Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-05 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] у якому просив стягнути з відповідача 67027,20 грн матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 800,00 грн відшкодування за проведення оцінки визначення вартості матеріальних збитків та судові витрати по справі. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено про те, що 09.05.2018 року о 14:30, відповідач, керуючи транспортним засобом Toyota Highlander, д.н.з. [NUMBER] , на вул. Садова 23, в м. Києві, під час руху заднім ходом здійснив зіткнення з транспортним засобом VolksWagen Passat. Внаслідок ДТП автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень, і позивачу завдано матеріальних збитків у розмірі 67027,20 грн, що підтверджується звітом про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ №32.10.2018 від 16.10.2018 року. Дніпровським районним судом міста Києва у справі №755/7589/18 відповідача було визнано винним у вчиненні ДТП. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача на його користь матеріальні збитки. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 27.02.2019 року відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено здійснювати за правилами загального позовного провадження. У березні 2021 року на адресу суду надійшла позовна заява [PERSON] , як третьої особи, що заявляє самостійні вимоги, до [PERSON] . В обґрунтування позовної заяви [PERSON] зазначає, що на момент подачі позову ним був придбаний у позивача автомобіль VolksWagen Passat. Третя особа зазначає, що на даний час автомобіль належить [PERSON] на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . [PERSON] також зазначає, що 09.11.2017 року відповідно до довіреності він набув права розпоряджатись автомобілем, в тому числі розмитнити його та зареєструвати право власності за собою - фактично відбулась покупка автомобіля. Також вказує, що відповідно до повідомлення про ДТП заявником даного повідомлення є саме він, оскільки автомобіль знаходився в його користуванні і він ніс витрати на його утримання. З огляду на викладене, просить суд відмовити в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] та задовольнити його позовні вимоги до відповідача - стягнути на його користь 67 827,20 грн матеріального збитку, 800 відшкодування за проведення оцінки вартості матеріальних збитків. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 07.09.2021 року [PERSON] було залучено до участі у справі у якості третьої особи з самостійними вимогами. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 19.08.2022 року закрито підготовче провадження у справі. Відповідач не скористався своїм правом та не направив до суду відзив на позовну заяву [PERSON] із викладенням заперечень проти неї, а також не направив відзив на позовну заяву [PERSON] . Представник позивача та третьої особи подала заяву про розгляд справи у її відсутність та ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце і час слухання справи повідомлявся судом належним чином за місцем реєстрації. На підставі ст.ст.128, 130 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомленим про місце і час судового розгляду. На підставі ст.280 ЦПК України та на підставі заяви третьої особи суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані у справі докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 09.05.2018 року о 14:30 [PERSON] , керуючи транспортним засобом Toyota Highlander, д.н.з. [NUMBER] , в м. Києві Русанівські сади, вул. Садова, 23, будинок 7, під час руху заднім ходом, здійснив зіткнення з транспортним засобом VolksWagen Passat, н.з. [NUMBER] , що призвело до пошкодження автомобілів. 10.07.2018 року відповідно до постанови Дніпровського районного суду міста Києва у справі №755/7589/18, [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Таким чином, винність дій [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди є доведеною. Судом також встановлено, що відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ №32.10.2018 від 16.10.2018 року вартість матеріального збитку, нанесеного власнику внаслідок пошкодження КТЗ VolksWagen Passat, н.з. [NUMBER] , становить 67027,20 грн. Вартість проведеної оцінки, згідно договору 01/10-2018 про надання експертних послуг від 09.10.2018 року, укладеного між [PERSON] та СПД [PERSON] становить 800,00 грн, що була сплачена відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера. З матеріалів справи також вбачається, що 10.05.2018 року [PERSON] звернувся до ПрАТ «УАСК АСКА» з повідомленням про ДТП, оскільки транспортний засіб перебував у його користуванні відповідно до довіреності від 09.11.2017 р. 09.11.2017 року [PERSON] видав довіреність на ім`я [PERSON] , якою надав право останньому розпоряджатись автомобілем, в тому числі розмитнити його та зареєструвати право власності на нього. В подальшому, [PERSON] зареєстрував своє право власності на транспортний засіб VolksWagen Passat, н.з. [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 18.04.2019 року. Відповідно до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.1 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до ч.2 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. на і не підлягає доказуванню. Згідно з роз`ясненнями, викладеними в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до положень ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Таким чином, враховуючи всі обставини справи, наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню, оскільки на момент ДТП, останній не володів та не розпоряджався транспортним засобом VolksWagen Passat, н.з [NUMBER] , оскільки 09.11.2017 року видав на ім`я [PERSON] відповідну довіреність, що наявна в матеріалах справи та автомобіль знаходився у фактичному користуванні [PERSON] , який ніс витрати на його утримання. Позов [PERSON] є доведеним, обставини щодо винності відповідача та завдання шкоди, а також її розміру знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду та підтверджені належними письмовими доказами, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України і в зв`язку із задоволенням позову третьої особи на його користь з відповідача підлягають стягненню понесені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved