Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-21 00:00:00

26 серпня 2022 року [PERSON] звернувся до Новозаводського районного суду м. Чернігова з позовом до [PERSON] , в якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Обгрунтовано позов тим, що позивач та відповідач з 1998 року до 2018 року проживали однією сім'єю. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . З 2018 року дитина постійно проживає з позивачем за адресою: [ADDRESS] . На даний час дочка сторін навчається в Чернігівському ліцеї № 32. Позивач займається вихованням та навчанням дитини, забезпечує її всім необхідним, несе відповідальність за дочку, піклується про неї. Позивач працює, має стабільний дохід та кошти на утримання дитини. Крім того, позивач має постійне місце проживання. Відповідач виїхала за межі України у 2018 році, після чого ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє зацікавленості в її подальшій долі, не цікавиться навчанням, успіхами та станом здоров`я, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, не спілкується з дитиною, не виявляє до неї інтересу, не створює умов для отримання нею освіти. Відповідач покладених законом на батьків обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової та посильної трудової або будь-якої іншої участі у вихованні дочки. Всі питання щодо її виховання вирішуються позивачем самостійно, без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному утриманні позивача. Вказані факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини матір`ю, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківськиих обов`язків, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом. Згідно з ухвалою судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29 серпня 2022 року справу за вказаним позовом передано на розгляд Деснянському районному суду м. Чернігова за територіальною юрисдикцією (підсудністю). Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 жовтня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження; визначено відповідачу строк для подачі відзиву на позов. Відповідач відзив на позов не подала. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 жовтня 2022 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження в справі і призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що позов підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи по суті сповіщалася завчасно та належним чином. Судова повістка відповідачу надсилалася за адресою її місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Представник Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради у судове засідання подав заяву про розгляд справи за його відсутності, вказавши, що позов підтримує. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). На підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Позивач та відповідач є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 7). Згідно з довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 12 травня 2022 року № 3388, виданою Управлінням адміністративних послуг Чернігівської міської ради, [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12). Відповідно до характеристики, наданої Чернігівським ліцеєм № 32 Чернігівської міської ради, [PERSON] , [INFO] навчається в цьому ліцеї з першого класу. Має навчальні досягнення середнього рівня. Належить до тієї категорії учнів, які не повною мірою використовують свій потенціал. Дівчинка має довільну пам`ять, потребує роз`яснення та більше часу на опрацювання матеріалу. Учениця надає перевагу предметам гуманітарного циклу. Систематично сумлінно виконує домашні завдання. Мова розвинена, у [PERSON] багатий лексикон, усна та письмова мова грамотна, образна. Вміє чудово переказувати прочитаний матеріал. Громадські доручення виконує сумлінно, переживає за успіхи колективу, прагне до досягнення свідомо поставлених цілей. У праці старанна і витривала. З відповідальністю ставиться до доручень вчителів. Дівчинка стримана, небагатослівна. Тактовна, доброзичлива. Серед друзів та однокласників користується авторитетом. Принципова, у дружбі розбірлива і надійна. До старших відноситься шанобливо. [PERSON] не схильна до протиправної поведінки. Не помічена у вживанні наркотичних речових та алкоголю. З 2018 року вихованням доньки займається батько. [PERSON] цікавиться навчанням [PERSON] , адекватно реагує на пропозиції від вчителів. Цікавиться життям класу та школи, батьківські збори відвідує постійно та надає посильну допомогу (а.с. 14). Також, згідно з інформацією психолога Комунального некомерційного підприємства «Сімейна поліклініка» Чернігівської міської ради від 06 червня 2022 року, під час бесіди у психолога дівчина спокійна, стримана, небагатослівна, тактовна, доброзичлива. З 2018 року вихованням дівчини займається батько. Суб`єктивна оцінка рівня довіри до батька 10 з 12 балів. За результатами тестування виявлено нестійку емоційну сферу, середній рівень тривоги. Взаємовідносини з батьком дівчина вважає товариськими, добрими (а.с. 17). Відповідно до довідки № 6/195 від 16 травня 2022 року, виданої Чернігівським об`єднаним міським територіальним центром комплектування та соціальної підтримки, [PERSON] відповідно до абзацу 5 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» має право на відстрочку від призиву на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, як такий, що самостійно виховує дитину віком до 18 років (а.с. 20). Виконавчий комітет Чернігівської міської ради, враховуючи пропозиції Управління (служби) у справах дітей, затвердив 17 листопада 2022 року висновок за № 590 щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до її неповнолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] (а.с. 73). З даного висновку вбачається, що зі слів батька [PERSON] , [PERSON] , мати дитини [PERSON] , не приділяє належної уваги вихованню дочки, тривалий час мешкає окремо від дитини, не утримує дочку матеріально, не цікавиться станом її здоров`я, розвитком та успіхами, місце її перебування невідоме. Відповідно до талону-повідомлення Чернігівського районного управління поліції [PERSON] звернувся із заявою про встановлення місцезнаходження [PERSON] . За інформацією Чернігівського вищого професійного училища побутового обслуговування, де навчається [PERSON] , батько учениці, [PERSON] постійно бере участь у вихованні дочки, цікавиться її навчанням та поведінкою на уроках. Часто телефонує класному керівнику. За невеликий термін навчання, вже декілька разів відвідував навчальний заклад. Мати [PERSON] з сім`єю не проживає, вихованням дочки не займається. Спеціалістами управління відвідано [PERSON] за місцем її проживання та проведено з нею бесіду з приводу позбавлення її матері батьківських прав. [PERSON] повідомила, що з матір`ю не спілкувалась з 2018 року, місце її проживання (перебування) їй невідоме. Мати їй не телефонує, матеріальної допомоги не надає, не вітає зі святами та не цікавиться її життям. [PERSON] підтримує рішення батька щодо позбавлення матері батьківських прав по відношенню до неї. Під час бесіди спеціалістами управління з сусідами родини [PERSON] , останні підтвердили, що [PERSON] один виховує дочку та піклується про неї. Матері дівчини вони не бачили. З інформації, наданої Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України 13 жовтня 2022 року, вбачається, що відповідач останній раз перетнула державний кордон України (виїзд) 23 грудня 2019 року (а.с. 59). Статтею 3 Конвенції про права дитини визначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з частинами першою, другою статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частинами першою, другою статті 141 Сімейного кодексу України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно з положеннями частини другої статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до частини другої статті 157 Сімейного кодексу України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Пунктом 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України визначено, що батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення наведеної статті дозволяє дійти висновку, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно із частиною першою статті 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до пункту 16 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідач вихованням та утриманням дочки не займається, проживає окремо від неї, не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, фактично самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків. Вихованням та утриманням дитини займається позивач, що підтверджується матеріалами справи. За встановлених обставин, оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дочки, суд вважає за доцільне позбавити її батьківських прав відносно неї та задовольнити вимоги позивача. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір. Враховуючи викладене,

Outcome: approved