Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Позов обґрунтовує тим, що він є сином відповідача [PERSON] , яка в свою чергу є сестрою [PERSON] , які є доньками [PERSON] Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 19.11.1998 виданого на підставі розпорядження відділу по приватизації житлового фонду виконавчого комітету Луцької міської ради народних депутатів Волинської області від 19.11.1998 за № 334- р, зареєстрованого у відділі реєстру житлового фонду під № 334-р/38 [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належала квартира [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла, [PERSON] , яка є донькою [PERSON] і постійно з нею проживала у вищевказаній квартирі прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав після смерті [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. Спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є її рідна сестра (друга донька [PERSON] ) - [PERSON] , яка відмовилась від спадщини після смерті [PERSON] на користь свого сина - [PERSON] . Будучи спадкоємцем померлої, позивач звернувся до приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Онищук І.П. із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої заведено спадкову справу №31/2020 та зареєстрована в Спадковому реєстрі за №66612672. До складу спадщини, входить, зокрема, квартира [ADDRESS] . При оформленні права на спадщину стало відомо, що 30.11.2020 приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Горбач Л.С. стосовно квартири за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2235099307101 до реєстру внесені відомості (запис № 39443100, рішення про державну реєстрацію прав індексний номер: 55418566 від 30.11.2020 ), згідно яких власником даної квартири є [PERSON] , який набув право власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, серія та номер 1201, виданий 30.11.2020 посвідчений цим же нотаріусом. В зв`язку з цим, 06.04.2021 до ЄРДР внесено відомості по факту вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 358 КК України та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12021030580000820, в ході якого було встановлено, що підставою укладення та посвідчення договору купівлі-продажу № 1201 від 30.11.2020 слугувало свідоцтво про право власності на житло від 19.11.1998, згідно з яким квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності громадянину [PERSON] . Однак, як вбачається з розпорядження відділу по приватизації житлового фонду Виконавчого комітету Луцької міської ради №334-р від 19.11.1998 та додатку №1 до вищевказаного розпорядження квартира [ADDRESS] передана у власність [PERSON] та [PERSON] . Зважаючи на наведені обставини, у кримінальному провадженні № 12021030580000820 на підставі постанови слідчого від 17.11.2021 призначено судову технічну експертизу документа - свідоцтва про право власності на житло від 19.11.1998. Крім того, підставою реєстрації спірної квартири стало повідомлення вих. №3209 від 24.11.2020, видане Волинським обласним бюро технічної інвентаризації, в якому зазначено, що «станом на 31.12.2012 право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло видане відділом про приватизації житлового фонду виконавчого комітету Луцької міської ради від 19.11.1998 за № 334-р». Проте, згідно копії журналу вихідної кореспонденції, 24.11.2020 видавались документи з вихідними номерами 4086, 4087, 4088, 4089 та 4090, які були адресовані іншим особам, а не [PERSON] . В свою чергу, допитаний в якості свідка [PERSON] , підпис якого міститься на вищевказаному повідомленні та який обіймає посаду т.в.о. начальника Волинського обласного БТІ, вказав, що [PERSON] з подібними запитами не звертався, за вхідним номером звернення 3567-1 зареєстроване інше замовлення, а на номер 3209 зареєстрована інша відповідь. За таких обставин, позивач зазначає, що свідоцтво про право власності на житло від 19.11.1998 на ім`я [PERSON] на його думку є підробленим, а його зміст суперечить вимогам ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», оскільки розпорядженням відділу по приватизації житлового фонду Виконавчого комітету Луцької міської ради №334-р від 19.11.1998 квартира [ADDRESS] передана у власність [PERSON] та [PERSON] , а не [PERSON] , що свідчить про недійсність вказаного свідоцтва. В свою чергу, оскільки [PERSON] не являвся власником квартири [ADDRESS] , то він не мав права відчужувати це нерухоме майно як продавець шляхом укладення договору купівлі-продажу № 1201 від 30.11.2020, що є підставою для визнання такого договору недійсним. Посилаючись на викладене, позивач просить суд, визнати недійсним свідоцтво про право власності від 19.11.1998, яким посвідчене право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений 30.11.2020 приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Горбач Л.С., зареєстрований в реєстрі за № 1201 та припинити право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . Скасувати державну реєстрацію права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2235099307101, проведену 30.11.2020, номер запису про право власності 39443100, рішення про державну реєстрацію права та їх обтяжень, індексний номер: 55418566 від 30.11.2020. Ухвалою судді від 23.12.2021 відкрито загальне позовне провадження у справі. Відзиву від відповідачів в установлений ухвалою строк на адресу суду не надходило. 