Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому зазначив, що 20.05.2017 року між Публічним акціонерним товариством «ІДЕЯ БАНК» (надалі - Банк) та [PERSON] (надалі - Відповідач) було укладено Кредитний договір № Z38.537.70046 (надалі -Договор кредиту). Відповідно до п. 2 Договору кредиту, банк надає відповідачу кредит на поточні потреби в сумі 25 601,00 грн. включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а відповідач зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за кредитне обслуговування) і комісіями згідно умов Договору кредиту та Додатками до даного Договору кредиту, який є його не від`ємною частиною. Згідно п.п 1.4 Договору кредиту за користування кредитом відповідач сплачує проценти в розмірі 25,500% річних від залишкової суми кредиту. Також відповідно до п.п. 1.5 Договору кредиту за обслуговування кредиту Банком відповідач сплачує плату за кредитне обслуговування щомісячно в розмірі 5,55% від початкової суми кредиту. Згідно п. 5.6 Договору кредиту, реальна річна процентна ставка складає 217,5000%. Банк на виконання умов Договору кредиту надав відповідачу грошові кошти у сумі 25 601,00 грн. строком до 04.02.2020, а відповідач відповідно зобов`язався повернути його разом з іншими платежами (відповідно до додатку № 1 до Договору кредиту). Згідно з умовами Договору кредиту. Банк свої зобов`язання виконав в повному обсязі надавши кредитні кошти у розмірі 25 601,00 грн. Відповідач своїх зобов`язань за договором кредиту належним чином не виконує. У зв`язку з не поверненням відповідачем заборгованості за Договором кредиту та відповідно Довідки розрахунку заборгованості відповідача станом на 03.12.2020 становить 96 600,59 грн., яка складається з: заборгованості за основним боргом - 19 296,02; заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками - 31 416,12 грн.; заборгованість на нарахованими та несплаченими комісіями - 45 888,45 грн. Таким чином, зважаючи на невиконання відповідачем зобов`язання стосовно умов повернення кредиту, позивач вправі вимагати стягнення з відповідача заборгованість по кредиту, заборгованість за відсотками, комісію за невиконання умов договору. 03.12.2020 року між АТ «ІДЕЯ БАНК» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» було укладено Договір факторинг № 12/90. Відповідно до п. 2.1 Договору факторингу «АТ «ІДЕЯ БАНК» відступає ТОВ «ФК «Профіт Капітал», а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «ІДЕЯ БАНК» за плату та на умовах визначених Договором факторингу. Таким чином, АТ «ІДЕЯ БАНК» було відступлено право грошової вимоги за кредитним договором № Z38.537.70046 від 20.05.2017 року Товариству з Обмеженою Відповідальністю «ФК «Профіт Капітал». Відповідно до зазначеного договору факторингу, сторони свої зобов`язання повністю виконали - ТОВ «ФК «Профіт Капітал» передало грошові кошти, а АТ «ІДЕЯ БАНК» відступило свої права грошової вимоги до відповідача. Отже у зв`язку з не виконанням відповідачем зобов`язань за договором кредиту станом на 03.12.2020, відповідно до довідки розрахунку заборгованість складає 96 600,59 грн. Позивач, вправі здійснити нарахування 3% річних та інфляційних втрат за весь час прострочення, що складає заборгованість за 3% річних за користування кредитом - 3 127,64 грн.; заборгованість за інфляційними витратами - 9 756,67 грн. Отже, загальна сума заборгованості відповідача станом на 10.01.2022, включаючи тіло кредиту, проценти, 3% річних та інфляційні втрати становить - 109 484,90 грн. Ухвалою суду від 22.03.2022 року, відкрито провадження та розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 04.08.2022 року, яка занесена до протоколу судового засідання суд ухвалив забезпечити докази у вказаній справі шляхом: позовну заяву залишено без руху, з підстав того, що зазначену позивачем адресу, за якою відповідач не значиться зареєстрованим, доказів проживання відповідачем за вказаною адресою позивачем в позовній заяві не надано. Встановлено строк 5 днів для усунення недоліків з дня отримання ухвали. 22.08.2022 року на адресу суду надійшла заява позивача про усунення недоліків позовної заяви. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час та місце слухання повідомлена належним чином, причин не явки суду не повідомила, в той же час на адресу суду надала відзив в якому вказала, що 04.02.2016 уклала договір кредиту №Z38.537.70046 з ПАТ «ІДЕЯ БАНК». Відповідно до п. 1.1 Договору кредиту Банк зобов`язувався надати відповідачу кредит в розмірі 25 601,00 грн. на поточні потреби, включаючи витрати на страховий платіж, у разі наявності, а відповідач зобов`язувався одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами і комісіями згідно умовами договору кредиту та додатку № 1 до договору. Згідно п.п 1.4 Договору кредиту за користування кредитом відповідач сплачує проценти в розмірі 25,500% річних від залишкової суми кредиту. Також відповідно до п.п. 1.5 Договору кредиту за обслуговування кредиту Банком відповідач сплачує плату за кредитне обслуговування щомісячно в розмірі 5,55% від початкової суми кредиту. 04.02.2016 відповідачкою відповідно до заяви про видачу готівки було отримано суму кредиту в розмірі 22 039,11 грн. Свої зобов`язання відповідачка виконувала належним чином та сплачувала грошові кошти за кредитом, згідно квитанцій що збереглись всього сплачено за період з 02.03.2016 по 03.03.2017 на загальну суму - 34 380,00 грн. Тобто відповідачкою фактично було повернуто кредитні кошти та проценти за користування кредитом протягом 2016 - 2017 років. Проте в наданих позивачем документах на підтвердження заборгованості взагалі відсутня інформація про сплачені відповідачкою кошти, що підтверджує хибність розрахунку кредитної заборгованості. При цьому ні яким чином виникла дана заборгованість, ні як здійснювався розрахунок заборгованості позивачем не зазначено, а отже такі документи не можуть бути належними доказами заборгованості Відповідача. Позивач вказав, що право вимоги до відповідача за кредитним договором до нього перейшло відповідно до договору факторингу № 12/90 від 03.12.2020. Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України, Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійсненний платіж. Проте позивачем не було виконано вищевказані вимоги, так як відповідачка проживає за іншою адресою, ніж та куди направлялась досудова вимога. Крім того в досудовій вимозі вказано інший кредитний договір, який не має жодного відношення до відповідачки, а саме вказано кредитний договір датований 20.05.2017, а у відповідачки кредитний договір був укладений 04.02.2016. Плата за обслуговування кредиту є незаконною, не відповідає вимогам справедливості та суперечить ст. 11 та ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». П.п. 1.5 Договору кредиту за обслуговування кредиту Банком відповідач сплачує плату за кредитне обслуговування щомісячно в розмірі 5,55% від початкової суми кредиту. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов"язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 ЦК України (частина перша ст. 215 ЦК України). Відповідно до положень ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Крім того, за змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договорі зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит щодо встановлення плати за обслуговування кредиту, що є підставою для визнання таких положень недійсними. Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними вказано в постанові Верховного Суду України від 06.09.2017 у справі № 6-2071цс16. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначені Закону України «Про захист прав споживачів», є нікчемною. Стосовно нарахування 3% річних та інфляційних витрат, якщо є нікчемною умова оплати за обслуговування кредиту, то відповідно і розрахунок заборгованості з врахуванням даних сум є невірним. Стосовно стягнення за надання професійної правничої допомоги, адвокат Мартиненко В.В. не надав належних доказів на підтвердження того, що він представляє інтереси позивача саме як адвокат. Навпаки в матеріалах справи присутня довіреність на представництво інтересів позивача в якості представника. Надання правової допомоги адвокатом без укладання договору в письмовій формі, зокрема, лише на підставі довіреності не допускається. Відповідне положення міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду України від 06.11.2019 року у справі № 817/66/16. За таких умов відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвокату без надання доказів укладення відповідного договору є неможливим. Також на адресу суду 24.05.2022 надійшла зустрічна позовна заява (відповідача за первісним позовом) [PERSON] до ТОВ «ФК «Профіт Капітал», третя особа: ПАТ «ІДЕЯ БАНК» про захист прав споживача, визнання недійсним частково кредитного договору № Z38.537.70046. 