Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-07 00:00:00

У листопаді 2020 року позивачі звернулися до суду з позовом, в якому просили визнати недійсним Договір про відступлення прав вимоги № 2286/К від 15 липня 2020 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «ДЕЛЬТА БАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л., зареєстрований в реєстрі за № 1146, та Додатки №№1,2 до Договору №2286/К в частині передачі прав вимоги за Кредитним договором № 1012/ФКВ-07 від 19.01.2007 року по додатковими договорами до нього, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрпромбанк» та [PERSON] , та Іпотечним договором №1012/2фквіп-07 від посвідченим 19 листопада 2007 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Мошковською Н.М., зареєстрованим в реєстрі за № 9287, з Додатковим договором № 1 про внесення змін і доповнень до Іпотечного договору, посвідченим 24 березня 2008 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Мошковською Н.М., зареєстрованого в реєстрі за № 1379, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», [PERSON] та [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 19 листопада 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», як Кредитором, та [PERSON] , як Позичальником, було укладено Кредитний договір № 1012/ФКВ-07. Згідно Частини 1 договору Кредитор надає Позичальнику кредит в сумі 59500 доларів США строком на 180 місяців, тобто до 18.11.2022 року, з цільовим використанням - поточні потреби, з фіксованою відсотковою ставкою за користування кредитом 14,5 % річних. 24 березня 2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] було укладено Додатковий договір № 1012/2 до Кредитного договору №1012/ФКВ-07 від 19.11.2(07 року, згідно якого загальна сума кредиту була збільшена та визначена сторонами у сумі 79500 доларів США. 19 листопада 2007 року в забезпечення зобов`язань по Кредитному договору №1012/ФКВ- 07 від 19.11.2007 року між ТОВ «Український промисловий банк», як Іпотекодержателем та [PERSON] , [PERSON] , як Іпотекодавцями, було укладено Іпотечний договір № 1012//фквін-07, предметом якого є нерухоме майно: а саме - квартира [ADDRESS] , яким забезпечуються вимоги Іпотекодержателя за Кредитним договором № 1012/ФКВ-07 в сумі 59500 доларів США. 24 березня 2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] було укладено Додатковий договір № 1 про внесення змін і доповнень до Іпотечного договору №1012/2фквіп-07 від 19.11.2007 року, згідно якого Іпотека забезпечує вимоги Іпотекодержателя за Кредитним договором № 1012/ФКВ-07 в сумі 79500 доларів США. Згідно пунктів 4.3.4., 6.2. Кредитного договору від 19 листопада 2007 року банк має право вимагати дострокового повного повернення Кредиту, сплати процентів, комісій, штрафних санкцій та інших платежів, передбачених цим договором, а також відшкодування збитків, завданих Банку внаслідок невиконанні, або неналежного виконання Позичальником та/або його, поручителями (заставодавцями, гарантами, поручителями, майновими поручителями) умов цього Договору та /або договорів, укладених у забезпечення виконання Позичальником зобов`язань за цим Договором. В листопаді 2009 року ТОВ «Український промисловий банк» звернулось до Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 1012/2фквіп-07 від 19.11.2007 року для задоволення вимог Кредитора в сумі 6798158 грн. 53 коп. визначених станом на 06 листопада 2009 року. Таким чином, первісний кредитор - ТОВ «Український промисловий банк» відповідно, до положень ст. 1050 ЦК України та пунктів 4.3.4., 6.2. Кредитного договору скористався правом на повернення кредиту достроково і в односторонньому порядку визначив строк повного дострокового виконання зобов`язань - 06 листопада 2009 року. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2010 року було залучено до участі у справі в якості позивача - правонаступника ТОВ «Український промисловий банк» - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк». Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2012 року по цивільній справі № 2-481/11 позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за Кредитним договором № 1012/ФКВ-07 від 19 листопада 2007 року у розмірі 830 239 грн. 56 коп., в тому числі: заборгованість за кредитом - 599 284 грн. 64 коп.; заборгованість за відсотками - 230 954 грн.89 коп.; стягнуто судові витрати. В іншій частині позову відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 квітня 2013 року рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 27 грудня 2013 року залишено без змін. 08 жовтня 2013 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська по даній справі було видано виконавчі листи. 26 вересня 2017 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з заявою про поновлення строків пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дубліката виконавчого документа по цивільній справі № 2-481/2011 позовом ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в зв`язку з його втратою. 