Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-18 00:00:00

23 грудня 2020 року до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області звернувся представник АТ КБ «ПриватБанк» з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просить суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором №б/н від 29.12.2010 року в розмірі 49253, 66 грн., та судові витрати у розмірі 2102, 00 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 грудня 2020 року справу передано у провадження судді Гриня Н.Г. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що [PERSON] з метою отримання банківських послуг, звернувся до АТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 29.12.2010 року. У відповідності до даного договору відповідач зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотки за його користування, комісією та іншими витратами згідно умов. Однак, відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконав, отримані кошти не повернув та не сплатив нараховані відсотки за користування кредитними коштами. Сума заборгованості за кредитним договором станом на 09.11.2020 становить 49253 грн. 66 коп., яка підлягає стягненню з відповідача. Ухвалою суду від 14 січня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін. 04.06.2021 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що він з позивачем жодних договорів не укладав. Позивач посилається на заяву-анкету, хоча цей документ не є кредитним договором і не підтверджує факту отримання мною кредиту. Окрім цього позивачем було пропущено строк позовної давності у три роки. Вказує на те, що в у заяві від 29.10.2010 процентна ставка не зазначена. Крім того відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. З урахуванням викладеного, просить відмовити в задоволенні позовних вимог, застосувати позовну давність до вказаних позовних вимог та у порядку ч. 4 ст. 268 ЦК України відмовити у задоволенні даного позову. 25 червня 2021 року представник позивача АТКБ «ПриватБанк» скористався своїм правом та направив на адресу суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що відповідачем було підписано заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. У даній заяві зазначено, що підписавши цю заяву, відповідач ознайомився та згодний з умовами та правилами надання банківських послуг. Підписавши заяву банк та клієнт приєднується до і зобов`язуються виконувати умови, викладені в умовах та правилах надання банківських послуг. Тарифах банку - договорі банківського обслуговування в цілому. Щодо заперечення відповідача стосовно укладання кредитного договору, позивач вказує, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку, складає між ним та банком договір банківського обслуговування, що підтверджується підписом у заяві. Стосовно строку позовної давності вказує наступне, що даний кредитний договір має певні особливості та відмінності від інших кредитних договорів. Відповідно до правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк перевипущеної картки до останнього дня 08.2021 року. Позивач же звернувся до суду з позовом до відповідача 17.12.2020 - до спливу строку позовної давності. У зв`язку з цим, обставини, на які відповідач посилається, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду. 30 вересня 2021 року відповідно до розпорядження керівника апарату суду Бая Є.Т. №328 у зв`язку з закінченням 24.09.2021 року строку повноважень судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Гриня Н.Г., якого було призначено на посаду строком на п`ять років, згідно з Указом Президента України від 24.09.2016 року №410/2016, у справі №214/8796/20 провадження 2/214/1268/21 призначено повторний автоматизований розподіл, відповідно до якого справу передано у провадження судді Євтушенка О.І. 28 вересня 2022 року відповідно до розпорядження керівника апарату суду Бая Є.Т. №1028 на підставі наказу №52-к від 06.04.2022 року у справі №214/8796/20 провадження 2/214/313/22 призначено повторний автоматизований розподіл, відповідно до якого справу передано у провадження судді Ковтун Н.Г. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розглянути справу за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що з позовною заявою не погоджується. Позивач не надав доказів вкладання кредитного договору, вказує та не, що заява не є договором, відсутні докази отримання коштів, тарифи та правила він не підписував. Вказує на те, що не пам`ятає чи отримував платіжні картки, так як має рахунки в інших банках. Разом з тим, пропущено строки позовної давності. Банк в 2020 році вже звертався з позовом, але він був залишений без розгляду. Просить відмовити в позові. Вивчивши доводи позову та відзиву на нього, вислухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст.12,ч.1ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що АТ КБ «ПриватБанк» є юридичною особою, керується у своїй діяльності Статутом, має гербову та інші печатки. 30.11.2010 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та відповідачем був укладений кредитний договір б/н. Банком на підставі договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі 500,00 грн., відповідачу надано у користування кредитну карту. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 8000,00 грн. Відповідно до умов кредитного договору, договір складається з заяви позичальника, «Умов та правил надання банківських послуг», «Правил користування платіжною картою» та «Тарифів Банку». Позивач при зверненні до суду зазначає, що станом на 09.11.2020 року заборгованість [PERSON] складає 49253,66 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту - 324852,37 грн., заборгованість за простроченими відсотками - 2403,43 грн., заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 - 14097,86 грн. Відповідач же зазначає про те, що жодного кредитного договору не укладав, тому не має перед АТКБ «ПриватБанк» жодних кредитних зобов`язань. Також зазначає, що позивач не надав укладеного між ними кредитного договору від 29.10.2010 року. Згідно ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ч. 1,2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. У матеріалах справи міститься копія анкети-заяви №б/н від 29.12.2010, з якої не можливо встановити, що [PERSON] в якому розмірі останній отримав кредитні кошти, так як вказана анкета-заява містить лише анкетні дані відповідача, та всупереч ч. 1 ст. 638 ЦК України в ній відсутні умови про предмет договору та інші істотні умови, що є необхідними для договорів даного виду, зокрема, щодо конкретного розміру кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її вид та строк дії, строк повернення кредиту, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором, а тому, суд приходить до висновку, що між сторонами не було укладено у належній формі кредитного договору. До того ж, суд приходить до висновку, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, розміщених на офіційному веб-сайті https://privatbank.ua/terms та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджений наказом від 06.03.2010 №СП-2010-256 ПАТ КБ «Приватбанк» не містять підпису відповідача. Крім того, судом встановлено, що в долученій Банком до позову анкеті - заяві від 29.12.2010 (а.с.14), міститься посилання на ознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами «ПриватБанку», розміщеними на офіціальному сайті «ПриватБанку». Вказане спростовує обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Також, АТ КБ «ПриватБанк» додано до позовної заяви, в якості обґрунтування підстав позову розрахунок заборгованості за договором №б/н від 29.12.2010 та долучено до матеріалів справи Виписку за період з 16.06.2017 по 01.03.2020. Відповідно до наданої АТ КБ «ПриватБанк» довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки вбачається, що 16.06.2017 року відповідачу було встановлено кредитний ліміт у розмірі 500,00 грн.; 24.06.2017 року відбулось збільшення кредитного ліміту до 4000,00 грн.; 19.10.2017 року відбулось збільшення кредитного ліміту до 8000,00 грн., 31.07.2018 року кредитний ліміт зменшено до 0.00 грн.; Однак, представником позивача не надано доказів користування відповідачем кредитними коштами з часу заповлення Заяви про приєднання до умов кредитування 29.10.2010 року до 18.05.2016 рік. Відповідно до Довідки Про зміну умов кредитування (а.с.12) вказано на старт карткового рахунку 19.05.2016 та видачу в цей день кредитної картки (а.с.13), але позивачем не надано відомостей щодо звернення відповідачем до банку 19.05.2016 для старту карткового разунку, отримання ним вперше кредитної картки та за яких Умов, ним будуть використовуватись кредитні кошти, зважаючи на те, за твердженням позивача Умови кредитування змінювались протягом 2010-2016 років. Довідка (а.с.13) вказує на отримання за крединим договором б/н кредитних карток 19.05.2016 -[NUMBER]; 5.08.2017 та 28.09.2017 - [NUMBER] . Однак Виписка з деталями операцій (а.с.9-11) вказує на використання 16.06.2017 картки [NUMBER] , з 1.01.2017 по 1.03.2020 - цієї ж карти [NUMBER] , що неумежливлює ідентифікацію цих банківських операцій, оскільки за довідкою банку (а.с. 13) картка з таким номером не видавалась. Позивачем не спростовано твердження відповідача про те, що ним не отримувались кредитні картки. Таким чином. позивачем, крім Заяви відповідача віж 29.12.2010 роік "Про приєднання до Умов" не надано доказів відносин з банком. Відповідач до винесення рішення у справі просив суд про застосування до виниклих спірних відносин строків загальної позовної давності Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу. Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. В разі порушення зобов`язання, відповідно до ст.611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. При розгляді справи, відповідачем була надана заява про застосування строку позовної давності, що передбачено ст.267 ЦК України, тому суд виходить з роз`яснень п.1.1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до якого суд, - встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, у рішенні зазначає про відмову в позові на цих підставах, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, якщо позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто, можливості реалізувати своє право у примусовому порядку через суд. Таким чином, в разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора щодо повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, має обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України. З матеріалів цивільної справи вбачається, що позовна заява надійшла до суду 23.12.2020. Позивач у відповіді на відзив, вказував, що звернувся до суду з позовом до відповідача 17.12.2020 до спливу строку позовної давності. Однак суд, вважає дане твердження не обґрунтованим, у зв`язку з тим що АТКБ «ПриватБанк» звертався з позовом до [PERSON] у 2020 році, який був залишений без розгляду. Отже, позивач звернувся до суду більше ніж через 3 років після вчинення мною останньої дії, яка могла бути розцінена як визнання кредитних зобов`язань. Отже, враховуючи, що на час звернення позивача до суду з даною позовною заявою сплинула позовна давність, є всі підстави застосувати позовну давність до вказаних позовних вимог та у порядку ч. 4 ст. 268 ЦК України відмовити у задоволенні даного позову. Дана позиція узгоджується з висновками ЄСПЛ, зроблених за результатами розгляду скарг, а саме, в своїх рішеннях ЄСПЛ вказує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Строк позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасниць конвенції, виконує кілька завдань, зокрема, забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть виникнути в разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (п.570 рішення від 20.09.2011, прийнятого за заявою №14902/04 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п.51 рішення від 22.10.96, прийнятого за заявами№22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Outcome: dismissed