Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про зняття арешту з майна. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він є власником приміщення за адресою [ADDRESS] , загальною площею 140,8 кв.м., що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01.07.2021. Вказує, що на вказаний об`єкт нерухомості було накладено арешт 16.11.2020, боржником зазначено [PERSON] . Ухвалою суду від 20 жовтня 2022 року позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження, розгляд справи призначено до розгляду у судовому засіданні. Позивач у судове засідання не з`явився, натомість представник позивача подала заяву про розгляд справи за їх відсутності, просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач 1 у судове засідання не з`явився, відзиву не подав. 26 жовтня 2022 року відповідач 2 надав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги визнає в повному обсязі, просив розгляд справи здійснювати без його участі. Третя особа у судове засідання не з`явилася, у заяві від 20.12.2022 просила розгляд справи здійснювати без її участі, позов заперечила. Розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з такого. Судом встановлено, що позивач є власником нежитлового приміщення за адресою [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 4). Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом на 18.01.2022 арешт на майно за адресою [ADDRESS] накладено на підставі постанови Другого відділу ДВС у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), 16.11.2020, боржник [PERSON] (а.с. 5-6). Таким чином, судом встановлено, що на даний час обтяження не зняте, через, що позивач не має можливості скасувати накладений арешт та реалізувати свої права. Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких норм права. Відповідно до положень ст. 41 Конституції України та ст. 1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини 1950 року держава Україна гарантує громадянам непорушність їхньої приватної власності. Згідно зі ст.3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~ст.60 Закону України «Про виконавче провадження»\~особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. На підставі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Наявність заборон на нерухоме майно, є порушенням наведених вище прав власника нерухомого майна, гарантованих йому державою Україна. Верховний Суду у постанові від 12 жовтня 2022 року у справі №203/3435/21 висловив правову позицію, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 07 липня\~2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження\~№ 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15 (провадження № 61-18160св19). З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовна заява про звільнення майна з-під арешту підлягає до задоволення.

Outcome: approved