Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-04 00:00:00

В січні 2020р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 1-7 т. 1) до відповідача [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, в якому просила суд: визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] разом з нею. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що з 13 травня 2011р. вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано за рішенням суду. В шлюбі у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу, спільна дитина сторін проживає разом з позивачкою, та між сторонами виник спір щодо місця проживання спільної дитини сторін, внаслідок постійних конфліктів та скандалів, які відбувалися в присутності дитини. Оскільки в досудовому порядку вирішити спір не можливо, позивачка вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17 січня 2020р. відкрито провадження по справі та призначено справу в підготовче засідання. 10 квітня 2020р. на адресу суду надійшов відзив на первісний позов (а.с. 56-61 т. 1), в якому відповідач проти позову заперечив, зазначивши, що стороною позивача не доведено належними ідо пустими доказами, що визначення місця проживання спільної дитини сторін разом з матір`ю буде відповідати інтересам дитини. Як і відсутні докази погіршення стану дитини, саме внаслідок дій батька. 10 квітня 2020р. відповідачем було подано до суду зустрічний позов (а.с. 64-72 т.1), в якому він просив суд: визначити місце проживання спільної дитини сторін разом з батьком. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16 червня 2020р. прийнято до спільного розгляду з первісним позовом, поданий зустрічний позов. 07 липня 2020р. на адресу судe надійшов відзив на зустрічний позов (а.с. 201-208 т.1), в якому відповідачка за зустрічним позовом заперечила проти задоволення зустрічного позову, зазначивши, що позивачем за зустрічним позовом не враховано інтереси дитини, яка пережила нервовий стрес внаслідок дій батька, а також не враховані соціальні зв`язки дитини та місце навчання. Відповіді на відзиви сторонами не подавалися. 18 березня 2021р. на адресу суду надійшов висновок Органу опіки та піклування Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації (а.с. 10-13 т.2). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19 квітня 2021р. закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. В судове засідання, 05 грудня 2022р. сторони, третя особа не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку, представник первісного позивача, та третя особа клопотала пре судом про розгляд справи у їх відсутність, сторона відповідача за первісним позовом/ позивача за зустрічним позовом поважності причин неявки не повідомила. В силу положень ст. ст. 211, 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позови, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, а зустрічний позов слід залишити без задоволення, з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 13 травня 2011р., який було розірвано за рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2017р. по цивільній справі № 759/4995/17. В шлюбі у сторін, [INFO] народилася донька [PERSON] . Судом встановлено, що після розірвання шлюбу, спільна донька сторін проживає разом з матір`ю. 14 вересня 2018р. Шевченківським районним судом було видано наказ по цивільній справі № 761/32158/18, за яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 20 серпня 2018р., до досягнення дитиною повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч. 1, 2 і ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі ст. ст. 160 (ч.1), 161 (ч. 1) СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони проживають окремо, і спільна дитина сторін проживає за адресою місця реєстрації позивачки. Згідно з висновком Органу опіки та піклування Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації від 09 березня 2021р. № 107-40/1470 (а.с. 10-13 т. 2), враховуючи інтереси дитини, наявні підстави для визначення місця проживання малолітньої дитини сторін разом з матір`ю. Судом встановлено, що за місцем своєї реєстрації та проживання, позивачкою створені належні умови для розвитку та проживання спільної дитини сторін. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959р., зокрема у принципі 6, проголошено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Статтею 9 Конвенції про права дитини, яку ратифіковано постановою ВР за № 789-XII від 27 лютого 1991р., визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з абзацом другим принципу 7 Декларації прав дитини найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. В силу положень ст. 263 ЦПК України, зазначеного принципу та правових позицій Верховного Суду, які були висловлені в постановах по справам № 343/1500/15-ц від 30 травня 2018р., № 644/9094/16-ц від 06 вересня 2018р., № 402/428/16-ц від 17 жовтня 2018р., а також рішення Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017р. (заява № 2091/13) у справі «М. С. проти України», ЄСПЛ наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому Верховний Суд, зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, беручи до уваги інтереси дитини, її соціальне оточення, умови створенні саме матір`ю дитини, висновок Органу опіки та піклування Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації від 09 березня 2021р. № 107-40/1470, висновок психологічного обстеження дитини сторін за № 15 від 28 січня 2021р., суд приходить до висновку, що слід визначити місце проживання спільної дитини сторін саме з матір`ю, а тому первісний позов підлягає задоволенню. З урахуванням викладеного, суд не вбачає правових підстав для задоволення зустрічного позову про визначення місця проживання дитини сторін разом з батьком. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача за первісним позовом на користь позивачки за первісним позовом підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,8 грн.

Outcome: approved