Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-20 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє представник адвокат Дрюченко О.С., звернувся в суд з позовною заявою до ТОВ «Цикл Фінанс», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Лукеча О.В., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову представник позивача посилається на те, що у жовтні 2021 року позивачу [PERSON] , після блокування його карткового рахунку, стало відомо, що щодо нього відкрито виконавче провадження № 66266158 з примусового виконання виконавчого напису № 46396 від 19.05.2021, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., про стягнення на користь ТОВ «Цикл Фінанс» заборгованості за кредитним договором № 021-06508-131113 від 13.11.2013. Вказує, що 13.11.2013 позивачем була подана до ПАТ «Дельта-Банк» заява № 021-06508131113 про відкриття поточного рахунку з використанням електронних платіжних засобів та він отримав електронний платіжний засіб 5163990015825460 із лімітом кредитної лінії 66600 грн. Строк ліміту кредитної лінії 364 календарних дні (пункт 2.4 заяви). Позивачем належним чином виконувалися зобов`язання по обслуговуванню кредитного ліміту, заборгованість перед ПАТ «Дельта банк» у нього відсутня. АТ «Дельта Банк» було віднесено до категорії проблемних в жовтні 2014 року, а 03.03.2015 прийняте рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних. Національний банк України 02.10.2015 за пропозицією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ухвалив рішення № 664 про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта банк». З 08.10.2015 ПАТ «Дельта банк» знаходиться у стані припинення юридичної особи внаслідок ліквідації, що підтверджується відомостями із ЄДРПОУ. Починаючи з жовтня 2015 року, у зв`язку із ліквідацією банку, правовідносини між [PERSON] та ПАТ «Дельта банк» були повністю припинені. Жодних письмових вимог від ПАТ «Дельта банк» про наявність заборгованості по договору кредиту на його адресу не надходило. Зазначає, що заява № 021-06508-131113 від 13.11.2013, надана ТОВ «Цикл Фінанс» нотаріусу для вчинення виконавчого напису по-перше, не є кредитним договором, по-друге, не була посвідчена нотаріально, а отже не може бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису. Отже, наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, а саме у зв`язку із недотриманням вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем відповідних документів. [PERSON] вважає, що вимоги ТОВ «Цикл Фінанс», зазначені в заяві про вчинення виконавчого напису, неправомірні та є спірними. Наголошує, що протягом 2015-2021 років будь-які листи (вимоги) щодо усунення порушення виконання грошового зобов`язання по обслуговуванню ліміту кредитної лінії поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу 5163990015825460 на адресу [PERSON] не надходило. А отже, нотаріус вчинив оскаржуваний виконавчий напис без належного підтвердження безспірності вимоги кредитора. Крім того, як вбачається із матеріалів виконавчого провадження, нотаріусом виконаний виконавчий напис щодо заборгованості за період з 31.05.2018 до 15.10.2019. Отже, оскаржуваний виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом із порушенням вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат» та пункту 284 Інструкції, оскільки вказану у виконавчому написі суму боргу не можна вважати безспірною. При цьому згідно з основними умовами договору строк ліміту кредитної лінії 364 календарні дні. Тобто, кінцевий термін повернення кредитного ліміту 13.11.2013, а виконавчий напис № 46396 вчинено 19.05.2021 (в тому числі через шість років після припинення діяльності банку внаслідок його ліквідації). Як зауважує представник позивача, оскільки оскаржуваним позивачем виконавчим написом приватного нотаріуса стягнуто заборгованість поза трирічним строком позовної давності, що суперечить приписам статті 88 Закону України «Про нотаріат», при цьому є безумовною підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Враховуючи вищенаведене, вважає, що вимога відповідача не є безспірною, стягнуто заборгованість поза трирічним строком позовної давності, а отже не підлягає задоволенню в порядку вчинення нотаріального напису. З цих підстав виконавчий напис повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. Враховуючи викладене, представник позивача просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 46396 від 19.05.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Цикл Фінанс» заборгованості у сумі 80388,74 грн. та витрати за вчинення виконавчого напису у сумі 50 грн., за кредитним договором № 021-06508-131113 від 13.11.2013. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.11.2021 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 10.11.2021 задоволено повністю заяву представника позивача [PERSON] адвоката Дрюченко О.С. про забезпечення позову в даній цивільній справі. Постановлено зупинити стягнення\~на підставі\~виконавчого напису,\~вчиненого 19.05.2021\~приватним нотаріусом\~Київського міського\~нотаріального округу\~Остапенко Є.М.,\~зареєстрованого в\~реєстрі за\~№ 46396,\~згідно з\~яким з\~ [PERSON] \~стягнуто на\~користь ТОВ\~«Цикл Фінанс»\~заборгованість за\~кредитним договором\~№ 021-06508-131113\~від 13.11.2013\~у розмірі\~80388,74\~грн.\~та витрати\~за вчинення\~напису в\~сумі 50\~грн.,\~що перебуває\~на виконанні\~у приватного\~виконавця виконавчого\~округу Закарпатської\~області Лукеча\~О.В. (ВП № 66266158) до набрання законної сили рішення суду у даній цивільній справі. Ухвалою суду від 23.02.2022 постановлено залучити до участі у справі № 308/14777/21 правонаступника первісного відповідача ТОВ «Цикл Фінанс», яким є ТОВ «Хорн Хоф Інвест», замінивши первісного відповідача його правонаступником. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Дрюченко О.С. у судове засідання не з`явилися, при цьому останній подав до суду заяву, згідно з якою просить провести судовий розгляд без їх участі, зазначивши, що позов підтримує у повному обсязі. Представник відповідача ТОВ «Хорн Хоф Інвест» у судове засідання не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву не подано, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Третя особа приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Лукеча О.В. у судове засідання не з`явився, при цьому надіслав до суду заяву, відповідно до якої просить розгляд справи провести без його участі та ухвалити рішення на підставі наявних доказів. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. у судове засідання не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, письмові пояснення щодо позову не подано, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. За приписами статті 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного. Судом встановлено,\~що 19.05.2021\~приватним нотаріусом\~Київського міського\~нотаріального округу\~Остапенко Є.М.\~вчинено виконавчий\~напис,\~що зареєстрований\~в реєстрі\~за №\~46396,\~згідно з\~яким на\~підставі статей\~87-91\~Закону України\~«Про нотаріат»\~та пункту\~2\~Переліку документів,\~за якими\~стягнення заборгованості\~провадиться у\~безспірному порядку\~на підставі\~виконавчих написів\~нотаріусів,\~затвердженого постановою\~Кабінету Міністрів\~України від\~29.06.1999\~№ 1172,\~запропоновано звернути\~стягнення:\~з [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~РНОКПП [NUMBER] ,\~який є\~боржником за\~кредитним договором\~№ 021-06508-131113\~від 13.11.2013,\~укладеним із\~первісним кредитором\~ публічним\~акціонерним товариство\~«Дельта Банк»\~(код\~ЄДРПОУ 34047020),\~право вимоги\~за яким\~було відступлено\~до нового\~кредитора \~товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Фінансова компанія\~«Довіра та\~Гарантія» (код\~ЄДРПОУ 38750239),\~відповідно до\~договору про\~відступлення прав\~вимоги за\~кредитними договорами\~№ 248/К\~від 20.02.2018,\~відповідно до\~якого ТОВ\~«ФК «Довіра\~та Гарантія»\~набуло право\~нового кредитора\~до позичальника\~за кредитним\~договором.\~В подальшому,\~12.04.2021\~року між\~ТОВ «ФК\~«Довіра та\~Гарантія» та\~товариством з\~обмеженою відповідальністю\~«Цикл Фінанс»,\~(код\~ЄДРПОУ 43453613)\~було укладено\~договір про\~відступлення прав\~вимоги за\~кредитними договорами\~№ 248/1\~від 12.04.2021,\~відповідно до\~якого ТОВ\~«Цикл Фінанс»\~набуло право\~нового кредитора\~до позичальника\~за кредитним\~договором.\~Строк платежу\~за кредитним\~договором настав.\~Боржником допущено\~прострочення платежів.\~Стягнення заборгованості\~проводиться за\~період з\~31.05.2018\~до 15.10.2019.\~Сума заборгованості\~становить 80388,74\~грн.,\~що складається\~з:\~прострочена заборгованість\~за сумою\~кредиту становить\~63151,25\~грн.;\~прострочена заборгованість\~по несплаченим\~відсоткам за\~користування кредитом\~становить 16262,93\~грн.;\~заборгованість по\~пені становить\~974,56\~грн.\~За вчинення\~цього виконавчого\~напису нотаріусом\~на підставі\~статті 31\~Закону України\~«Про нотаріат»\~стягнуто плати\~із стягувача\~в розмірі\~50\~грн.\~(п`ятдесят),\~які підлягають\~стягненню з\~боржника на\~користь стягувача.\~Загальна сума,\~яка підлягає\~стягненню з\~боржника на\~користь стягувача\~становить 80438,74\~грн. Зазначений виконавчий напис пред`явлено до виконання ТОВ «Цикл Фінанс» приватному виконавцю виконавчого округу Закарпатської області Лукеча О.В. Постановою приватного виконавця\~виконавчого округу\~Закарпатської області\~Лукеча О.В. від 26.07.2021 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису (ВП № 66266158). Постановою приватного виконавця\~виконавчого округу\~Закарпатської області\~Лукеча О.В. від 11.10.2021 накладено арешт на кошти боржника [PERSON] . Матеріалами справи встановлено, що 20.02.2018 між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір № 248/К про відступлення права вимоги за кредитними договорами, згідно з яким ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло право нового кредитора до [PERSON] за кредитним договором № 021-06508-131113 від 13.11.2013. 12.04.2021 між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «Цикл Фінанс» укладено договір № 248/1 про відступлення прав вимоги за кредитними договорами, згідно з яким ТОВ «Цикл Фінанс» набуло право нового кредитора до [PERSON] за кредитним договором № 021-06508-131113 від 13.11.2013. 16.09.2021 між ТОВ «Цикл Фінанс» та ТОВ «Хорн Хоф Інвест» укладено договір № 248/Х, згідно з яким ТОВ «Хорн Хоф Інвест» набуло право нового кредитора до [PERSON] за кредитним договором № 021-06508-131113 від 13.11.2013. Згідно з пунктом четвертим статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна сторона має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 18 ЦК України). Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Згідно пункту 1 цього Переліку, виконавчі написи на договорах, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, вчиняються лише тоді, коли такі договори посвідчені нотаріально. Пункт 2 Переліку, на підставі якого вчинено спірний виконавчий напис на договорі кредиту, що не є нотаріально посвідченим, втратив свою силу згідно Постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, якою визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком. Нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 20 травня 2015 року у справі № 6-158цс15. Разом із тим, стаття 88 Закону України «Про нотаріат» містить імперативну норму про те, що виконавчий напис нотаріуса видається лише якщо з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, у відносинах під юридичними особами не більше року, або ж законом встановлений більший строк давності для певної конкретної вимоги. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й встановити та зазначити у рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 та постанові Верховного Суду у справі № 207/1587/16 від 19 вересня 2018 року (провадження № 14-12559св18). З матеріалів справи вбачається, що приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не дотримано вимог щодо безспірності заборгованості позивача перед відповідачем, оскільки сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості позивача. Підставою для вчинення виконавчого напису є кредитний договір № 021-06508-131113 від 13.11.2013, укладений між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] , що складається із заяви № 021-06508-131113, що є пропозицією, та разом з Правилами банківського обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Дельта Банк» і Тарифами банку складає договір. Банк відкрив відповідачу картковий рахунок № [NUMBER] в гривні та надав електронний платіжний засіб 5163990015825460 із лімітом кредитної лінії 66600 грн. Строк ліміту кредитної лінії визначено 364 (календарних) дні. Суд зазначає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в контексті застосування положень статті 88 Закону України «Про нотаріат» безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою ЦК України. Фактично законом визначено, що строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду. Таким чином, різниця у правовій природі цих строків не має значення у цьому контексті. Наведений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17. Заборгованість за кредитним договором в оскаржуваному виконавчому написі заявлено за період з 31.05.2018 до 15.10.2019. Кредитний договір укладено 13.11.2013, при цьому строк ліміту кредитної лінії: 364 (календарних) дні. Таким чином, з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Однак, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 року у справі № 711/6227/14-ц. Виходячи з наявних у матеріалах справи доказів, нараховування передбачених кредитним договором процентів за кредитом припинилося після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів безспірності заборгованості. Таким чином, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат». Разом з тим, суд зазначає, що приватний нотаріус вчиняючи оспорюваний виконавчий напис керувався Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.11.2016 скасовано, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Оскаржуваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом 19.05.2021, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14. Відповідно до пунктів 1, 1-1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу. Матеріалами справи не встановлено та в порушення вимог статті 81 ЦПК України відповідачем не підтверджено, що укладений між банком та позивачем кредитний договір № 021-06508-131113 від 13.11.2013, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем визначених документів. Дані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною в постанові Касаційного цивільного осуду у складі Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 172/1652/18 (провадження № 61-16749св19). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання оспорюваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а вимоги позивача визнає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат у справі, суд виходить з наступного. При зверненні з даним позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 726,40 грн. за подання позову та 363,20 грн. за подання заяви про забезпечення позову. Крім того, матеріалами справи встановлено, що між позивачем [PERSON] та адвокатським об`єднанням «Дрюченко» 05.11.2021 укладено договір про надання правової допомоги, згідно з яким [PERSON] надана правова допомога, яка полягає у підготовці матеріалів, складанні та поданні позовної заяви та представництві інтересів позивача в суді першої інстанції. Згідно з детальним розрахунком витрат на правову допомогу, така складає 5000 грн. Відповідно до рахунку від 05.11.2021, квитанції від 05.11.2021, меморіального ордеру від 05.11.2021, у відповідності до умов договору про надання правової допомоги від 05.11.2021 [PERSON] сплачено адвокатському об`єднанню «Дрюченко» гонорар в сумі 5000 грн. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. За частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У відповідності до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім і підтверджені документально судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1089,60 грн. та витрати на (професійну) правничу допомогу у розмірі 5000 грн. Обґрунтовуючи своє рішення, суд бере до уваги вимоги статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. В рішеннях у справах «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35). В контексті вказаної практики суд вважає обґрунтування цього рішення достатнім.

Outcome: approved