Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-20 00:00:00

30 листопада 2022 року [PERSON] звернувся до суду із позовом про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Позов мотивований тим, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина. За життя [PERSON] склав заповіт від 27 травня 2008 року, відповідно до якого все своє майно заповів йому. Вказуючи, що він у встановленому законом порядку прийняв спадщину після смерті батька, однак нотаріус йому відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на земельні ділянки на ім`я спадкодавця, просив визнати за ним право власності на земельну ділянку, площею 1,1376 га, кадастровий номер 0725581000:04:001:0354, земельну ділянку, площею 1,7889 га, кадастровий номер 0725581000:04:001:0263, земельну ділянку, площею 1,3825 га, кадастровий номер 0725581000:05:001:0071, що розташовані на території Дулібівської сільської ради Ковельського (колишнього Турійського) району Волинської області, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства та земельну ділянку, площею 0,2500 га, кадастровий номер 0725581000:01:001:0106, що розташована по [ADDRESS] , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в порядку спадкування після смерті [PERSON] . У підготовче засідання позивач не з`явився, хоча належним чином про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений, 07 грудня 2022 року подав до суду письмову заяву, в якій вказав, що позов підтримує з викладених у ньому підстав та просить розглядати справу без його участі (а. с. 50). Представник відповідача у підготовче засідання не з`явився, 06 грудня 2022 року подав до суду письмову заяву, в якій вказав, що позов визнає повністю, не заперечує проти його задоволення та просить справу розглядати за його відсутності (а. с. 49). Враховуючи, що в підготовче засідання всі учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої\~статті 247\~Цивільного процесуального\~кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з таких підстав. Частиною третьою статті 200\~Цивільного процесуального\~кодексу України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до частини першої статті 206\~Цивільного процесуального\~кодексу України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з частиною першою\~статті 1216 Цивільного кодексу України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом\~статті 1218 Цивільного кодексу України\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною першою статті 1225 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] (а. с. 9) і після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої, окрім іншого майна, увійшли земельні ділянки: площею 1,1376 га, кадастровий номер 0725581000:04:001:0354, площею 1,7889 га, кадастровий номер 0725581000:04:001:0263, площею 1,3825 га, кадастровий номер 0725581000:05:001:0071, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, та земельну ділянку, площею 0,2500 га, кадастровий номер 0725581000:01:001:0106, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташовані на території Дулібівської сільської ради Ковельського (колишнього Турійського) району Волинської області. Належність вищевказаних земельних ділянок спадкодавцеві [PERSON] підтверджується копіями державних актів про право приватної власності на земельну ділянку (а. с. 16, 17) та витягами з Державного земельного кадастру про земельні ділянки (а. с. 24-28, 29- 33, 34-38, 39-44). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 Цивільного кодексу України). Відповідно до положень\~статті 1261 Цивільного кодексу України\~у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша\~статті 1268 Цивільного кодексу України). Частиною третьою статті 1268\~Цивільного кодексу\~Ураїни передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до частини першої\~статті 1269 Цивільного кодексу України\~спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. За змістом частини першої\~статті 1270 Цивільного кодексу України\~для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Встановлено, що за життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений 27 травня 2008 року Дулібською сільською радою Турійського району Волинської області, згідно з яким житловий будинок з надвірними спорудами по [ADDRESS] , присадибну ділянку, три земельні ділянки відповідно до державного акту ВЛ № 072625 від 09 листопада 2005 року, майновий пай по свідоцтву серії [NUMBER] від 06 квітня 2004 року та грошові вклади, які знаходяться на збереженні в Турійському відділенні Ковельського ощадбанку, заповів [PERSON] , який проживає в селі Дуліби Турійського району Волинської області (а. с. 11). Відповідно до паспорта громадянина України серії [NUMBER] позивач [PERSON] \~проживає по\~ [ADDRESS] (а. с. 7-8). Позивач є сином спадкодавця, що підтверджується свідоцтвом про народження (а. с. 10). [PERSON] на день смерті ( [INFO] ) був зареєстрований та проживав у селі Дуліби Турійського району Волинської області разом із [PERSON] (а. с. 13). 14 березня 2016 року позивач подав приватному нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а. с. 54 на звороті). Спадкоємці, які мають право на обов`язкову частку в спадщині, відсутні. З огляду на вказане, позивач [PERSON] , як син спадкодавця, є єдиним спадкоємцем за заповітом, який у встановленому законом порядку та строки не відмовився від спадщини та прийняв її після смерті батька [PERSON] . Постановою приватного нотаріуса від 25 листопада 2022 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вищевказане спадкове нерухоме майно, які підтверджують його державну реєстрацію права власності та належність спадкодавцю [PERSON] (а. с. 15). Наведені обставини справи об`єктивно підтверджуються дослідженими судом матеріалами спадкової справи № 06/2016 до майна померлого [PERSON] (а. с. 54- 69), з яких також видно, що інших спадкоємців, які звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , не має. За таких обставин справи, які підтверджуються належними і допустимими доказами, відповідно до зазначених норм матеріального права, виходячи із характеру спірних правовідносин, а також враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, то суд дійшов висновку про наявність у позивача права на спадкування за заповітом після смерті [PERSON] та правових підстав для визнання за ним права власності на спадкове нерухоме майно. Частиною першою\~статті 141 ЦПК України\~передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом частини першої\~статті 142 ЦПК України\~у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з вищенаведених положень процесуального закону та враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то судові витрати слід розподілити таким чином: повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, - 548 гривень 53 копійки; стягнути з відповідача в користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, - 548 гривень 53 копійки. На підставі викладеного, статей\~1216,\~1217,\~1261,\~1266,\~1268,\~1269,\~1270 Цивільного кодексу України\~та

Outcome: approved