10.11.2022 на адресу суду надійшли пояснення позивача (відповідача за зустрічним позовом), в яких вказує, що 03.12.2022 між АТ «ІДЕЯ БАНК» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» укладено договір факторингу № 12/90. ТОВ «ФК «Профіт Капітал» зобов`язання за Договором факторингу виконав в повному обсязі, та відповідно перерахував суму на користь АТ «ІДЕЯ БАНК». За таких обставин, до ТОВ «ФК «Профіт Капітал» починаючи з 03.12.2020 відповідно до договору факторингу № 12/90 перейшло право за Договором №Z38.537.70046 від 04.02.2016, що укладено між АТ «ІДЕЯ БАНК» та [PERSON] . Зважаючи на ті обставини, що ТОВ «ФК «Профіт Капітал» не здійснював видачу кредитних коштів, так і не здійснювало нарахування заборгованості Кредитним договором. До останнього перейшло тільки право вимоги за уже сформованим боргом по Договору кредиту, у ТОВ «ФК «Профіт Капітал» відсутні відомості, щодо руху коштів в частині зарахування таких, як здійснення погашення комісії за Договором кредиту, а відтак відсутні можливості здійснити будь-який перерахунок нарахованих та сплачених коштів, що надійшли на погашення комісії за Договором кредиту, в період дії договору право вимоги на котрий належало саме ПАТ «ІДЕЯ БАНК». У відзиві на позовну заяву відповідач (за первісним позовом) стверджував, що останнім було виконано умови Договору кредиту платежів в період з 02.03.2016 по 03.03.2017 на загальну суму - 34 380,00 грн. В даному випадку, слід відзначити, що у випадку якщо припустити, що умови договору визначені у п.п. 1.5 Договору є нікчемними розрахунок заборгованості за Договором кредиту із урахуванням графіку щомісячних внесків за кредитним договором залишок несплаченої суми за тілом кредиту та нарахованими відсотками станом на 04.02.2020 складає 43 662,60 - 34 380,00 = 9 282,60 грн. А за таких обставин, слід здійснити обрахунок 3% річних та інфляційних втрат на дану суму складає у розмірі 1 238,07. Та відповідно загальна сума заборгованості (без урахування комісії) складає 9 282,60 грн. + 1 238,07 грн. = 10 520,67 грн. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (Кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 30.11.2016 року між позивачем ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики №1040690 на суму 2000,00 грн. строком до 30.12.2016 року на 31 день шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок відповідача. Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, станом на 03.12.2020 становить 96 600,59 грн., яка складається з: заборгованості за основним боргом - 19 296,02; заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками - 31 416,12 грн.; заборгованість на нарахованими та несплаченими комісіями - 45 888,45 грн. 03.12.2020 року між АТ «ІДЕЯ БАНК» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» було укладено Договір факторинг № 12/90. Відповідно до п. 2.1 Договору факторингу «АТ «ІДЕЯ БАНК» відступає ТОВ «ФК «Профіт Капітал», а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «ІДЕЯ БАНК» за плату та на умовах визначених Договором факторингу. Таким чином, АТ «ІДЕЯ БАНК» було відступлено право грошової вимоги за кредитним договором № Z38.537.70046 від 04.02.2016 року Товариству з Обмеженою Відповідальністю «ФК «Профіт Капітал». Відповідно до зазначеного договору факторингу, сторони свої зобов`язання повністю виконали - ТОВ «ФК «Профіт Капітал» передало грошові кошти, а АТ «ІДЕЯ БАНК» відступило свої права грошової вимоги до відповідача. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог частини другої статті 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, відтак позивач вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк виконання боржником обов`язку не встановлений, або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, а також розмір процентів встановлений договором. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Вказаним вище договором позики, а саме п.п. 1.5 передбачено, що комісія за обслуговування позики нараховується за фактичну кількість днів користування позикою із розрахунку 5,55% від суми позики на кожний день користування позикою. За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). При цьому, встановивши в договорі позики сплату щомісячної комісії, позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позичальнику, що є незаконним (правова позиція ВСУ в справі 6-1746цс16). Таким чином, суд вважає, що вимоги в частині стягнення комісії задоволенню не підлягають як і не підлягають задоволенню вимоги про стягнення 3% річних, оскільки відсотки за користування кредитними коштами нараховувались відповідно до договору. Враховуючи обставини викладені вище, суд вважає, що первісний позов підлягає частковому задоволенню та з цих підстав підлягає задоволенню зустрічні позовні вимоги про визнання частково недійсним кредитного договору. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі розподіляються пропорційно задоволеній частині позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial