Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-06 00:00:00

29 травня 2019 року позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача на користь позивача індекс інфляції за весь час прострочення боргу, три проценти річних від простроченої суми та штрафні санкції, у розмірі 24 963,72 грн. стнаом на 01.05.2019 року з часу відкриття виконавчих проваджень. Стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір. В обгрутування позову посилається на те, що відповідачем тривалий час не виконуються рішення суду по справі № 487/1911/16-ц про стягнення з [PERSON] на її користь безпідставно стягнутих коштів у розмірі 4579,76 грн, рішення у справі № 490/13869/14-ц про стягнення з [PERSON] на її користь грошової компенсації вартсоті автомобіля у розмірі 69067, 50 грн, вироку суду у справі № 490/12410/14-к про стягнення з [PERSON] на її користь 6416,70 грн витрат на лікування та моральної шкоди, рішення суду у справі № 487/1232/2015 про стягнення з [PERSON] на її користь 243 грн сплаченого судового збору. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.05.2019 року визначено головуючого по справі суддю Чулуп О.С. Ухвалою від 31.05.2019 року позов залишено без руху. Після усунення недоліків, ухвалою від 09.09.2019 року відкрито загальне позовне провадження по справі. Розпорядженням керівника апарату Центрального районного суду м. Миколаєва від 29.12.2020 р. призначено повторний автоматизований розподіл справи на підставі Рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя України від 25.11.2020 р. №3242/3дп/15-20. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.01.2021 року визначено головуючого по справі суддю Гуденко О.А. 15.01.2021 року матеріали справи передані на розгляд судді Гуденко О.А. Ухвалою суд від 18.01.2021 року справу прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання на 05.05.2021 року на 11-30 годин. Ухвалою суду від 16.06.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 08 листопада 2021 року . Судове засідання, призначене на 08.11.2021 року було відкладено в зв`язку з неявкою відповідача на 31.01.2022 року. Ухвалою суду від 31 січня 2022 року у задоволенні клопотання [PERSON] про зупинення провадження у справідо ухвалення остаточного рішення по справі № 487/6313/21, яка перебуває у провадженні Центрального районного суду м.Миколаєв- відмовлено. Судом встанволено, що у вказаних цивільних справах зовсім різний як предмет позову, так і предмет доказування, отже встановлення певних обставин при розгляді судом справи № 487/6313/21 щодо підстав звільнення [PERSON] від заборгованості по сплаті аліментів жодним чином не тягне об`єктивної неможливості розгляду цієї справи , яка жодним чинм не пов`язана з взаємними аліментними зобов`язаннями сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, до суду направив заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти заочного порядку розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Відзиву на позов від нього не надходило. Згідно з приписами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до положень частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази, встановивши фактичні обставини, приходить до наступного. Судом встановлено, що ухвалою від 19.05.2017 року Заводськогорайонного суду м. Миколаєва, справа № 487/1911/16-ц здійснено поворот рішення апеляційного суду Миколаївської області від 28.07.2016 року від 28.07.2017 року (справа №487/1911/16-ц) у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третьої особи служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.Стягнутоз відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] безпідставно стягнуті грошові кошти у розмірі 4579,76 грн. Судом видано виконавчий лист від 21.06.2017 року та Центральним ВДВС м.Миколаєва відкрито виконавче провадження ВП № 55914985 відносно боржника [PERSON] . Станом на 01 травня 2019 року заборгованість боржника становить 4579,76 грн. Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 листопада 2015 року,справа № 490/12410/14-к, залишеним без зсін Ухвалою від 12 травня 2016 року Апеляційного суду Миколаївської області, цивільний позов [PERSON] - задоволено частково. Стягнуто з відповідача [PERSON] на користь позивача[PERSON] грн. 70 коп. на відшкодування витрат на лікування, 3000 грн. на відшкодування моральної шкоди, а загалом 6 416 /шість тисяч чотириста шістнадцять/ грн. 70 коп. Судом видано виконавчий лист від 06.06.2016року та Центральним ВДВС м.Миколаєва відкрито виконавче провадження ВП № 51556273 відносно боржника [PERSON] постановою державного виконавця від 06.07.2016року. Станом на 01 травня 2019 року заборгованість боржника становить 6 416 , 70 грн. Рішенням від 13 жовтня 2015 року колегії суддів судово їпалати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області, справа № 490/13869/14-ц , стягнуто з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] грошову компенсацію за 1/2 частину автомобіля марки FORD TRANSIT- вантажний фургон малотоннажний - В, та за 1/2 частину причепу бортового - Е, урозмірі 69 067 грн. 50 коп. (шістдесят дев`ять тисяч шістдесят сім грн.) 50 коп., а також 1036 грн. 02 коп. (одна тисяча тридцять шість грн. 02 коп.) судового збору. Судом видано виконавчий лист від 03.11.2015 року та Центральним ВДВС м.Миколаєва відкрито виконавче провадження ВП № 56636275 відносно боржника [PERSON] постановоюдержавноговиконавцявід21.06.2018 року. Станомна 01 травня 2019 рокузаборгованістьборжникастановить6 463,96 грн. Рішенням від 09.09.2015 року Заводського районного суду м. Миколаєва, справа № 2/487/1232/15 з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] стягнуто 243 грн витрат по сплаті судового збору. Судом видано виконавчий лист від 09.09.2015 року та Центральним ВДВС м.Миколаєва відкрито виконавче провадження ВП № 49425824 відносно боржника [PERSON] постановою державного виконавця від 25.11.2015 року. Станомна 01 травня 2019 року заборгованість боржника становить243 грн. Однак станом на час звернення до суду з вказаним позовом, вищевказані рішення суду відповідачем не виконані. Згідно Довідки старшого державного виконавця Центрального ВДВС від 24.05.2019 року загальна сума заборгованості боржника [PERSON] , за вказаними виконавчими провадженнями становить 17703,42 грн. Частинами 4, 5 ст. 82 ЦПК передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, про те можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участь у справі, в якій такі обставини були встановлені. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на матеріали справи, предметом позову у даній справі є стягнення на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційних втрат та трьох відсотків річних, за невиконання грошового зобов`язання, підтвердженого судовим рішенням. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання, є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Відповідач у період з з часу відкриття відповідних виконавчих проваджень і до 27 травня 2019 року ( в межах позовних вимог згідно принципу диспозитивності цивільного судочинства) мав невиконані грошові зобов`язання перед позивачем. Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вказане дає підстави для стягнення на користь позивачки інфляційних витрат та трьох процентів річних від простроченої суми, які входять до складу грошового зобов`язання, оскільки боржник відповідно до частини другої статті 625 ЦК України зобов`язаний відшкодувати інфляційні втрати від знецінення неповернутих коштів за час невиконання рішення суду про стягнення суми. Оскільки законом встановлено обов`язок боржника сплатити кредитору суму боргу із урахуванням рівня інфляції та 3% річних від простроченої суми за увесь час прострочення виконання ним свого грошового зобов`язання, у зв`язку з чим таке зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає у кредитора за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення, тобто до моменту сплати ним всієї суми боргу та проведення повного розрахунку. Надані позивачем розрахунки інфляційних втрат та трьох відсотків річних є обґрунтованими, при цьому не оспорювались відповідачем. Згідно розрахунку наданого позивачем, інфляційні втрати за період з 21 червня 2017 року по 27 травня 2015 року за боргом у розмірі 4579 грн у ВП № 55914985 склали 983 грн 92 коп та 3% річних - 265 грн ; інфляційні втрати за період з 03 листопада 2015 року по 27 травня 2015 року за боргом у розмірі 6463 грн у ВП № 56636275 склали 3164 грн 95 коп та 3% річних - 691грн. ; інфляційні втрати за період з 06 червня 2016 року по 27 травня 2015 року за боргом у розмірі 6416 грн у ВП № 51556273 склали 2432 грн 88 коп та 3% річних - 572 грн.; інфляційні втрати за період з 09 вересня 2015 року по 27 травня 2015 року за боргом у розмірі 243 грн у ВП № 51556273 склали 122 грн 51 коп та 3% річних - 27 грн. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] , до [PERSON] про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в загальному розмірі 8259 грн 26 коп. Крім того, позивач просить стягнути і суму пені, обраховану як штрафну санкцію за час прострочення грошового зобов`язання за обліковою ставкою НБУ станом на 27 травня 2019 року - на підставі ч.3 ст. 549 ЦК України. Згідно положень ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно положень ст. 551 ЦК України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Так, оскільки з вказани хсудових рішень, які підлягають примусовому виконанню, не вбачається, що між сторонами існували саме договірні відносини,які передбачали стягнення неустойки за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, не встановлено і нормами закону обов`язок особи, зобов`язання якої виникли саме з судового рішення, сплатити неустойку у розмірі облікової ставки НБУ за кожень день невиконання рішення суду на користь стягувача у виконавчому провадженні - то позовні вимоги про стягнення з [PERSON] , на користь [PERSON] штрафних санкцій з урахуванням облікової ставки НБУ за період прострочення виконання рішення суду не підлягають задоволенню за їх безпідставністю. На підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 254, 22 грн. ( 8259,26 / 24963,72 х 768,40) На підставі викладеного та

Outcome: partial