03.08.2022 до суду надійшла заява відповідачів [PERSON] та [PERSON] про визнання позовних вимог. Ухвалою суду від 03.08.2022 залучено до участі у справі в якості співвідповідача Департамент житлово-комунального господарства Луцької міської ради. Від Департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради, надійшли письмові пояснення, відповідно до яких 30.10.1998 до органу приватизації звернулася [PERSON] із заявою про передачу у приватну власність квартиру [ADDRESS] . До заяви було додано довідку про склад сім`ї наймача квартири та займані ними приміщення. Із такої довідки було встановлено, що на момент приватизації квартири [ADDRESS] там були зареєстровані та мали право на житло лише наймач та її донька [PERSON] . Разом з тим, відділом реєстру по приватизації житлового фонду свідоцтво про право власності [PERSON] не видавалося, розпорядження від 19.11.1998 № 334-р свідоцтво видане на гр.. [PERSON] не затверджувалося та жодних документів на приватизацію ним житла не надходило. Відтак, представник відповідача вважає за можливе визнати недійсним свідоцтво про право власності видане [PERSON] , договір купівлі-продажу та припинити право власності та скасувати державну реєстрацію права власності. Зазначає, що оскільки Департаментом житлово-комунального господарства Луцької міської ради не видавалося оскаржуване свідоцтво, тому позовна вимога до них є безпідставною. 30.11.2022 ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі. До початку розгляду справи представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача, зазначив, що заявлений позов вони підтримують та просять задовольнити з наведених у позовній заяві підстав. Відповідачі в судове засідання не з`явилася, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялася шляхом надсилання судової повістки та розміщення судового оголошення на офіційному веб-сайті «Судова влада». Клопотань про відкладення на адресу суд не надходило. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За погодженням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, та подані докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог та заперечень, суд установив таке. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 19.11.1998 виданого на підставі розпорядження відділу по приватизації житлового фонду виконавчого комітету Луцької міської ради народних депутатів Волинської області від 19.11.1998 за № 334- р, зареєстрованого у відділі реєстру житлового фонду під № 334-р/38 [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належала квартира [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі на квартиру [ADDRESS] . 04.09.2008 та 18.11.2008 від її доньок [PERSON] та [PERSON] до Першої Луцької державної нотаріальної контори надійшли заяви про прийняття спадщини. Судом встановлено, що свідоцтво про право власності на Ѕ частку квартири [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , не видавалося. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] . 21.10.2022 позивач [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Онищук І.П. із заявою про прийняття спадщини після смерті тітки. 21.10.2020 приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Онищук І.П. було зареєстровано заяву [PERSON] , про відмову від спадщини, яка залишилася після смерті її сестри, в користь сина [PERSON] . Позивач зазначає, що під час оформлення спадкових прав, йому стало відомо, що 30.11.2020 приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Горбач Л.С. стосовно квартири за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2235099307101 до реєстру внесені відомості (запис № 39443100, рішення про державну реєстрацію прав індексний номер: 55418566 від 30.11.2020 ), згідно яких власником даної квартири є [PERSON] , який набув право власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, серія та номер 1201, виданий 30.11.2020 посвідчений цим же нотаріусом. Підставою для укладення та посвідчення договору купівлі-продажу № 1201 від 30.11.2020 слугувало свідоцтво про право власності на житло від 19.11.1998, згідно з яким квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності громадянину [PERSON] . Судом встановлено, що свідоцтво про право власності на житло від 19.11.1998 згідно з яким квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності громадянину [PERSON] , відділом по приватизації житлового фонду Виконавчого комітету Луцької міської ради не видавалося. Відповідно до ч.3 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакції чинній станом на 1998 рік) передача квартири (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Із копії заяви № 19345 від 30.10.1998 випливає, що саме [PERSON] зверталася до органу приватизації з відповідною заявою до якої долучила довідку про склад сім`ї. Розпорядженням відділу по приватизації житлового фонду Виконавчого комітету Луцької міської ради №334-р від 19.11.1998 та додатку №1 до вищевказаного розпорядження квартира [ADDRESS] передана у власність [PERSON] та [PERSON] . Передача квартир (будинків) у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до ст.5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення (ч.5 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакції чинній станом на 1998 рік). Отже, необхідною передумовою виникнення права власності на квартиру є рішення відповідного органу приватизації, на підставі якого видається свідоцтво про право власності. Відсутність рішення відповідного органу приватизації про передачу у власність відповідачу [PERSON] , свідчить про відсутність свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] на ім`я [PERSON] . Зазначене узгоджується із позицієї Великої Палати Верховного Суду, викладеної у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18). Таким чином, оскарження свідоцтва про право власності від 19.11.1998, яким посвідчене право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] не є первиною підставою набуття ним у власність квартири, а тому у задоволення цієї позовної вимоги слід відмовити. Щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений 30.11.2020 приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Горбач Л.С., зареєстрований в реєстрі за № 1201 та скасування державної реєстрації права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , суд установив таке. 30.11.2020 приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Горбач Л.С. посвідчено договір-купівлі продажу квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст.655 ЦК України За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару (ч.1 ст.658 ЦК України). Власникові належить право володіння, користування та розпорядження майном (ч.1 ст.317 ЦК України). Відповідно до ч.1-2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення (ч.1 ст.658 ЦК України). Судом встановлено, що [PERSON] не набув права власності на квартиру [ADDRESS] , оскільки свідоцтво про право власності від 19.11.1998, не є первиною підставою набуття ним у власність квартири. Відтак, останній не має права на розпорядження майном, а саме квартирою [ADDRESS] та відповідно на укладення договору купівлі-продажу вказаної квартири. Ст. 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: -зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам ; -особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності ; -волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі ; -правочин має вчинятися у формі, встановленій законом ; -правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним ; -правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України, є підставою недійсності правочину (ч.1 ст.215 ЦК України). Відповідно до ч.3 ст.315 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). При цьому правом оспорювати правочин ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи їх статус як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 ЦК України). З огляду на зазначені приписи, правила статей 15, 16 ЦК України, статей 1, 2-4, 14 ЦПК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права та інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб. Судом встановлено, що позивачем [PERSON] , як спадкоємцем майна [PERSON] , якій на час смерті належала ця квартира, заперечується дійсність договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 30.11.2020 укладеного між [PERSON] та [PERSON] з тих підстав, що [PERSON] така квартира ніколи не належала, а відтак він не мав права на її відчуження. Відповідачами [PERSON] та [PERSON] визнаються позовні вимоги позивача, в тому числі щодо визнання недійсності правочину та права власності за [PERSON] . Згідно з частиною першою статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Таким чином, судом встановлено, що укладаючи договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 30.11.2020, [PERSON] , як продавець товару, не був його власником. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18). З метою забезпечення ефективного захисту та поновлення порушеного права позивача, суд дійшов висновку про визнання оспорюваного договору, укладеного між [PERSON] та [PERSON] недійсним. 30.11.2022 приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Горбач Л.С., внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, запис про право власності 39443100 на підставі рішення про державну реєстрацію права та їх обтяжень, індексний номер: 55418566 від 30.11.2020, відповідно до якого за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] . Згідно з п.1 ч.1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Ч.3 ст.26 Закону визначено, що відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Таким чином, згідно із Законом рішення суду щодо недійсності правочину не зумовлює виникнення обов`язку скасування рішення про державну реєстрацію права власності на відповідний об`єкт. Запис про скасування державної реєстрації прав вноситься до Державного реєстру речових прав саме на підставі рішення суду про скасування рішення про державну реєстрацію прав. За відсутності такого рішення суду реалізувати рішення суду про визнання правочинів недійсними, тобто відновити порушені права позивача, буде неможливо. Таким чином, порушене право позивача підлягає захисту шляхом скасування державної реєстрації права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2235099307101, проведену 30.11.2020, номер запису про право власності 39443100, рішення про державну реєстрацію права та їх обтяжень, індексний номер: 55418566 від 30.11.2020.

Outcome: partial