15 січня 2018 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська було винесено 4 ухвалу по цивільній справі № 2-481/2011, якою: заяву ПАТ «Дельта Банк» про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого по рішенню Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2012 року по цивільній справі № 2-481/11 за позовом ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено. Ухвалено видати ПАТ «Дельта Банк» дублікат виконавчого листа №1, виданого 08.10.2013 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення з [PERSON] в рахунок стягнення заборгованості за кредитним договором № 1012/2флвіп-07 від 19» листопада 2007 року - заборгованості за кредитним договором № 1012/ФКВ-07 від 19 листопада 2007 року у розмірі 830239 грн.56 коп., в тому числі: заборгованість за кредитом 599284 грн.67коп.; заборгованість за відсотками 230954 грн.89коп., для подальшого виконання. Визнано причини пропуску строку пред`явлення виконавчого листа до виконання поважними та поновлено ПАТ «Дельта Банк» строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа протягом року з дати набрання законної сили даною ухвалою суду. 03 травня 2018 року постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 15 січня 2018 року скасовано, заяву Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання залишено без задоволення. 30 вересня 2020 року [PERSON] було отримано поштове повідомлення про укладення 15 липня 2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова- компанія «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» Договору № 2286/К про відступлення прав вимоги за Іпотечним договором №1012/2фквіп-0/ та Кредитним договором № 1012/ФКВ-07 від 19.11.2007 року. 02 жовтня 2020 року позивач звернулася до ТОВ «Фінансова компанія «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» з заявою про надання належним чином посвідчених копії договору від 15.07.2020 року з метою підтвердження їх права вимоги. Після цього позивачем було отримано копію Договору про відступлення прав вимоги від 15.07.2020 року з витягом з Додатку № 2 до нього, з якого вбачається, що ПАТ «Дельта Банк» відступив ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» права вимоги на суму 3129292,00 грн., з яких основна сума заборгованості по тілу кредита 2 040 715,02 грн., заборгованість по нарахованим процентам 1 088 576,98 грн. Позивачі вважають, що Договір № 2286/К про відступлення прав вимоги, укладений 15 липня 2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ», з додатками до нього №1 та №2 є недійсним в частині передачі прав вимоги за Іпотечним договором 1 №1012/2фквіп-07 та Кредитним договором № 1012/ФКВ-07 від 19.11.2007 року на суму 3219292,00 грн., у зв`язку з чим позивач звернувся до суду. В судове засідання представник позивачі, представник позивачів не з`явилися, через канцелярію суду представником позивачів подано письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Представник відповідача Акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Акціонерного товариства «Дельта Банк» в судове засідання не з`явився через канцелярію суду подав відзив на позовну заяву, у якій зазначив, що АТ «Дельта Банк» перебуває у процедурі ліквідації, яка здійснюється у відповідності до ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Станом на момент переходу прав вимоги за кредитним договором № 1012/ФКВ-07 від 19.11.2007 року заборгованість позивача складала 3129292 грн., позивачем не надано суду жодного доказу того, що заборгованість була погашена. Позивач не є стороною у оспорюваному договорі, укладеному між АТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», ним не надано жодних доказів того, які його права були порушені зі сторони відповідачів при укладанні договору, а відомості зазначені позивачем в позові не є підставами для визнання оспорюваного договору недійсним у розуміння норм ЦК України. У задоволенні позовних вимог відповідач просив відмовити в повному обсязі. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що враховуючи, що грошове зобов`язання продовжує існувати кредитний договір є дійсним, у кредитора були всі права на укладення договору відступлення прав вимоги. Наявність судового рішення не позбавляє кредитора права на отримання та нарахування сум, передбачених положенням ст.625 ЦК України. Тому, у позивача немає підстав стверджувати, що сума заборгованості в порівнянні із рішенням 2012 року та відступленням 2020 року повинна залишатися незмінною. Розмір заборгованості не є предметом даного спору. У випадку, якщо позивач не згоден з сумою заборгованості йому необхідно заявляти відповідні позовні вимоги, а не оскаржувати договір відступлення такої заборгованості. У задоволенні позовних вимог відповідач просив відмовити в повному обсязі. Представник третьої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав письмові пояснення по суті спору, у яких зазначив, що Фонду гарантування вкладів фізичних осіб заперечує проти позову в повному обсязі, викладені в позові вимоги є безпідставними та необґрунтованими, такими, що не відповідають нормам законодавства та висновкам Верховного Суду щодо застосування норм матеріального права в подібних правовідносинах. У задоволенні позову просив відмовити. Третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Інна Леонтіївна в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Представник третьої особи Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «АСПРО» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 19 листопада 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1012/ФКВ-07,відповідно до умов якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти в розмірі 59 500 доларів США строком на 180 місяців, з кінцевим поверненням кредиту 18 листопада 2022 року на поточні потреби. Процентна ставка за користування кредитом складає 14,5% річних. Комісія за надання кредиту складає 1% від суми кредиту. Пунктом 4.2.1 кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язується: здійснювати повернення кредиту, сплати процентів за користування ним, комісій,штрафних санкцій, та інших платежів за цим договором у передбачені цим договором строки. Відповідно до пунктів 5.2, 5.3 кредитного договору передбачено, що у випадку порушення строків повернення кредиту, та/або сплати нарахованих процентів за користування ним, комісій та інших платежів, передбачених цим договором Банк має право вимагати, а Позичальник зобов`язаний сплатити Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла в період прострочення за кожен день прострочення від суми простроченої заборгованості. У випадку порушення Позичальником своїх обов`язків, передбачених цим договором (крім тих, що зазначені у п.5.2 цього договору), Банк має право вимагати від Позичальника, а Позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 0,5% від суми кредиту за кожен випадок такого порушення. Згідно п.5.3 кредитного договору передбачено, що крім сплати штрафних санкцій винна сторона відшкодовує іншій стороні в повному обсязі заподіяні збитки (т.1, арк.с.13-17). На забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором, 19 листопада 2007 року між банком та [PERSON] , [PERSON] укладений договір іпотеки № 1012/Zфквіп 07 від 19 листопада 2007 року, який посвідчено приватним нотаріусом Мошковською Н.М., предметом якого є нерухоме майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (т.1, арк.с.18-20). 24 червня 2008 року між банком та [PERSON] та [PERSON] укладено додатковий договір № 1 про внесення змін і доповнень до іпотечного договору №1012/Zфквіп від 19.11.2007 року, який посвідчено приватним нотаріусом Мошковською Н.М. (т.1, арк.с.21). Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2012 року у справі № 2-481/11, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області, позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в рахунок стягнення заборгованості за кредитним договором № 1012/Zфлвіп-07 від 19 листопада 2007 року - заборгованість за кредитним договором № 1012/ФКВ-07 від 19 листопада 2007 року у розмірі 830 239 грн. 56 коп., в тому числі: заборгованість за кредитом - 599 284 грн. 67 коп.; заборгованість за відсотками - 230 954 грн. 89 коп. Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» судовий збір в розмірі 1700 грн. 00 коп. та витрати на інформаційне-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн. 00 коп., а всього 1820 грн. 00 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено (т.1, арк.с.22-24,25). Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2018 року заяву Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», заінтересована особа: Чечелівський відділ державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого по рішенню Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2012 року по цивільній справі № 2-481/11 за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено. Видано Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» дублікат виконавчого листа № 1, виданого 08.10.2013 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення з [PERSON] , на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в рахунок стягнення заборгованості за кредитним договором № 1012/Zфлвіп-07 від 19 листопада 2007 року - заборгованості за кредитним договором № 1012/ФКВ-07 від 19 листопада 2007 року у розмірі 830 239 (вісімсот тридцять тисяч двісті тридцять дев`ять) грн. 56 коп., в тому числі: заборгованість за кредитом - 599 284 грн. 67 коп.; заборгованість за відсотками - 230 954 грн. 89 коп., - для подальшого виконання. Визнано причини пропуску строку пред`явлення виконавчого листа до виконання поважними та поновлено Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа № 1, виданого 08.10.2013 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в рахунок стягнення заборгованості за кредитним договором № 1012/Zфлвіп-07 від 19 листопада 2007 року - заборгованості за кредитним договором № 1012/ФКВ-07 від 19 листопада 2007 року у розмірі 830 239 (вісімсот тридцять тисяч двісті тридцять дев`ять) грн. 56 коп., в тому числі: заборгованість за кредитом - 599 284 грн. 67 коп.; заборгованість за відсотками - 230 954 грн. 89 коп., - протягом року з дати набрання законної сили ухвалою суду (т.1, арк.с.26-28). Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.05.2018 року ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15.01.2018 року скасовано. Заяву ПАТ «Дельта Банк» про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання - залишено без задоволення (т.1, арк.с.29-30). 15.07.2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» укладений договір № 2286/К про відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Шевченко І.Л., зареєстрований у реєстрі за № 1146, згідно з яким права вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 1012/ФКВ-07 від 19 листопада 2007 року, сума заборгованості за договором 3129292 грн., перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» (т.1, арк.с.33-34, 35). 11.09.2020 року ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» направлено на адресу [PERSON] повідомлення про відступлення права вимоги за договором іпотеки № 1012/Zфлвіп-07 від 19 листопада 2007 року (т.1, арк.с.31). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, квартира за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі - продажу, серія та номер 2393, виданого 27.11.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Пономарьовою Д.В., належить на праві приватної власності АТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «АСПРО» (т.1, арк.с.229-235). Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач у силу ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину. Відповідно до ст. 