Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-06 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Саномян О. О., 18.10.2021 року звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, мотивуючи вимоги тим, що [INFO] у неї з відповідачем народився син [PERSON] , в шлюбі сторони не перебували, деякий час проживали у м. Києві, після народження дитини відповідач багато часу проводив у м. Донецьку, приїжджав не часто та на короткий термін, та згодом відповідач залишився проживати у м. Донецьку. Через деякий час позивач уклала шлюб з [PERSON] , який запросив переїхати позивача з сином до Ізраїлю. 13.10.2018 року відповідач надав письмову згоду на виїзд сина [PERSON] на постійне місце проживання до Держави Ізраїль та на отримання малолітнім громадянства Держави Ізраіль. Позивач, син та чоловік позивача проживають в м. Ашкелон Держави Ізраїль. З позовом про стягнення аліментів позивач до відповідача не зверталась. Відповідач участю у матеріальному забезпеченні сина не бере, участі у вихованні сина не брав як в період проживання в Україні так і після переїзду до іншої країни, не дзвонить та не цікавиться справами дитини. На підставі зазначеного просить позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 23.12.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального (позовного) провадження. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 27.07.2022 року залучено до участі у справі в якості третьої особи Службу у справах дітей Донецької обласної державної адміністрації. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 16.08.2022 року було залучено до участі у справі в якості третьої особи Орган опіки та піклування Шепетівської міської ради Хмельницької області та вилучено з кола третіх осіб Службу у справах дітей Селидівської міської ради, Службу у справах дітей Донецької обласної державної адміністрації, та зобов`язано Орган опіки та піклування виконавчого комітету Шепетівської міської ради Хмельницької області надати Селидівському міському суду Донецької області висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 02.09.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Позивач, [PERSON] , в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала на адресу заяву про розгляд справи у її відсутність та за участю представника позивача. Представник позивача, [PERSON] , в судове засідання не з`явилась, надала клопотання відповідно до якого просила розгляд справи здійснювати у відсутність сторони позивача за наявними матеріалами справи, також було зазначено, що сторона позивача не має інших доказів у справі, які б бажали долучити до матеріалів справи, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просить їх задовольнити, а також було зазначено, що про ухвалення заочного рішення не заперечує. Крім того зазначила, що висновок органу опіки та піклування не є обов`язковим при ухваленні судового рішення і носить лише інформативний рекомендаційний характер Відповідач, [PERSON] , в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяви про розгляд справи у його відсутність та щодо визнання позовних вимог, які суд не приймає до уваги через відсутність на них електронного підпису та неможливості встановити подання зазначених заяв особисто відповідачем. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Орган опіки та піклування Шепетівської міської ради Хмельницької області, в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Згідно ст. ст. 223, 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження. Суд, дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, приходить до наступного висновку. Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого повторно 15.12.2018 року Шепетівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, [PERSON] народився [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Згідно до заяви [PERSON] від 30.11.2018, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пірог Ю. С. та зареєстрованої в реєстрі за № 1090, надав свою згоду на виїзд на постійне місце проживання до Держави Ізраїль сину, [PERSON] , з матір`ю [PERSON] , а також згоду на отримання малолітнім сином громадянства Держави Ізраїль та перебування під опікою матері до досягнення дитиною вісімнадцяти років, У відповідності до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 26.01.2019 року Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 26 січня 2019 року у Вінницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, про що здійснено відповідний актовий запис № 165. Згідно до річного висновку від 06.07.2021 року, складеного директором садка [PERSON] , та переведеного з мови іврит на українську мову перекладачем [PERSON] , [PERSON] люба приємна та допитлива дитина, протягом року були труднощі з розставанням з батьками, на сьогодні помітні покращення, вранці розстається з батьками без труднощів, з радістю ходить до садка, любить садок. Протягом року просувався у саді у мовному, навчальному та суспільному розвитку. Згідно до договору про оренду укладеного 02.03.2021 року між [PERSON] та [PERSON] , вбачається що Орендодавець надає в оренду орендареві, та орендар цим орендує у орендодавця орендоване майно, яке розташоване по [ADDRESS] , виключно з ціллю житла. Згідно до довідки від 13.12.2018 року № 0000085651 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи [PERSON] фактично проживає за адресою [ADDRESS] . Згідно до листа виконавчого комітету Шепетівської міської ради від 14.09.2022 року № 03-28/2373 було повідомлено, що у зв`язку з тим, що ні мати з дитиною, ні батько в місті Шепетівці не проживають, тому члени комісії не змогли встановити, чи дійсно батько дитини ухиляється від виконання обов`язків по її вихованню, тому не змогли дати рекомендацію органу опіки та піклування для прийняття висновку щодо доцільності чи недоцільності позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частини третьої\~статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 5 Сімейного кодексу України встановлено, що держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Частинами 6-10 ст. 7 СК України передбачено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно із частиною восьмою\~статті 7 СК України\~регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Частиною четвертою\~статті 19 СК України\~визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до частини п`ятої\~статті 19 СК України\~орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Статтею 164 СК України\~передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто перелік підстав батьківських прав є вичерпним. Тлумачення пункту 2 частини 1\~статті 164 СК України\~дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Відповідно до позиції Верховного Суду, сформованої у справах № 757/2025/19 від 06.05.2020 року, № 464/6203/14-ц від 30.06.2021 року, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зважаючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої\~постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ\~передбачено, що держави учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Відповідно до частини першої\~статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року) свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. Також у своїй практиці, зокрема у справі «М.С. проти України» Європейський суд з прав людини наголосив, що на сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Так з матеріалів справи вбачається, що відповідач, [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно із Додатком до таких населених пунктів належить м. Донецьк Донецької області. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів № 1085р від 07.11.2014 року м. Донецьк Донецької області є містом, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Таким чином місце реєстрації відповідача є тимчасово-окупованою територією. Позивач в своєму позові наголошує, що відповідач не зустрічається та не спілкується з сином, не цікавиться розвитком дитини, не приїжджає до дитини, хоча має можливість виїжджати з м. Донецьк та йому відомі контакти позивача. В свою чергу, відповідач проживає на окупованій території України, що не оспорюється позивачем, що об`єктивно ускладнює спілкування та участь у вихованні сина. Крім того, судом, з метою визначення доцільності чи недоцільності позбавлення батьківських прав, відповідача відносно малолітнього сина, було зобов`язано орган опіки та піклування виконавчого комітету Шепетівської міської ради Хмельницької області надати висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . В свою чергу, згідно до листа виконавчого комітету Шепетівської міської ради Хмельницької області від 14.09.2022 року № 03-28/2373 було повідомлено про неможливість надання рекомендацію органу опіки та піклування для прийняття висновку щодо доцільності чи недоцільності позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] . Також, як вбачається з договору оренди укладеного 02.03.2021 року між [PERSON] та [PERSON] , згідно до висновку про медичну інформацію від 10.06.2021 року та річного висновку вбачається, що малолітня дитина знаходиться у Державі Ізраїль. В свою чергу вивезення дитини за кордон є такою обставиною, яка не може бути підставою для позбавлення особи батьківських прав на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, оскільки знаходження дитини в іншій крані не може свідчити про винність поведінки відповідача, а навпаки свідчать про обставини, які унеможливлюють взяття участі відповідача у вихованні та спілкуванні з дитиною. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 16.08.2022 року було залучено до участі у справі в якості третьої особи Орган опіки та піклування Шепетівської міської ради Хмельницької області та вилучено з кола третіх осіб Службу у справах дітей Селидівської міської ради, Службу у справах дітей Донецької обласної державної адміністрації, та зобов`язано Орган опіки та піклування виконавчого комітету Шепетівської міської ради Хмельницької області надати Селидівському міському суду Донецької області надати висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . В свою чергу згідно до наданої відповіді виконавчого комітету Шепетівської міської ради від 14.09.2022 року № 03-28/2373 повідомлено про неможливість встановлення ухилення батька від виконання обов`язків по вихованню своєї дитини, тому не змогли надати рекомендацію органу опіки та піклування для прийняття висновку щодо доцільності чи недоцільності позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . В свою чергу приписи статті 19 СК України, надають підстави для переконання, що одним із належних та допустимих доказів, які може підтвердити наявність чи відсутність підстав щодо позбавлення батьківських прав особи, стосовно своєї неповнолітньої дитини є висновок органу опіки та піклування, який формується на підставі одержаних відомостей за результатом обстеження умов проживання дитини, батьків та інших документів по справі. Проте в матеріалах справи відсутній висновок органу опіки та піклування, тобто також не підтверджено доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] належним та допустимим доказом. Отже, з наданих позивачем доказів не вбачається наявність підстав передбачених ст. 164 СК України, а тому застосування до відповідача такого виняткового заходу як позбавлення батьківських прав суд вважає недоцільним, оскільки винної поведінки відповідача відносно дитини доведено не було. Крім того, суд звертає увагу, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савін проти України» пункт 49), у іншому випадку це суперечитиме інтересам дитини щодо можливості збереження сімейних зв`язків з батьком та не може бути виправдано створенням нових родинних зв`язків (одруження матері). Таким чином, оскільки позивачем не було доведено винної поведінки відповідача, щодо ухилення від виконання покладених на нього батьківських обов`язків з власної вини, враховуючи відсутність висновку органу опіки та піклування дитини щодо доцільності чи недоцільності позбавлення батьківських прав стосовно відповідача, беручи до уваги знаходження дитини в іншій країні, а також враховуючи збереження дитиною сімейних зв`язків із батьком, а відтак суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Також засобами електронної пошти до суду надходили заяви від відповідача, [PERSON] , про розгляд справи у його відсутність та визнання позовних вимог. Тобто, зазначені заяви є електронним документом. Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа (ч. ч. 1 - 2 ст. 6 зазначеного Закону). Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі, з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги» (ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»). Крім того, як зазначено у абзаці першому частини восьмої статті 43 ЦПК України, якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи. Накладання електронного цифрового підпису (підписування) - це операція, яка здійснюється відправником (підписувачем) документу із використанням його таємного ключа. При виконанні цієї операції на вхід відповідної програми подаються дані, які треба підписати, та таємний ключ підписувача. Програма створює із даних за допомогою таємного ключа унікальний блок даних фіксованого розміру (власне ЕЦП), який може бути справжнім тільки для цього таємного ключа та саме для цих вхідних даних. Тобто, ЕЦП - це своєрідний «цифровий відбиток таємного ключа і документа». Як зазначено у постанові Верховного Суду від 30 березня 2021 року у справі №530/544/16, чинне процесуальне законодавство не забороняє учаснику справи звернутися з процесуальними документами до суду шляхом направлення їх на офіційну електронну адресу суду з обов`язковим скріпленням їх власним електронним цифровим підписом учасника справи. З урахуванням наведеного, можна дійти висновку, що альтернативою звернення учасників справи до суду із скаргами та іншими визначеними законом процесуальними документами, оформленими в паперовій формі та підписаними безпосередньо учасником справи або його представником, є звернення з процесуальними документами в електронній формі з обов`язковим їх скріпленням власним електронним підписом учасника справи та подання такого документу шляхом направлення на офіційну електронну адресу відповідного суду. Крім того, у постанові від 03 травня 2022 року у справі № 205/5252/19 Верховний Суд в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що подані в електронній формі процесуальні заяви вважаються належним чином підписані, у разі їх скріплення електронним цифровим підписом. Так, з матеріалів справи вбачається, що зазначені заяви відповідача, [PERSON] , які були подані шляхом направлення їх на електронну пошту суду, не містять електронного цифрового підпису заявника. Тобто фактично дані заяви, які подані до суду в електронній формі не підписана належним чином, оскільки не скріпленням електронним цифровим підписом, таким чином не можливо ідентифікувати особу, від якої надійшли відповідні заяви та не можуть бути прийняті судом при винесенні рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Відповідно до вимог п.п. 2 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою справляється судовий збір в розмірі - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, тому судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed