Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-18 00:00:00

1. Зміст доводів пред`явленого позову. У травні 2022 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування позову зазначив, що він отримав у спадщину нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Спадкодавцем [PERSON] за цією адресою оброблялась земельна ділянка площею 0,37 га. Позивач написав дві заяви, якими просив Дударківську сільську раду виділити йому земельну ділянку площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (заява під №107) та земельну ділянку площею 0,12 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (заява під №108). На заяву позивача, зареєстровану під №108 він отримав не вмотивовану відмову. В той же час відповідачу [PERSON] Дударківська сільська рада рішенням №1888-42-VII від 18 липня 2020 року надала дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Земельна ділянка, що виділена [PERSON] з усіх сторін межує з іншими земельними ділянками, не має під`їзних доріг, не має земель сервітуту, на генеральному плані с. Дудурків його ділянка та ділянка, виділена [PERSON] позначені як одна суцільна ділянка. Також [PERSON] звернулась до ради 13 липня 2020 року, тобто пізніше, ніж позивач, який звернувся 25 травня 2020 року. Також радою порушено строк для надання відповіді [PERSON] . Тому позивач просить суду визнати рішення Дударківської сільської ради №1888-42-VII від 18 липня 2020 року таким, що порушує його право на першочерговість отримання ділянки у власність та таким, що порушує ДБН А.3.1-5:201X C.1. 2. Інформація про рух цивільної справи. Ставлення учасників судового процесу до пред`явленого позову. Зі змісту протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 3 травня 2022 року (а.с.14) вбачається, що цивільна справа за позовом, пред`явленим [PERSON] , була розподілена судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області Семенюті О.Ю. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 17 травня 2022 року (а.с.19-20) позовну заяву було залишено без руху. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 13 червня 2022 року було відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження, призначено справу до підготовчого судового засідання (а.с.23). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 2 вересня 2022 року (а.с.43) було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач у судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача [PERSON] заперечив проти задоволення позову. Зазначив, що позивач обрав невірний спосіб захисту. У випадку незгоди з рішенням Дударківської сільської ради щодо відмови [PERSON] у виділенні земельної ділянки, він мав звернутись до адміністративного суду з оскарженням такої відмови. Пристолична сільська рада Бориспільського району була неодноразово належним чином повідомлена про час та місце розгляду цивільної справи (а.с.29,49,63). Заяв та клопотань на адресу суду представник ради не направляв. 3. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 6 лютого 2020 року (а.с.64) [PERSON] є спадкоємцем майна [PERSON] , який помер [INFO] , а саме житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . 26 травня 2020 року [PERSON] звернувся до Дударківської сільської ради з заявою (а.с.71,72) про виділення йому земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, площею 0,12 га, що межує з ділянкою за адресою: [ADDRESS] . У якості додатку від додав копію паспорта. Вказана заява була зареєстрована Дударківською сільською радою 26 травня 2020 року під вх.№108. 13 липня 2020 року [PERSON] звернулась до Дударківської сільської ради з заявою (а.с.8-9) про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в [ADDRESS] . Вказана заява була зареєстрована Дударківською сільською радою 13 липня 2020 року під вх.№182. Дударківська сільська рада рішенням №1888-42-VII від 18 липня 2020 року (а.с.17) надала [PERSON] дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в [ADDRESS] . Згідно з інформаційними довідками №199204464 від 6 лютого 2020 року (а.с.65) та №218718032 від 3 серпня 2020 року (а.с.66) [PERSON] є власником вищевказаного домоволодіння та земельної ділянки з кадастровим номером 3220883601:01:001:0132 площею 0,25 га, отриманої ним на підставі рішення Дударківської сільської ради №1839-42-VII від 18 липня 2020 року. Листом №2-16-666 від 23 липня 2020 року (а.с.12) сільський голова Дударківської сільської ради Гуральник М.Г. повідомив [PERSON] про те, що його заява від 26 травня 2020 року вх.№108 була розглянута на засіданні постійної депутатської комісії Дударківської сільської ради з агропромислового комплексу, земельних питань та екології, будівництва, транспорту та зв`язку та сесії сільської ради 18 липня 2020 року і прийняте рішення № 1840-42-VII, а саме: «В задоволенні заяви гр. [PERSON] вх. №108 від 26.05.2020 року про виділення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,12 га, яка межує з ділянкою за адресою [ADDRESS] відмовити в зв`язку з тим, що рішенням сесії Дударківської сільської ради № 957-60-VІ від 30 жовтня 2014 року гр. [PERSON] була передана у власність земельна ділянка площею 0,1500 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в [ADDRESS] , яку він продав та рішенням сесії Дударківської сільської ради № 1839-42-VII від 18 липня 2020 року передана у власність земельна ділянка площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в [ADDRESS] ». Відповідно до Закону України «Про добровільне об`єднання територіальних громад» та розпорядження Кабінету Міністрів України №600-р від 20.05.2020 «Про затвердження перспективного плану формування територій громад Київської області» Пристолична об`єднана територіальна громада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків територіальних громад, що об`єдналися, а саме Щасливської, Великоолександрівської, Дударківської територіальних громад. Спірні правовідносини регулюються главою 19 «Набуття права на землю громадянами та юридичними особами» розділу IV «Набуття і реалізація права на землю» ЗК України. 4. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору, та стала судова практика. Відповідно до ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки чи землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно з п. «г» ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Відповідно до ч.1 ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Згідно з ч.5 ст.116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Відповідно до ч.6 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, клопотання подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Згідно з ч.7 ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, які є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Відповідно до ч.9 ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Як роз`яснила Велика Палата Верховного Суду у пунктах 27 та 30 постанови від 17 жовтня 2018 року у справі № 380/624/16-ц набуття особами права власності або користування на земельну ділянку відбувається поетапно починаючи з отримання дозволу на розробку проекту землеустрою, який оформлюється відповідним рішенням органу місцевого самоврядування або органу державної влади, погодження та затвердження такого проекту землеустрою та завершується рішенням про передачу земельної ділянки у власність або користування. Рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Однак, отримання такого дозволу не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття такого права, оскільки сам по собі дозвіл не являється правовстановлюючим актом. Верховний Суд у постанові від 21 грудня 2021 року по справі №917/664/19 зауважив, що гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем. Верховний Суд у постанові від 13 січня 2022 року по справі №921/591/20 зауважив, що додатково, в контексті обраного способу захисту, розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача у цих правовідносинах, позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (пункт 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19). Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. 5. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. Зі змісту погосподарської книги домогосподарства по [ADDRESS] (а.с.74-103) вбачається, що за вказаним об`єктом нерухомого майна рахувались земельні ділянки загальною площею 0,40 га. Зокрема, земельна ділянка з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель мала площу 0,25 га, а земельна ділянка з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства площею 0,15 га. Всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України [PERSON] не подав докази на підтвердження того, що земельна ділянка з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства площею 0,15 га, інформація про яку міститься в погосподарській книзі, є земельною ділянкою площею 0,12 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] . Зокрема, не співпадають ні площі, ні цільові призначення вказаних земельних ділянок. Натомість, зі змісту викопіювань з генерального плану с. Дударків (а.с.39,40) вбачається, що земельні ділянки по [ADDRESS] та по [ADDRESS] не є суцільною земельною ділянкою та розташовуються поряд. Тому погосподарська книга домогосподарства по [ADDRESS] не є достатнім доказом в розумінні ч.1 ст.80 ЦПК України для підтвердження набуття [PERSON] права користування спірною земельною ділянкою. Ці обставини свідчать про те, що рішення Дударківської сільської ради №1888-42-VII від 18 липня 2020 року не суперечить вимогам, передбаченим ч.5 ст.116 ЗК України. За правилом ч.3 ст.152 ЗК України [PERSON] не має права оскаржувати вказане рішення органу місцевого самоврядування. Суд також критично оцінює довід [PERSON] про порушення оскаржуваним рішенням його права на першочерговість отримання земельної ділянки. Подання позивачем 26 травня 2020 року заяви про надання дозволу на розробку проекту землеустрою не виключало можливості надання [PERSON] дозволу на розробку проекту землеустрою на підставі заяви, поданої нею 13 липня 2020 року. Виходячи з норм земельного законодавства, які встановлюють механізм та процедуру звернення осіб до органів місцевого самоврядування з питань надання у власність земельних ділянок, вбачається, що надання відповідного дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є лише одним з етапів погодження і оформлення документів, які відповідно до вимог законодавства є необхідними для прийняття компетентним органом рішення про набуття громадянами земель у власність. Саме по собі отримання [PERSON] дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність відповідачу, а відтак і не свідчить про порушення прав позивача. Цей висновок суду кореспондується з правовою позицією, викладеною у п.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №380/624/16-ц. Вимоги про визнання рішення Дударківської сільської ради №1888-42-VII від 18 липня 2020 року таким, що порушує право позивача на першочерговість отримання земельної ділянки у власність та порушує ДБН А.3.1-5:201X C.1. не узгоджується ні з п.«г» ч.3 ст.152 ЗК України, ні з ч.1 ст.21 ЦК України. Ця обставина свідчить про те, що [PERSON] обрав неналежний спосіб захисту. Крім того, відповідність оскаржуваного рішення існуючим будівельним нормам ДБН А.3.1-5:2016 «Організація будівельного виробництва» жодним чином не порушує права позивача. Ефективним способом захисту права [PERSON] є оскарження в порядку адміністративного судочинства відмови органу місцевого самоврядування у наданні йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення в його власність земельної ділянки. З огляду на це, суд висновує, що підстави для задоволенню позову, пред`явленого [PERSON] , відсутні. Тому в його задоволенні належить відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed