Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-21 00:00:00

Позивач, звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості. На обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 21 грудня 2016 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та відповідачем було укладено угоду №C02.215.72380 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки. Відповідачу було відкрито поточний рахунок у гривні, операції за яким можуть здійснюватись за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу, що буде використовуватись в рамках Угоди та Договору, у тому числі для розміщення коштів та відображення операцій, здійснених з використанням електронного платіжного засобу та випущено клієнту міжнародну платіжну карту MasterCard World терміном дії 2 роки з моменту її випуску. Ліміт кредитної лінії, доступний позивачу 20000 грн. 00 коп., процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 48,00% річних. Банк на виконання умов договору надав позичальнику грошові кошти у сумі 20000 грн. 00 коп. строком до 21 грудня 2020 року, а відповідач зобов`язався їх повернути його разом з іншими платежами. Але відповідач належним чином умови договору не виконав та своєчасно грошові кошти отримані від банку не повернув, у зв`язку з чим станом на 03 грудня 2020 року виникла заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 58242 грн. 44 коп., з яких 20000 грн. 00 коп. заборгованість за основним боргом, 38242 грн. 44 коп. заборгованість за відсотками, від сплати яких відповідач ухиляється. 03 грудня 2020 року між АТ «Ідея банк» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» укладено договір факторингу № 12/90 за яким право вимоги за договором №C02.215.72380 від 21\~грудня 2016 року перейшло до позивача. Оскільки відповідач не сплатив своєчасно заборгованість за договором позивачем нараховано відповідачу 3% за користування кредитом в розмірі 1885 грн. 72 коп., а також інфляційні витрати, які поніс позивач в розмірі 5882 грн. 47 коп. Таким чином, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 66010 грн. 63 коп. Сторони в судове засідання не з`явились повідомлялись про час та місце судового засідання належним чином, причину неявки суду не повідомили. Представник позивача подав суду заяву, згідно якої просив проводити судовий розгляд у їх відсутність, в якій не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с. 44-45). Судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, з`ясувавши обставини по справі, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до таких висновків. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, а також сплата неустойки. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення зміну, або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору відповідно до ст. 628 ЦК України становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Однією із різновидностей зобов`язання є кредитний договір, який укладається між сторонами відповідно до вимог ст.ст. 1046-1050, 1054-10561 ЦК України та відповідно до ст. 629 цього Кодексу є обов`язковим до виконання сторонами. Відповідно до ст. 1048 ЦК України - позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ч. 1 ст. 1054 та ч. 1 ст. 1055 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, при цьому кредитний договір укладається в письмовій формі. Відповідно до ст. 625 ЦК України - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Зі змісту ст. 1078 ЦК України випливає, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України - боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Судом встановлено,\~що між АТ «Ідея\~Банк» та відповідачем був укладений договір №C02.215.72380 від 21 грудня 2016 року (а.с.\~5) про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки, за яким відповідачу було відкрито поточний рахунок у гривні, операції за яким можуть здійснюватись за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу, що буде використовуватись в рамках Угоди та Договору, у тому числі для розміщення коштів та відображення операцій, здійснених з використанням електронного платіжного засобу та випущено міжнародну платіжну карту MasterCard World терміном дії 2 роки з моменту її випуску. Ліміт кредитної лінії, встановлений позивачу 20000 грн. 00 коп., процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 48,00% річних. АТ «Ідея\~Банк» свої зобов`язання виконав в повному обсязі та надав грошові кошти відповідачу, що підтверджується рухом коштів по рахунку відповідача з 24 грудня 2016 року по 02 липня 2018 року (а.с. 6-9). Відповідач в порушення умов договору не виконав взяті на себе грошові зобов`язання та не виплачував кредит у встановлені договором строки, в зв`язку з чим на думку банку, станом на 03 грудня 2020 року, виникла заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 58242 грн. 44 коп., з яких 20000 грн. 00 коп. заборгованість за основним боргом, 38242 грн. 44 коп. заборгованість за відсотками, що вбачається з наявної в матеріалах справи розрахунку заборгованості (а.с. 10). Згідно договору факторингу №12/90 від 03 грудня 2020 року право вимоги від АТ «Ідея Банк» за договором №C02.215.72380 від 21 грудня 2016 року перейшло до позивача (а.с. 19-23, 54-56). Таким чином, аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача за спірним кредитним договором №C02.215.72380 від 21 грудня 2016 року заборгованості в розмірі 20000 грн. 00 коп., яка складається з 20000\~грн.\~00\~коп.\~ заборгованість\~за основним\~боргомє обґрунтованими та у відповідності до ст.ст. 611, 615 ЦК України підлягають задоволенню. Що стосується вимог позивача про стягнення заборгованості з відсотків, то суд зауважує таке. Як вбачається з розрахунку позивача, прострочення сплати заборгованості у відповідача виникло до 03грудня 2020 року, точна дата позивачем не зазначена. Цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки\~прострочення грошового\~зобов`язання\~(коли\~боржник повинен\~сплатити грошові\~кошти,\~але неправомірно\~не сплачує\~їх)\~також урегульовані\~законодавством. У випадках,\~коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Таким чином, нарахування позивачем після прострочення зобов`язання відповідачу в заборгованість процентів за договором і процентів передбачених ст. 625 ЦК України є помилковим, у зв`язку з чим вимоги про стягнення заборгованості за процентами за договором задоволенню не підлягають. Така позиція суду відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду викладеній в постанові від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16. При цьому враховуючи, що позивачем здійснено розрахунок 3% річних і інфляційних витрат з врахуванням заборгованості як основного боргу так і процентів, і окремого обгрунтованого розрахунку по кожному виду заборгованості (суми основного боргу та суми процентів) суду не надано, тому суд позбавлений вирішити питання про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних витрат за сумою основною боргу, оскільки позивачем розрахунку даних сум не надано. Таким чином, вимоги позивача до відповідача підлягають частковому задоволенню в частині стягнення з нього заборгованості за основним боргом в розмірі 20000\~грн.\~00\~коп.,\~в іншій\~частині вимоги\~до відповідача\~задоволенню не\~підлягають.\~ Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку\~із частковим\~задоволенням позовних\~вимог,\~з відповідача\~підлягає стягненню\~на користь\~позивача судовий\~збір сплачений\~ним під\~час звернення\~з позовом\~до суду\~пропорційно задоволеним\~вимогам в\~розмірі 2481\~грн.\~00\~коп.,\~враховуючи,\~що даний\~розмір судового\~збору є\~мінімальним у\~відповідність до\~положень Закону\~України «Про\~судовий збір»\~(а.с.\~4,\~37). Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн. 00 коп. то суд зауважує таке. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, позивач надає договір про надання правової допомоги від 28 вересня 2021 року укладений між ТОВ «ФК «Профіт Капітал» та Адвокатським об`єднанням «Правовий Діалог», а також акт № 1 прийому-передачі наданої правової допомоги від 01 червня 2022 року, в якому зазначено подання позову до відповідача (а.с. 48-49). Судом задоволено вимоги позивача в пропорційному відношенні до загальної суми позову 30%, тому з врахуванням положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 600 грн. 00 коп. На підставі викладеного, ст.ст. 526-530, 533, 536, 598, 610-615, 624-626, 638-643, 1046-10561, 1077, 1078, 1082 ЦК України;

Outcome: partial