Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-11 00:00:00

Позивач, через свого представника, звернулась до суду з позовною заявою, в якій зазначила, що на праві власності їй належить житловий будинок [ADDRESS] , в якому зареєстрований відповідач, але не проживає у ньому тривалий час. Факт реєстрації місця проживання відповідача у згаданому житловому приміщенні перешкоджає позивачу реалізувати її право власності на будинок, яке включає в себе право розпорядження майном. У зв`язку з наведеним, позивач просить суд позбавити відповідача права користування житловим будинком [ADDRESS] . У засідання належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи учасники справи або їхні представники не з`явились, у зв`язку з чим розгляд здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Представник позивача подав клопотання про долучення до матеріалів справи письмових доказів (а.с. 25) та про проведення розгляду справи без його участі; позовні вимоги підтримав та просив задовольнити; не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а.с. 24). Відповідач у судове засідання не з`явився; про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, однак поштове відправлення повернулось на адресу суду не врученим у зв`язку з відсутністю відповідача за вказаною адресою (а.с. 22-23). Згідно з ч. 1 ст.\~280\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст. ст. 211, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін і ухвалити заочне рішення.\~ Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02.12.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Демецькою С. Л., зареєстрованого в реєстрі за № 6533 (а.с. 10) [PERSON] належить житловий будинок [ADDRESS] . Відповідно до\~інформації з\~Державного реєстру\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~інших майнових\~реєстрів №\~317105130\~від 08.12.2022\~року, [PERSON] є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 26-27). З акту про не проживання особи за місцем реєстрації № 033-08/38 від 21.09.2021 року (а.с. 11) вбачається, що [PERSON] , [INFO] , який перебуває на реєстраційному обліку за адресою: [ADDRESS] фактично не проживає за вказаною адресою з дня реєстрації - з 30.11.2010 року. Відповідно до положень ст. ст.\~55,\~124 Конституції України,\~ст. 16 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) та\~ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі -\~ЦПК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1\~ст. 316 ЦК України). Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1\~ст. 317 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1\~ст. 319 ЦК України). Частиною 1\~ст. 383 ЦК України\~передбачене право власника житлового будинку, квартири використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до\~ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України). Частиною 2\~статті 405 ЦК України\~визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право користування даним житлом у випадку відсутності члена сім`ї без поважних причин більш ніж один рік, якщо інше не встановлено угодою між ним та власником житла або законом. У постановах Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі N 6-2931цс16, від 29 листопада 2017 року у справі N 753/481/15-ц (провадження N 6-13113цс16), від 09 жовтня 2019 року у справі N 695/2427/16-ц, (провадження N 61-29520св18), від 09 жовтня 2019 року у справі N 523/12186/13-ц (провадження N 61-17372св18) зазначено, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не належать до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Згідно з ч. 1\~ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що тривале не проживання відповідача, який не пов`язаний спільним побутом з позивачем, у належній останній житлового приміщення, має істотне значення, оскільки створює перешкоди позивачу у здійсненні права користування та розпоряджання майном, у зв`язку з чим, дослідивши питання дотримання балансу між захистом права власності позивача та захистом права відповідача на користування будинку, вважає за потрібне визнати останнього таким, що втратив право користування належним позивачу житловим будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved