Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-13 00:00:00

ОБСТАВИНИ СПРАВИ: 24.10.2022\~року [PERSON] через свого повноважного представника адвоката Канарєєва\~І.О. подала до Турківського районного суду Львівської області позовну заяву до Турківської міської ради Самбірського району Львівської області, тертя особа яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.10.2022\~року у провадження судді Турківського районного суду Львівської області Ференц\~Р.І. передана дана справа. Предметом позову є визнання у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , права власності на житловий будинок та господарські споруди, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Зазначений спір відповідно до вимог ст.19 ЦПК України належить до компетенції судів щодо розгляду цивільних справ, оскільки ч.1 ст.19 ЦПК України передбачає, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно ст.23 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції. Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності. Підсудність це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду. Територіальна підсудність це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа. Критеріями даного виду підсудності зокрема виступають: місцезнаходження відповідача, місцезнаходження спірного майна, місце розгляду первісного позову тощо. Ч.ч.9, 16 ст.28 ЦПК України передбачено, що позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи) і позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої ст.30 ЦПК України. Окрім цього, ч.7 ст.28 ЦПК України передбачено, що позови, що виникають із діяльності філії або представництва юридичної особи, а також відокремленого підрозділу органу державної влади без статусу юридичної особи, можуть пред`являтися також за їх місцезнаходженням. Статтею 30 ЦПК України передбачена виключна підсудність, оскільки позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою. Відповідно до постанови Верховної Ради України від 17.07.2020\~року №807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів», яка набрала чинності 19.07.2020\~року, в Україні утворено 136 нових та ліквідовано 490 районів, в тому числі, ліквідовано Турківський район Львівської області та утворено Самбірський район (з адміністративним центром у місті Самбір) у складі територій Бісковицької сільської, Боринської селищної, Добромильської міської, Новокалинівської міської, Ралівської сільської, Рудківської міської, Самбірської міської, Старосамбірської міської, Стрілківської сільської, Турківської міської, Хирівської міської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України. Нерухоме майно - житловий будинок та господарські споруди, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , що входить до складу спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , заходиться на території Турківської міської ради Самбірського району Львівської області і становить предмет спору. Пунктом 3.1 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що до набрання чинності законом України щодо зміни системи місцевих судів на території України у зв`язку з утворенням (ліквідацією) районів відповідні місцеві суди продовжують здійснювати свої повноваження у межах територіальної юрисдикції, визначеної до набрання чинності Постановою Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17.07.2020\~року №807-IX, але не пізніше 01.01.2023\~року. Зважаючи на вище вказане, справа підсудна Турківському районному суду Львівської області, оскільки ст.ст.23,28,30 ЦПК України передбачено, що усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ СТОРІН ПО СПРАВІ. Позиція особи, яка подала позов. Позивачка свої вимоги мотивує тим, що [INFO] померла її баба по лінії матері, [PERSON] , яка проживала за адресою: [ADDRESS] . Ще раніше, [INFO] помер її дід по лінії матері, чоловік спадкодавиці, [PERSON] . Після смерті баби залишилося спадкове майно житловий будинок, стайня, стодола, сарай, вбиральня, криниця, огорожа, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . загальною вартістю 119\~221\~грн. земельна ділянка для обслуговування житлового будинку за цією адресою до дня смерті знаходилася в постійному користуванні спадкодавиці та належить до комунальної власності Турківської міської ради Самбірського району Львівської області. Вищевказаний житловий будинок було збудовано її дідом та бабою у 1967\~році. Спадкодавиця вважається такою, що прийняла спадщину після смерті чоловіка, оскільки постійно проживала в будинку, вступила у володіння та управління цим спадковим майном. Будівельний паспорт на вказаний будинок не зберігся, однак обліковувався в погосподарських книгах Ісаївської сільської ради Турківського району Львівської області. Вказує, що вона являється спадкоємцем за заповітом від 19.10.2021\~року. Також спадкоємцем першої черги спадкування була її мати, [PERSON] третя особа у справі, яка в передбачений законом строк подала заяву нотаріусу про відмову від належної їй частки спадкового майна. Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину чи мали обов`язкову частку, немає. У встановлений законом строк позивачка подала заяву до нотаріуса про прийняття спадщини за заповітом та про видачу свідоцтва на спадщину за заповітом, але у видачі свідоцтва їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок. За життя баба позивачки не виготовила свідоцтво про право власності. Позивачка фактично прийняла спадщину, користується будинком та господарськими спорудами, доглядає за ними. Вказаний будинок знаходиться в задовільному стані, придатний до експлуатації, відповідає вимогам надійності та безпечної експлуатації та чинним будівельним нормам і правилам. Таким чином, позивачка не може оформити право власності в порядку спадкування за заповітом на будинок та господарські споруди, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на нього. Позиція відповідача. У судове засідання повноважний представник відповідача Турківської міської ради Самбірського району Львівської області не прибув, через канцелярію суду подав заяву про слухання справи в засіданні у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Позиція третьої особи. У судове засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, [PERSON] не прибула, через канцелярію суду подала заяву про слухання справи в засіданні у її відсутність, позов визнає повністю, просить задоволити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивачем 24.10.2022\~року подано позовну заяву та клопотання про витребування доказів. 07.11.2022\~року третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, [PERSON] через канцелярію суду подала заяву про слухання справи в засіданні у її відсутність, позов визнає повністю, просить задоволити, проти заочного розгляду справи не заперечує. 10.11.2022\~року позивачка [PERSON] через АТ «Укрпошта» надіслала заяву про слухання справи в засіданні у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. 21.11.2022\~року повноважний представник відповідача Турківської міської ради Самбірського району Львівської області через канцелярію суду подав заяву про слухання справи в засіданні у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує. 29.11.2022\~року повноважний представник позивачки [PERSON] адвокат Канарєєв\~І.О. через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі та участі позивачки, за наявними матеріалами справи, позов підтримують, проти заочного розгляду справи не заперечують. Інших клопотань і заяв від сторін на адресу суду не надходило. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 26.10.2022\~року прийнято позовну заяву до розгляду у справі, відкрито провадження у справі, справу постановлено розглядати в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання, розпочато підготовче провадження з дня постановлення цієї ухвали, відкрито підготовче провадження у справі за позовом, в судове засідання викликано осіб, які беруть участь у справі, визнано явку сторін по справі в судові засідання обов`язковою. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання суду відзиву на позовну заяву, який має відповідати вимогам ст.178 ЦПК України та до якого додаються докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем та документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи. Відповідач одночасно із надісланням (наданням) відзиву до суду повинен надіслати (надати) копії такого відзиву та доданих до нього документів позивачу. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними у справі матеріалами. Визначено відповідачу п`ятиденний строк з дня вручення ухвали для подання заяви із запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач має право подати зустрічний позов в строк протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії цієї ухвали. Встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання до суду відповідь на відзив, а відповідачу - заперечення. Встановлено третій особі строк п`ять днів з дня вручення цієї ухали право подати пояснення щодо заяви. Роз`яснено учасникам справи, що подання заяв по суті справи (позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву) є їхнім правом. У разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Роз`яснено, що в Турківському районному суді Львівської області наявна технічна можливість для учасників справи брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, крім випадків, коли явка учасника справи в судове засідання визнана судом обов`язковою. Витребувано у приватного нотаріуса Самбірського нотаріального округу Федаша\~М.М. належним чином завірену копію спадкової справи після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . 05.12.2022\~року проведено підготовче судове засідання у справі, підготовче судове засідання закрито, справу призначено до судового розгляду, ухвалено, що справа буде розглядатися за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у відкритому судовому засіданні, визнано явку сторін по справі в судові засідання обов`язковою. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи, відповідні до них правовідносини та зміст спірних правовідносин. Мета судового дослідження полягає у з`ясуванні обставин справи, юридичній оцінці встановлених відносин і у встановленні прав і обов`язків (відповідальності) осіб, які є суб`єктами даних відносин. Судове пізнання завжди опосередковане, оскільки спрямоване на вивчення події, що мала місце в минулому. Повнота судового пізнання фактичних обставин справи передбачає, з одного боку, залучення всіх необхідних доказів, а з іншого, - виключення зайвих доказів. Вирішуючи питання щодо доказів, суд враховує інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Судом встановлено, що у житловому будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , проживала баба позивачки [PERSON] і яка померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Турківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Самбірському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.\~Львів). Ще раніше, [INFO] , помер її дід по лінії матері, чоловік спадкодавиці, [PERSON] , що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Турківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Самбірському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.\~Львів). Після смерті баби позивачки залишилося спадкове майно житловий будинок, стайня, стодола, сарай, вбиральня, криниця, огорожа, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . За час свого життя баба та дід позивачки не оформили свого права на наведене вище нерухоме майно. До дня смерті баба позивачки була власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою, виданою старостою с.\~Ісаї [PERSON] виконавчого комітету Турківської міської ради Самбірського району Львівської області від 26.08.2022\~року за №651. Від імені гр. [PERSON] 19.10.2021\~року старостою села Ісаї виконавчого комітету Турківської міської ради Самбірського району Львівської області засвідчено заповіт за реєстровим номером 8, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати спадкодавиці [PERSON] на день її смерті і на що вона за законом буде мати право, а також грошові вклади з відповідними відсотками, що знаходяться на збереженні в ТВБВ №\~10013/021 Філії - Львівське обласне управління АТ «Ощадбанк», заповідає своїй онуці [PERSON] , 1991\~року народження. До складу спадщини, що відкрилась після смерті баби, як вказує позивачка, входить право померлої особи на житловий будинок та господарські споруди, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Згідно з довідкою №349 від 26.08.2022\~року, виданою старостою села Ісаї виконавчого комітету Турківської міської ради Самбірського району Львівської області, останнім місцем проживання спадкодавиці відповідно до статті 29 Цивільного кодексу України гр.\~ [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , був житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . На день смерті спадкодавиця проживала разом з: дочкою [PERSON] , [INFO] , зятем [PERSON] , [INFO] , онукою [PERSON] , [INFO] , онуком [PERSON] , [INFO] , онукою [PERSON] , [INFO] , правнуком [PERSON] , [INFO] , правнукою [PERSON] , [INFO] , онуком [PERSON] , [INFO] . Від імені гр. [PERSON] 19.10.2021\~року старостою села Ісаї виконавчого комітету Турківської міської ради Самбірського району Львівської області засвідчено заповіт за реєстровим номером 8. Будучи спадкоємцем за заповітом після смерті своєї баби позивачка 26.08.2022\~року звернулася до приватного нотаріуса Самбірського районного нотаріального округу Федаша\~М.М. із заявою про прийняття спадщини за заповітом, а 23.09.2022\~року із заявою на видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Також 26.08.2022\~року\~до приватного\~нотаріуса Самбірського\~районного нотаріального\~округу Федаша\~М.М. звернулася мати позивачки дочка спадкодавиці, із заявою про відмову від належної їй обов`язкової частки в спадщині після смерті її матері [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Однак відповідно до постанови приватного нотаріуса Самбірського районного нотаріального округу Федаша\~М.М. від 23.09.2022\~року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/1 (одну цілу) частку житлового будинку разом з приналежними йому господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] після смерті баби, [PERSON] , яка померла [INFO] , на підставі заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.09.2022\~року, із посиланням на відсутність документа, що посвідчує право власності спадкодавця на спадкове майно. Відтак, суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини, які є спадковими, а позивач, через відсутність правовстановлюючих документів на спірний будинок, позбавлений права на нотаріальне оформлення своїх спадкових прав, а тому звернувся до суду. Водночас судом встановлено, що вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами закінчені будівництвом, що підтверджується даними технічного паспорту. Інших спадкоємців ні за законом ні за заповітом судом не встановлено. Вирішуючи спір суд виходить з наступного. Відповідно до абз.3 п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008\~року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 2. ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (почергове право спадкоємців за законом на спадкування). Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Статті 1216, 1297 ЦК України передбачають право та обов`язок спадкоємців, чию спадщину складає нерухоме майно, оформити документи про спадщину. Як зазначено у п. 3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013\~року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966\~року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15.01.1966\~року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.1995\~року (далі - Інструкція). Якщо право власності на житловий будинок, споруду підтверджується належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, органи місцевого самоврядування зобов`язані видати довідку про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві, а нотаріус зобов`язаний прийняти таку довідку разом із іншими правовстановлюючими документами для видачі свідоцтва про право на спадщину (п. 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України). Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01.07.2004\~року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979\~року. В погосподарських книгах при визначенні\~року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985\~року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966\~року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995\~року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Окрім цього, Інструкцією Держплану УРСР і Міністерства юстиції УРСР від 29.07.1959\~року "Про порядок реєстрації домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР" передбачено об`єкти, що підлягають реєстрації - будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві власності, будинки, що підлягають реєстрації, повинні бути закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих. До реєстрації повинні бути подані оригінали правовстановлюючих документів та копії з них, засвідчені у встановленому законом порядку, копії цих документів залишаються в справах бюро технічної інвентаризації. В разі будівництва, з дозволу виконкому місцевої Ради депутатів трудящих, будинку взамін старого, що підлягає знесенню, після закінчення будівництва та прийняття нового будинку в експлуатацію, забудовнику повинно бути видано на підставі відповідного рішення виконкому місцевої Ради депутатів трудящих свідоцтво про право власності, а старий правовстановлюючий документ відбирається та погашається. Реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Будинки, що підлягають реєстрації, повинні бути закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих. Бюро технічної інвентаризації на підставі зібраних матеріалів, а також матеріалів, поданих заявником, складає мотивований висновок про те, чи належить будівля заявнику, і подає його виконкому місцевої Ради депутатів трудящих, який виносить відповідне рішення. Після винесення виконкомом рішення про оформлення права власності на будинок або домоволодіння, органи комунального господарства, а де їх немає - виконком місцевої Ради депутатів трудящих видає власникові свідоцтво про право особистої власності на будинок за встановленою формою Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004\~року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Згідно п. 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна (затверджені наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №127 від 24.05.2001\~року) індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05.08.1992\~року не належать до самочинного будівництва. До часу набрання чинності Цивільним Кодексом України в редакції 2003\~року та Законом України від 01.07.2004\~року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виникнення права власності на збудоване нерухоме майно не залежало від державної реєстрації такого права. Згідно п. 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24.06.2011\~року № 91, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992\~року житлових будинків, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Згідно з довідкою №352 від 26.08.2022\~року, виданою старостою села Ісаї виконавчого комітету Турківської міської ради Самбірського району Львівської області, житловий будинок [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці площею 0,08 га, яка відповідно до ст.83 Земельного Кодексу України належить до комунальної власності Турківської міської ради. Дана земельна ділянка не сформована як об`єкт цивільних правовідносин, кадастровий номер їй це присвоювався, державний акт на право власності не видавався, рішення про приватизацію не приймалося. Суд встановив, що спірний будинок є збудований в 1967 році, що доводиться технічним паспортом, та такий не містить відмітки про самочинне будівництво та власником житлового будинку за адресою [ADDRESS] . Також суд встановив, що право власності на такий житловий будинок не зареєстровано у встановленому законом порядку в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Проте, як зазначено у п. 3.3. згаданого вище Листа ВССУ, перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Відтак, суд дійшов до висновку, що позивачка, як спадкоємець майна покійного баби підставно просить суд визнати за нею право власності на спадкове майно. За таких обставин справи, суд дійшов, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що спрямовані на реальний захист прав та інтересів спадкоємця при оформленні своїх спадкових прав, так як інший правовий механізм оформлення таких прав у нього відсутній. При цьому, сам факт відсутності правовстановлюючого документу на ім`я спадкодавця не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог про оформлення права власності, за умов доведення таких обставин як належність спадкодавцю цього майна. А тому позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч.3 ст.1296 ЦК України\~відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Тлумачення вказаних норм свідчить, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права. Вказаний правовий висновок викладений в постанові Верховного суду від 14.08.2019\~року по справі N\~523/3522/16-ц, та в силу положень ч.4 ст.263 ЦПК України враховується при прийнятті рішення по справі. Згідно ст.380 ЦК України житловий будинок є об`єктом права власності. Виходячи зі змісту ст. 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно зі ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав може бути визнання права власності. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008\~року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23.01.2013\~року у справі №6-164цс12 у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013\~року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Таким чином, на думку суду, право на отримання правовстановлюючого документу на нерухоме майно, має особа, яка є власником цього майна, дане право нерозривно пов`язане з особою спадкодавця, а тому після його смерті спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку. Враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимоги позивача в частині визнання права власності на житловий будинок з приналежними йому господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , підлягають задоволенню. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст.82 ЦПК України). Відповідно до ч. 5 ст.11 ЦК України, однією з умов виникнення прав та обов`язків учасників цивільних правовідносин є рішення суду. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Крім того, суд приймає до уваги ту обставину, що позов визнано відповідачем, і це визнання не суперечить вимогам закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. А згідно ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Розподіл судових витрат між сторонами. Вирішуючи питання судових витрат, суд виходить з наступного. Судові витрати в цій справі складаються з судового збору. Згідно з ч. 1ст.141 ЦПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017\~року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В поданому позові позивач не просить стягнути з відповідача судові витрати за позовну вимогу, у зв`язку з чим суд даного питання не вирішує. Приймаючи до уваги вище вказане, на підставі викладеного,

Outcome: approved