Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-05 00:00:00

Позивач звернулася до суд із позовом до відповідача у якому просить: стягувати з останнього на її користь аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача на користь позивача додаткові витрати на дитину, в твердій грошовій сумі у розмірі 4500,00 грн., щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття; визнати факт злісного ухилення від сплати коштів на утримання дитини відповідачем протягом 2021 року, що складає, згідно взаємної домовленості 96 000,00грн., стягнути з відповідача на користь позивача додаткові витрати на лікування та посилене харчування неповнолітньої дитини в розмірі Ѕ від вартості витрат за 2021 рік в розмірі 29700,00грн, та стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір та витрати на правничу допомогу. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що від шлюбних відносин у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] . Після припинення шлюбу, дитина залишилась проживати із позивачем. Після припинення стосунків відповідач щомісячно надавав на утримання спільної дитини грошові кошти в розмірі до 10 000,00грн. З січня 2021 відповідач не надає кошти на утримання дитини. Попри те, утримання доньки повністю відбувається позивачем, у тому числі вона годує її, одягає, водить доньку на обстеження та лікування. Наводить доводи про те, що донька хворіє, у зв`язку із чим виникає необхідність у витратах на лікування, на її додаткове посилене харчування та оздоровлення, а також навчання. Відповідач працевлаштований, а тому має об`єктивну можливість брати участь в утриманні доньки. У відповідності до ст. ст. 180-183, 191 Сімейного кодексу України, просить позов задовольнити. Відповідачем подано відзив, який містить заперечення проти позову. Наводить аргументи про те, що бере участь в утриманні доньки та має намір сплачувати аліменти на її утримання. Офіційно працевлаштований. Відтак, просить позов в частині стягнення аліментів задовольнити. Щодо позовних вимог про визнання факту злісного ухилення від сплати коштів на утримання дитини у розмірі 96000 гривень, вважає, що дану обставину позивачем належними докази не доведено, оскільки жодної домовленості між сторонами, щодо сплати аліментів у твердій грошовій сумі ніколи не існувало, а про конкретну суму коштів за 2021 рік, мова взагалі не йшла. Відповідач позов в даній частині не визнає. Щодо позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дитину, то відповідач в цій частині позов не визнає повністю, оскільки понесені додаткові витрати, сторона позивача не доводить належними письмовими доказами, сам лише розрахунок понесених додаткових витрат не може слугувати належним доказом по справі. Окрім того відповідач отримує допомогу по догляду за інвалідом та у відповідності до виписки із медичної картки стаціонарного хворого у 2022 році, а відповідач переніс хірургічне втручання та на даний час, походить курс реабілітації. Просить позов задовольнити частково. Представником позивача подано до суду відповідь на відзив, яка містить на заперечення. Наводить доводи про те, що неповнолітня донька згідно змісту виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 4389 [PERSON] , [INFO] перебувала в стаціонарі Київськох міської дитячої клінічної лікарні №1 з діагнозом епілепсія, яка є наслідком затримки моторного та психомовленнєвого розвитку. Медикаментозне лікування дорого вартісне і не підлягає перериванню. Просить позов задовольнити. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала повністю та просить позов задовольнити з підстав викладених у заявах по суті. Відповідач в судове засідання не з`явився про дату, місце та час повідомлявся належним чином про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши її дійсні обставини, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного. Сторони перебували у цивільних шлюбних відносинах. Суд установив, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження. Донька [PERSON] проживає разом із матір`ю. Така обставини не заперечується стороною відповідача, а тому приймається судом до уваги. У зв`язку із наявністю підстав для стягнення аліментів на утримання доньки, позивач звернулася до суду із позовом за захистом свого порушеного права. Таким чином, між сторонами виникли сімейні правовідносини, які врегульовані нормами глави 15 (обов`язок матері, батька утримувати дитину та його виконання) Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов`язків і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із ст. 180 Сімейного кодексу України кожен з батьків повинен приймати участь в утриманні дитини до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Окрім цього, відповідно до ст. 182 цього Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, суд враховує законодавчо визначені положення закону, величину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, матеріальне становище дитини, матеріальне становище відповідача та стан здоров`я останнього; наявність законодавчо закріпленого обов`язку батьків рівною мірою утримувати дитину та такий обов`язок визнається відповідачем, а відтак суд прийшов висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягувати аліменти на утримання дитини у частці від усіх видів заробітку (доходу) у розмірі 1/4, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позов пред`явлено до суду 09.02.2022 року, а відтак, стягувати аліменти необхідно з 09 лютого 2022 року. Враховуючи наведене вище, суд прийшов переконання, що порушене право позивача щодо стягнення аліментів на утримання дитини, підлягає захисту, шляхом задоволення позовної вимоги повністю. Щодо позовної вимоги визнати факт злісного ухилення від сплати коштів на утримання дитини відповідачем протягом 2021 року, що складає, згідно взаємної домовленості 96 000,00грн, суд прийшов до наступних висновків. Позивач наводить аргументи про те, що між сторонами була домовленість про сплату витрат на утримання доньки, та після припинення стосунків відповідач щомісячно надавав на утримання спільної дитини грошові кошти в розмірі до 10 000,00грн. Однак з січня 2021 відповідач не надає кошти на утримання дитини. Судом встановлено, що позивачем не подано доказів того, що між позивачем та відповідачем існували домовленості щодо сплати аліментів у твердій грошовій сумі, а відтак суд прийшов до переконання про те, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог в даній частині. Щодо позовної вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Згідно п.18. постанови Пленуму Верховного суду «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вказує, що до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані трати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У зв`язку із особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини, тощо) потрібні значні додаткові витрати, тому розмір додаткових витрат, що стягується, повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат. Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Тобто, факт понесення додаткових витрат на дитину має бути документально підтверджений. Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні. Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Позивач наводить аргументи про те, що ним понесено додаткові витрати на утримання дитини. Окрім цього, було придбано одяг та взуття для доньки, що підтверджено фіскальними чеками. Повертаючись до матеріалів справи, яка розглядається, суд зазначає, що позивачем не подано жодних доказів на підтвердження того, що витрати не є звичайними, а викликані особливими обставинами, пов`язаним з розвитком здібностей дитини; позивачем не подано доказів того, що між ним та відповідачем були узгоджено таке питання в частині, що стосується їх вартості, а відтак суд прийшов до переконання про те, що відсутні підстави вважати вказані витрати додатковими у розумінні ст. 185 Сімейного кодексу України. На підтвердження понесених витрат позивачем в зв`язку з хворобою дитини суду не надано чеки з магазинів для купівлі продуктів харчування( в зв`язку з дотриманням постійної кета- дієти), аптек при здійсненні купівлі-продажу ліків, сплату за медичне та профілактичне лікування, тощо, тому не можливо встановити дані щодо витрачених коштів, що унеможливлює встановлення судом належності таких витрат для дитини. Враховуючи наведене вище, суд прийшов переконання, що порушене право позивача щодо стягнення аліментів на утримання дитини та додаткових витрат на дитину підлягає захисту, шляхом задоволення позову частково. Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, суд прийшов до наступного. У відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В разі, якщо позивача звільнено при зверненні до суду від сплати судового збору, ці витрати потрібно стягнути з відповідача. Позивач при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів від сплати судового збору звільнена законом. Таким чином, з відповідача потрібно стягнути 992,40 грн судового збору в дохід держави. Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Outcome: partial