Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-07 00:00:00

У квітні 2021 року [PERSON] (надалі по тексту - позивач, [PERSON] ) звернулася до суду з позовом [PERSON] ( надалі по тексту - відповідач) про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжята просила суд: визнати право власності [PERSON] на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , загальною площею 94,5 кв.м., жилою площею 49,9 кв.м.; визнати право власності [PERSON] на 1/2 частину машиномісця [ADDRESS] , площею 12,10 кв.м. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 04 серпня 1989 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . У період шлюбу сторонами придбано нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] , загальною площею 94,5 кв.м., жилою площею 49,9 кв.м., яка зареєстрована за [PERSON] ; машиномісце [ADDRESS] , площею 12,10 кв.м., яке зареєстроване за [PERSON] . Оскільки зазначене нерухоме майно придбане у шлюбі, позивач просила позов задовольнити. Ухвалою суду від 14 квітня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 27 жовтня 2021 року у справі закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. 28 жовтня 2021 року до суду подано представником відповідача відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив, позовні вимоги задовольнити частково, здійснити поділ майна подружжя з урахуванням боргових зобов`язань сторін. Ухвалою суду від 22 червня 2022 року, яку внесено до протоколу судового засідання, долучено відзив до матеріалів справи. 01 липня 2022 року до суду подано позивачем відповідь на відзив. 29 вересня 2022 року відповідач подав до суду заяву про застосування строків позовної даності. Ухвалою суду від 29 вересня 2022 року, яку внесено до протоколу судового засідання, долучено відповідь на відзив, яку подано позивачем. Ухвалою суду від 29 вересня 2022 року, долучено до матеріалів справи заяву про застосування строків позовної даності, подану відповідачем. Ухвалою суду від 10 листопада 2022 року відмовлено в клопотанні представника відповідача про поновлення процесуального строку на подання відповіді на заперечення на відзив з додатками. Відповідь на заперечення на відзив з додатками повернуто заявнику. Ухвалою суду від 10 листопада 2022 року, яку внесено до протоколу судового засідання, відмовлено у задоволені клопотання представника відповідача про допит відповіла в якості свідка. 08 грудня 2022 року до суду надійшло клопотання відповідача про зупинення провадження по справі. Ухвалою суду від 08 грудня 2022 року, яку внесено до протоколу судового засідання, відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. У судове засідання відповідач не з`явився, надіслав до суду заяву про відкладення розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача, оскількивідповідач надав під час розгляду справи пояснення по суті позовних вимог, суд враховуючи, що розгляд справи триває досить тривалий проміжок часу, враховуючи, що стороною відповідача поданий відзив та інші докази на свою правову позицію, суд розглянув справу у відсутності відповідача, на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Заслухавши учасників процесу, суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 04 серпня 1989 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований Палацем одруження «Дарницький», актовий запис № 2422. У період шлюбу сторонами придбано нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] , загальною площею 94,5 кв.м., жилою площею 49,9 кв.м., яка зареєстрована за [PERSON] ; машиномісце [ADDRESS] , площею 12,10 кв.м., яке зареєстроване за [PERSON] . Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 11 травня 2021 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований Палацем одруження «Дарницький», актовий запис № 2422, розірвано. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до Звіту № К210323-2 від 23.03.2021 ПП «Приват-Інвеста», ринкова вартість спірної квартири, без врахування ПДВ, становить складає: 2 268 536,00 грн., 1/2 частина спірної квартири складає: 1 134 268,00 грн. Відповідно до Звіту № К210323-3 від 23.03.2021 ПП «Приват-Інвеста», ринкова вартість спірного машиномісця складає: 124 358,00 грн., з огляду на що ринкова вартість 1/2 частини спірного машиномісця складає: 62 179,00 грн. З викладеного вбачається, що загальна сума обсягу набутого майна складає 2 392 894,00 грн., тоді як 1/2 частка майна становить - 1 196 447,00 грн. (2 392 894,00 / 2 = 1 196 447,00). Відповідач не погоджувався з вартістю майна, посилаючись на те, що оцінювач сформував вартість майна порівнюючи квартири значно більшою площею та із належними ремонтними роботами, що значно впливає на вартість майна. Відповідач до відзиву долучив звіт про оцінку майна від 19.10.2021 СОД ФО-П [PERSON] , де ринкова вартість квартири складає 1 845 000,00 грн., без урахування ПДВ та звіт про оцінку майна від 25.10.2021 СОД ФО-П [PERSON] , де ринкова вартість машиномісця складає 100 000,00 грн., без урахування ПДВ. У відзиві відповідач також посилається, що у сторін наявна заборгованість за спірне майно у розмірі 159 120,00 грн. та просив позовні вимоги задовольнити частково, здійснити поділ майна подружжя з урахуванням боргових зобов`язань сторін. Проте, дані посилання відповідача суд оцінює критично, оскільки, відповідачем під час розгляду справи ці обставини не були доведені з урахуванням вимог приписів ст.ст. 78-81 ЦПК України, зустрічний позов до суду в порядку ст.193 ЦПК України відповідачем не було подано. Таким чином, враховуючи, що спірне майно набуто сторонами за час шлюбу, воно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін, у зв`язку з чим суд приходить висновку про його поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, суд приймає запропонований позивачем порядок поділу майна подружжя. Разом з тим не заслуговують на увагу суду доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності до позовних вимог про поділ спільного майна подружжя, виходячи з наступного. Відповідно до ч.2 ст.72 СК України до вимог про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Судом встановлено, що шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Дарницького районного суду м.Києва від 11 травня 2021 року. Позивач звернулася до суду з позовом 02 квітня 2021 року, посилання відповідача на те, що строк позовної давності слід відраховувати з квітня 2017 року, коли виник конфлікт на який сам позивач посилається у своїй позовній заяві, суд оцінює критично та не бере до уваги. З урахуванням зазначеного, суд вважає, що строк позовної давності для звернення до суду з позовом [PERSON] не пропущено, а тому відсутні підстави для відмови у задоволенні позову за пропуском трирічного строку позовної давності. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Стаття 78 ЦПК України визначає, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Таким чином, виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом доказів, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи наведене, суд вважає позов підставним та такий слід задовольнити. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у сумі 11 350,00 грн.

Outcome: approved