстави та мети вилучення земельної ділянки ЄСПЛ визнав вилучення таким, що відповідало загальним інтересам суспільства та мало законну мету. Водночас, перевіряючи дотримання «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав людини, ЄСПЛ визнав у цій справі порушення такого балансу у зв`язку з позбавленням заявника права користування земельною ділянкою (а згодом і права власності на неї) без сплати будь-якої компенсації. У зв`язку мало місце непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном, гарантоване статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Відповідно до ст. 43 ЗК України в редакції, чинній станом на 1999 рік, права власників земельних ділянок і землекористувачів охороняються законом. Припинення права власності на земельну ділянку або права користування земельною ділянкою чи її частиною може мати місце лише у випадках, передбачених статтями 27 і 28 цього Кодексу. Частина 1 статті 27 ЗК України містить підстави припинення права користування земельною ділянкою, однак не передбачає припинення права користування земельною ділянкою у разі неотримання державного акту. Згідно ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 29 ЗК України, припинення права користування земельною ділянкою здійснюється за рішенням відповідної Ради народних депутатів. Відповідно до ч. 6 ст. 27, ч. 4 ст. 29 ЗК України припинення права користування земельною ділянкою у певних випадках здійснюється за рішенням суду. Вказане свідчить, що право користування земельною ділянкою навіть за наявності підстав, передбачених ч. 1 ст. 27 ЗК України, не припиняється автоматично, а припиняється тільки за рішенням суду. Таким чином,\~під час\~дії ЗК\~України №\~561-Х11\~від 18.12.1990\~позивач не\~втратив право\~користування земельною\~ділянкою.\~Після набуття\~чинності ЗК\~України №\~2768-111\~від 25.10.2001,\~обсяг прав\~щодо вказаної\~земельної ділянки\~не змінився,\~так як\~аналогічні за змістом норми містяться в ст. ст. 96, 141, 143, 144, 149 ЗК України. Положеннями ч. 1 ст. 155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно приписів частин 2, 3 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до положень ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Оскільки [PERSON] , відповідно до вимог закону, що діяв на час виникнення спірних правовідносин, набув право користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] і це право він не втратив, так як у встановленому законом порядку земельна ділянка в нього не вилучалось, у зв`язку з чим він вправі передбаченим законом способом захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою від порушень з боку інших осіб. Також суд зауважує, що після отримання позивачем право власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , 23.02.1999 він набув право користування всією земельною ділянкою за вищезазначеною адресою в розмірі, що була виділена спадкодавцю [PERSON] , оскільки після 23.02.1999 ні позивач, ні Запорізька\~міська рада не вирішувала питання поділу в натурі житлового будинку на дві ізольовані частини та питання поділу (порядку користування) земельною ділянкою, тому земельна ділянка знаходилась у спільному користуванні. Відповідно до пунктів 1-2 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 06.04.2021 у справі №\~910/10011/19). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). До того ж, за змістом висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у пункті 36 постанови від 04.09.2018 по справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18), спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно має розглядатися як спір, що пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно. Враховуючи викладене, оскільки діюче законодавство в галузі державної реєстрації речових прав на нерухоме майно передбачає скасування державної реєстрації на підставі рішення суду, а також враховуючи, що наявність записів про право власності [PERSON] та [PERSON] на майно, порушує права та законні інтереси позивача, дієвим та ефективним способом захисту порушених прав позивача є скасування рішення про державну реєстрацію права власності відповідачів [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, враховуючи наведені вище обставини, зважаючи на всі вищезазначені норми закону, суд вважає позовні вимоги [PERSON] законними та обґрунтованими, у зв`язку із чим вони підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved