Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-07 00:00:00

У листопаді 2021 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до Фастівської міської ради Київської області (далі - відповідач 1), Комунального підприємства Фастівської міської ради «Фастівське бюро технічної інвентаризації» (далі - відповідач 2) у якому просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частку питного колодязя, розташованого на земельній ділянці площею 0,0004 га за адресою: [ADDRESS] , та на вказану земельну ділянку, на якій розташований вказаний колодязь. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 6 листопада 2019 року державним нотаріусом Фастівської міської державної нотаріальної контори Київської області Бойко О.О. спадкоємицею майна чоловіка позивача [PERSON] визначено [PERSON] та видані відповідні свідоцтва. Зі змісту свідоцтв вбачається, що [PERSON] успадкувала, серед іншого, 1/2 частину питного колодязя за адресою: [ADDRESS] , як і чоловік позивача, який також успадкував майно від своїх батьків, а також земельну ділянку з кадастровим номером 3211200000:05:002:0590, площею 0,0705 га, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди за виключенням питного колодязя. Будинок, господарські будівлі та споруди були побудовані батьками померлого чоловіка позивача - [PERSON] та [PERSON] , що також померли, які, як і [PERSON] , завжди вважали питний колодязь своєю власністю, але свого часу, дозволяли користуватись ним іншим людям. [PERSON] та [PERSON] , коли здійснювали огорожу земельної ділянки на якій були розташовані належний їм будинок з господарськими будівлями та спорудами, огородили її таким чином, що належний їм на праві приватної власності колодязь опинився за вказаною огорожею. Так, колодязь розташований на землях комунальної власності територіальної громади м. Фастів. Проте, його побудували батьки чоловіка позивача, вони завжди вважали його своїм. При цьому, як і [PERSON] , так і [PERSON] повністю прийняли спадщину. Оскільки позивач вважає своє право власності порушеним, вона вимушена звернутись до суду з даним позовом. У поясненнях на позовну заяву представник відповідача 1 зазначив, що рішенням Фастівської міської ради Київської області № 16/25-XLIV-VІ від 12.09.2013 р. було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки гр. [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0705 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Фастівської міської ради Київської області № 5/35- XLVIІІ-VІ від 25.12.2013 р. [PERSON] було передано безоплатно земельну ділянку у приватну власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0705 га (кадастровий номер 3211200000:05:002:0590) за адресою: [ADDRESS] за виключенням питного колодязя. [PERSON] було погоджено межі земельної ділянки. Крім того, у останньої не було заявлено ніяких претензій щодо меж з боку суміжників при встановлені в натурі (на місцевості) зовнішньої межі земельної ділянки, межі були погоджені і не викликали спірних питань. Крім того, відповідач 1, не погоджується з твердженням позивача про те, що питний колодязь перебував в спільній частковій власності батьків чоловіка позивача (по 1/2 частині кожному), оскільки в матеріалах справи відсутні докази, що свідчать про вищевказані факти. Що стосується земельної ділянки, на якій розташовуй колодязь, то відповідач вважає, що позивачем не було вжито всіх належних заходів щодо виправлення технічної помилки щодо зміни меж земельної ділянки. Таким чином, права [PERSON] , як належного землекористувача земельної ділянки на якій розміщена 1/2 частина питного колодязя, не були порушені, оскільки питний колодязь знаходиться за межами земельної ділянки (кадастровий номер 3211200000:05:002:0590) на землях комунальної власності Фастівської міської територіальної громади; позивач не набув відповідного права користування чи володіння на іншу 1/2 частину питного колодязя, а отже не є належними землекористувачем вищевказаної земельної ділянки. Тому, представник відповідача 1 просив суд відмовити у задоволенні даного позову. Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Представник відповідача 1 у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні даного позову. Представник відповідача 2 у судовому засіданні проти визнання права власності за позивачем на Ѕ частину колодязя не заперечувала. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, але надіслав до суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності. Ч. 1 та ч. 3 ст. 211 ЦПК України визначено, що розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Ухвалою судді Фастівського міськрайонного суду Київської області Осаулової Н.А. від 08.11.2021 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Протокольними ухвалами суду від 17.01.2022 року ухвалено викликати та допитати в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , а також долучено до матеріалів справи пояснення відповідача. Крім того, закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. Суд, заслухавши пояснення позивача, представників відповідачів та заявлених у справі свідків, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Як вбачається із свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06.11.2019 року, що видано державним нотаріусом Фастівської міської державної нотаріальної контори Київської області Бойко О.О. та зареєстровано в реєстрі за №1-1580, на підставі заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Цебровою Л.М. 13.09.2013 року і зареєстрованого в реєстрі за №876, спадкоємицею зазначеного у заповіті майна [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , є його дружина [PERSON] , [INFO] . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з: житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою : [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Фастівською міською державною нотаріальною конторою 16.06.2017 року реєстр № 1-1624, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Бойко О.О. 16.06.2017 року, номер запису про право власності 20949432, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1276941132112. Вказаний житловий будинок зазначений в плані літерою А з прибудовами а, а 1, ганком а2, матеріали стін - цегла, житловою площею 54,7 кв.м., загальною площею 77,5 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами - погріб з шийкою В, сарай Б, сарай Г. сарай Д, убиральня Е, вимощення І, 1/2 частина колодязя питного К, огорожа №1, яма вигрібна №2, №3, №5, трубопровід № 4 (а.с. 12). Крім того, 06.11.2019 року державним нотаріусом Фастівської міської державної нотаріальної контори Київської області Бойко О.О. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що зареєстровано в реєстрі за №1-1581, у відповідності до якого на підставі заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Цебровою Л.М. 13.09.2013 року і зареєстрованого в реєстрі за №876, спадкоємицею зазначеного у заповіті майна [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , є його дружина [PERSON] , [INFO] . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з: земельної ділянки площею 0,0705 га, в тому числі склад угідь: малоповерхова забудова - 0,0093 га., малоповерхова забудова - 0,0030 га., багаторічні насадження - 0,0582 га., опис меж : А-Б землі загального користування, Б-В [PERSON] , В-А [PERSON] , цільове призначення 02.01, землі житлової та громадської забудови, для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 3211200000:05:002:0590, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Фастівською міською державною нотаріальною конторою 16.06.2017 року реєстр № 1-1628, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Бойко О.О. 16.06.2017 року, номер запису про право власності 20949074, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 291640332112. Державну реєстрацію земельної ділянки здійснено управлінням Держземагентства у Фастівському районі 13.12.2013 року, згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-3211648322018, виданого відділом у Фастівському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області 15.05.2018 (а.с. 13). Стаття 1216 ЦК України передбачає те, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ч. 1-3 ст.1268 ЦК України,спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Підставою для звернення до суду з даним позовом стали обставини, за якими на даний час за позивачем зареєстровано лише 1/2 частина питного колодязя, а право власності на земельну ділянку не зареєстровано за позивачем взагалі, оскільки спірний колодязь перебуває за межами належної [PERSON] земельної ділянки. Спірна земельна ділянка належить територіальній громаді Фастівської міської ради. Згідно звіту про оцінку ринкової вартості майна - колодязя, розташованого за адресою: [ADDRESS] , складеного ТОВ «ІНКОМ-БІЗНЕС-ЦЕНТР», ринкова вартість питного колодязя станом на 22.09.2021 року складає 13 417 грн. (без ПДВ), з урахуванням ПДВ - 16 100,4 грн., а ринкова вартість земельної ділянки на який розташований питний колодязь складає 648,42 грн. Відповідно до листа виконавчого комітету Фастівської міської Ради на звернення від 04.12.2017 року, за інформацією КП ФМР «Фастівське МБТІ» 1/2 частина колодязя за адресою: [ADDRESS] зареєстрована на праві власності за [PERSON] . Земельна ділянка за вказаною адресою, згідно інформації відділу з питань раціонального використання земель рішенням Фастівської міської Ради від 25.12.2013 року передана у власність [PERSON] . На даний час, за інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку перебувають у власності [PERSON] . Крім того, колодязь знаходиться за межами приватизованої [PERSON] земельної ділянки та відповідно розташований на землях комунальної власності територіальної громади м. Фастів (а.с. 24). Як вбачається із довідки КП ФРМ «Фастівське бюро технічної інвентаризації» №1033 від 07 вересня 2020 року, згідно архівних даних КП ФМР «Фастівське БТІ», житловий будинок [ADDRESS] зареєстровано на ім`я [PERSON] , на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого державним нотаріусом Фастівської міської державної нотаріальної контори 16.06.2017 року р. 1-1624. На момент проведення технічної інвентаризації, 15.08.2016 року, самовільного переобладнання та самовільних забудов в домоволодінні не виявлено. Загальна площа: будинку становить 77,5 кв.м., житлова 54,7 кв.м. На земельній ділянці розташований житловий будинок „А" з прибудовами „а", „а1" та ганком „а2", сарай „Б", погріб „В", сарай „Г", сарай „Д", убиральня „Е", вимощення „Г", огорожа „№1", вигрібна яма „№2", вигрібна яма „№3", трубопровід „№4", 1/2 частина криниці „1/2К". Перші згадування про криницю датовані при проведенні інвентаризації 12.05.1975 року. При попередньому власнику криниця належала і розподілялася на 2х власників. Запис в архівну справу зроблено техніком з інвентаризації 23.05.1984 року зі слів власника домоволодіння [PERSON] . Дані про належність будівель та споруд, згідно Інструкції про проведення технічної інвентаризації, в архівну справу записуються зі слів замовника, тобто власника вищевказаного об`єкта. Кому належить інша 1/2 частина колодязя питного в архівній-справі не вказано. Тому надати відповідь за ким вона зареєстрована неможливо (а.с. 25). Допитані у судовому засіданні в якості свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] пояснили суду, що їм відомо, що спірний колодязь побудували батьки чоловіка позивача (тобто свекри позивача [PERSON] ). [PERSON] завжди належав сім`ї [PERSON] , які утримували його в належному стані, а також дозволяли користуватися ним іншим людям. Як вбачається із наявних у матеріалах справи документів, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.01.1987 року, спадкоємцями майна [PERSON] , який помер [INFO] , є його дружина [PERSON] . Спадщина складається із 1/2 частки житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться у [ADDRESS]. Будинок розташований за земельній ділянці 600 кв.м. У той же час, як вбачається із свідоцтва про право на спадщину від 20 січня 1987 року, що видано державним нотаріусом Фастівської міської державної нотаріальної контори, [PERSON] , яка пережила свого чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , належить право власності на 1/2 частку в спільному сумісному майні, що подружжя набуло під час шлюбу (1/2 частина будинку, що знаходиться у [ADDRESS] ). На підставі рішення Фастівської міської ради Київської області № 16/25-XLIV-VІ від 12.09.2013 р. було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки гр. [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0705 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] було погоджено межі земельної ділянки, про що свідчить акт від 31.08.2013 року. Таким чином, на підставі наявних у матеріалах справі документів судом встановлено, що [PERSON] успадкувала у встановленому порядку 1/2 частку майна свого чоловіка, який помер у 1985 році. На іншу 1/2 частку майна їй було видано свідоцтво, яке засвідчувала її право власності в спільному сумісному майні, що подружжя набуло під час шлюбу. У подальшому, майно, яке належало [PERSON] успадкував її син - чоловік позивача [PERSON] , а після нього - позивач [PERSON] . При цьому, конкретизація майна у свідоцтві станом на 1985 рік відсутня, а [PERSON] успадкував майно від матері [PERSON] у тій же конкретизації, що і [PERSON] від чоловіка [PERSON] (без 1/2 частки спірного колодязя та спірної земельної ділянки). Так, відповідно до ст.41 Конституції України та п.2 ч.1 ст.3, ст.321 ЦК України, ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законами. Ураховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. Як вказано в п. 37 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності на інших речових прав», з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Основною метою Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема закріплених в ст.8 є право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання гарантій кожній особі в тому числі права на повагу її житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання « вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» ( рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990). Такий загальний захист поширюється, як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймачів та членів його сім`ї (рішення у справі Larkos v Cyprus від 18.02.1999 року). При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Таким чином, оскільки на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановлено, що колодязь дійсно був побудований [PERSON] та [PERSON] , але після смерті останнього його дружина успадкувала лише 1/2 частку колодязя, яку згодом успадкував [PERSON] , а потім [PERSON] , з метою захисту права власності позивача слід визнати за нею право власності на неоформлену 1/2 частину питного колодязя та задовольнити позов у цій частині. Що стосуються вимог про визнання права власності за позивачем на земельну ділянку варто зазначити наступне. Ст. 377 ЦК України визначено, що до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Істотною умовою договору, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, який розміщений на земельній ділянці і перебуває у власності відчужувача, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача такого об`єкта. У той же час, згідно ч. 1 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті. Так, якщо об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), інша будівля або споруда), об`єкт незавершеного будівництва розміщений на земельній ділянці державної або комунальної власності, що не перебуває у користуванні, набувач такого об`єкта нерухомого майна зобов`язаний протягом 30 днів з дня державної реєстрації права власності на такий об`єкт звернутися до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу йому у власність або користування земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, що належить йому на праві власності, у порядку, передбаченому статтями 118, 123 або 128 цього Кодексу (ч. 11 ст. 120 ЗК України). Ст. 118 ЗК України закріплено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. За ч. 1 вказаної статті, громадянин, заінтересований у приватизації земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації, що перебуває у його користуванні, у тому числі земельної ділянки, на якій розташовані жилий будинок, господарські будівлі, споруди, що перебувають у його власності, подає клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Таким чином, оскільки земельним законодавством закріплено особливий порядок набуття у приватну власність земель комунальної власності, визнати за позивачем право власності на земельну ділянку, на якій розташований належний їй колодязь, суд не вбачає за можливе. У даному випадку права позивача підлягають захисту в окремому позасудовому порядку. Отже, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 908,00 грн., тобто по 454,00 грн. з кожного з відповідачів. Враховуючи викладене,

Outcome: partial