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина перша цієї статті). Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (частина друга). Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (частина третя). Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта). Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частина п`ята). Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (частина шоста цієї статті). Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов?язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов?язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. З аналізу вказаних норм вбачається, що ч. 1 ст. 514 ЦК України врегульовано відносини між первісним кредитором та новим кредитором. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У разі, зокрема, коли право вимоги не виникло (наприклад у разі нікчемності чи недійсності договору) або яке припинене до моменту відступлення (зокрема, внаслідок платежу чи зарахування) чи існують законодавчі заборони (або обмеження), то така вимога не переходить від первісного до нового кредитора. Тобто, відступлення права вимоги (цесія) в такому випадку не має розпорядчого ефекту. Проте це не зумовлює недійсність договору між первісним кредитором та новим кредитором, тому що правовим наслідком відсутності критеріїв дійсності права вимоги є цивільно-правова відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором. Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов?язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21) зазначено, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (стаття 517 ЦК України). Відповідно до статті 519 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором. Отже, необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 зроблено висновок, що «відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення частини першої статті 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом пункту 1 частини першої статті 512, статті 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається». Судом на підставі досліджених доказів встановлено, а також не заперечено наявність невиконаного зобов`язання за кредитним договором. Оспорюючи укладений 15 липня 2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» договір про відступлення прав вимоги, позивач вважає його недійсним з тих підстав, що попередній кредитор передав новому кредитору право недійсної вимоги (неіснуючого боргу), оскільки дійсний обсяг права вимоги первісного кредитора становить 830239, 56 грн., тоді як за договором про відступлення прав вимоги до нового кредитора - ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» передано право вимоги на суму заборгованості у сумі 3129292 грн., якої у позивачів не існувало. Таким чином, позивачі фактично оспорюють договір відступлення прав вимоги в частині розміру переданої новому кредитору вимоги (розміру заборгованості за кредитним договором). Проте, вказані обставини є предметом доказування та встановлення у справі за позовом нового кредитора до боржника про стягнення заборгованості за кредитним договором, а не у справі про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги. У постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 639/4836/17 Верховний Суд зазначив, що: «законодавством не встановлено підстав недійсності договору щодо відступлення права вимоги у разі передачі вимоги за зобов`язанням, з розміром якого сторона не погоджується, або якщо окремі складові такої заборгованості нараховані безпідставно. Обставини, пов`язані з фактичним виконанням чи невиконанням, чи частковим виконанням зобов`язань за відповідним договором не визначаються нормами матеріального права як підстава для визнання недійсним правочину щодо відступлення права вимоги за такими договорами (договору цесії). Питання про належне чи неналежне виконання сторонами зобов`язань за договором кредиту, право вимоги за яким передавалося за оспорюваним договором, підлягає дослідженню у межах спору про стягнення заборгованості та не впливає на правомірність та дійсність договору про відступлення права вимоги. Сам по собі факт укладення договору відступлення права вимоги не створює для позичальника безумовного обов`язку сплатити борг саме у такому розмірі, який зазначено в оспорюваному договорі під час його виконання. У разі отримання відповідної вимоги від нового кредитора, боржник не позбавлений права висловлювати свої заперечення проти такої вимоги на підставі наявних у нього доказів за основним зобов`язанням, що виникло на підставі кредитного договору». Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 16 жовтня 2018 року у справі № 914/2567/17, від 19 листопада 2019 року у справі №924/1014/18, від 28 січня 2020 року у справі № 924/1208/18,від 10 квітня 2020 року у справі № 346/2447/17, від 07 червня 2021 року у справі № 648/3596/19. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачами не доведено під час судового розгляду порушення їх прав укладенням ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» договору про відступлення прав вимоги від 15.07.2020 року за № 2286/К. При цьому, у разі незгоди з сумою заборгованості позивачі не позбавлені права висловлювати свої заперечення проти такої вимоги на підставі наявних доказів за основним зобов`язанням, що виникло на підставі кредитного договору, а також оспорити таку суму заборгованості. Відповідно до ст.141 ЦПК України, у зв`язку з тим, що в задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати залишити на рахунок позивачів. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed