Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-05 00:00:00

Згідно з поданою заявою в останній заявлено вимогу про визнання [PERSON] , [INFO] , недієздатною, про встановлення над нею опіки та призначення [PERSON] , [INFO] , опікуном. Заява обґрунтована тим, що [PERSON] та [PERSON] є рідними сестрами. [PERSON] змінила прізвище в результаті укладеного 10.09.1969 р. шлюбу із [PERSON] , 1938 р.н. [PERSON] помер [INFO] , до цього [INFO] помер єдиний син подружжя [PERSON] . Як зазначається заявником при зверненні до суду, [PERSON] постійно проживає разом із нею за адресою: [ADDRESS] , заявник опікується сестрою, вона є інвалідом 1 групи через хворобу, не має змоги самостійно себе обслуговувати, потребує постійного догляду та допомоги, не може висловлювати свої думки і взагалі не розмовляє, сама не може одягнутися та приготувати себе їжу, не розуміє обставин, що відбуваються навколо неї, не має можливості дати оцінку своїм діям чи діями оточуючих, самостійно вийти з дому, вона перебуває під наглядом лікаря КНП «Міська клінічна лікарня №6» Дніпровської міської ради, потребує постійного цілодобового стороннього нагляду тощо. Рішенням суду міста Рибниця та Рибницького району Придністровської Молдовської Республіки від 22.03.2021 р. за заявою [PERSON] [PERSON] визнано недієздатною. Вказане судове рішення було ухвалено до смерті сина та чоловіка [PERSON] , втім, на даний час вкрай необхідним є отримання рішення в України та оформлення опікунства за законодавством України. Як встановлено судом на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76-80 ЦПК України, [PERSON] та [PERSON] є рідними сестрами (а.с. 5,6, 8 ,9, 12). [PERSON] мешкала у [ADDRESS] ) Придністровської Молдавської Республіки. Чоловік [PERSON] [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] (а.с. 17). Син [PERSON] [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] (а.с. 18). Рішенням Придністровської Молдавської Республіки від 22.03.2021 р. у справі №2-303/21 за заявою [PERSON] про визнання громадянина недієздатним заяву останньої задоволено, визнано [PERSON] , [INFO] , недієздатною (а.с. 25-26). За судового розгляду справи №2-303/21 встановлено, що проведеною амбулаторною судово-психіатричною експертизою №57а-2021 встановлено, що зазначені в акті психічні розлади позбавляють [PERSON] здатності правильно розуміти значення свої дій і керувати ними. [PERSON] 27.05.2022 р. отримала посвідку на постійне проживання в Україні (а.с. 22). [PERSON] мешкає разом із рідню сестрою [PERSON] , яка нею опікується. Відповідно до довідки №10 КНП «Дніпровська міська клінічна лікарня №6» Дніпровської міської ради, [PERSON] , [INFO] , знаходиться під наглядом КНП з приводу тяжкої деменції при хворобі Альцгеймера, потребує стороннього цілодобового нагляду (а.с. 23). Як встановлено судом на підставі розпорядження від 12.10.2022 р. №186/р голови адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, є доцільним призначення [PERSON] , 1952 р.н., опікуном [PERSON] , [INFO] . Правовідносини між учасниками даної справи виникли із захисту прав особи, яка страждає на психічний розлад, та регулюються ч. 3 ст. 39 ЦК України. Дослідив докази,\~суд дійшов\~до висновку\~про наявність\~підстав для\~ухвалення рішення\~про задоволення\~заяви повністю,\~виходячи з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 39 ЦК України суд може визнати фізичну особу недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного стійкого психічного розладу нездатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Тобто, недієздатність характеризують дві складові: наявність хронічного, стійкого психічного розладу та неусвідомлення особою значення своїх дій та неспроможність курувати ними. Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9\~Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих\~територій у\~практиці Міжнародного\~суду ООН\~сформульовані так\~звані «намібійські\~винятки»:\~документи,\~видані окупаційною\~владою,\~повинні визнаватися,\~якщо їх\~невизнання веде\~за собою\~серйозні порушення\~або обмеження\~прав громадян.\~Так,\~у Консультативному\~висновку Міжнародного\~суду ООН\~від 21\~червня 1971\~року «Юридичні\~наслідки для\~держав щодо\~триваючої присутності\~Південної Африки\~у Намібії»\~зазначено,\~що держави\~-\~члени ООН\~зобов`язані\~визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republicof Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republicof Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документу про здатність особи розуміти значення своїх дій та керувати ними, що знайшло відображення у судовому рішенні, ухвалене органом, що знаходиться на окупованій території, як доказу недієздатності [PERSON] . Статтею 41 ЦК України передбачені правові наслідки визнання фізичної особи недієздатною, а саме: над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка; недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину; правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун. Крім того, відповідальність за шкоду, завдану недієздатною фізичною особою, несе її опікун. Відповідно до вимог ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Як встановлено судом, [PERSON] внаслідок хронічного стійкого психічного розладу нездатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Судом на підставі розпорядження від 12.10.2022 р. №186/р голови адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради встановлено, що є доцільним призначення [PERSON] , 1952 р.н., опікуном [PERSON] , [INFO] , відтак, для суду наявні підстави для задоволення заяви повністю. Згідно ст. 40 ЦК України, фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду. Судові витрати підлягають віднесенню на рахунок держави (ч. 2 ст. 299 ЦПК України).

Outcome: approved