Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди. Позов вмотивовано тим, що рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області у справі №935/130/22 його позов задоволено, скасовано постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП18 № 482104 від 12.08.2021 року, якою [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122, ч.1 ст.121 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 425 грн. Також рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області у справі №935/2488/21 задоволено позов, скасовано постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАО № 4683244 від 25.08.2021 року, якою [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 425 грн. Позивач вважає, що незаконними та протиправними діями Управління патрульної поліції в Житомирській області йому завдано моральну шкоду, а тому, посилаючись на норми ст.ст. 1173, 1174, 1176 ЦК України, просить позов задовольнити. Ухвалою судді Коростишівського районного суду Житомирської області від 12.05.2022 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти позовних вимог. Зазначив, що ДКС України є самостійною юридичною особою, самостійно несе відповідальність за своїми зобов`язаннями, жодних порушень прав та законних інтересів позивача не допускала і будь-які зобов`язання перед позивачем у неї відсутні. Тому вимога позивача про стягнення з ДКС України моральної шкоди є безпідставною. До компетенції органів державної казначейської служби відноситься виконання судових рішень за якими передбачено безспірне списання коштів державного бюджету, тому ні ДКС України, ні її територіальні органи не можуть представляти Державу Україна у подібних справах. Представник третьої особи надіслав до суду письмові пояснення, де зазначив, що відносно [PERSON] було винесено дві постанови по факту вчинення ним адміністративних правопорушень та накладено адміністративне стягнення. Однак судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції дії інспекторів поліції не визнавалися незаконними та протиправними. Не зрозуміло, звідки позивач визначає розмір моральної шкоди та чому дана вимога не підтверджена ніякими доказами. Вважає, що позивачем не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому працівниками поліції моральної шкоди, яка згідно з ч.2 ст.23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім`ї чи близьких родичів, душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Таким чином, правові підстави для застосування норм статей 1173, 1174 ЦК України та відшкодування моральної шкоди, враховуючи наявні у справі докази, відсутні. У наданий в ухвалі строк від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Суд, вивчивши надані докази, на засадах змагальності, в межах позовних вимог, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області у справі №935/130/22 ухвалено рішення про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП18 № 482104 від 12.08.2021 року, згідно якої [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122, ч.1 ст.121 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 425 грн. Також рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області у справі №935/2488/21 ухвалено рішення про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАО № 4683244 від 25.08.2021 року, якою [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 425 грн. Позивач, вважаючи, що діями працівників поліції йому завдано моральної шкоди, звернувся до суду з відповідним позовом в даній цивільній справі. Відповідачем зазначив Державну казначейську службу України. У позовних вимогах просить стягнути моральну шкоду з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь [PERSON] в сумі 50\~000 грн., завдану незаконними діями органу державної влади. Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Стаття 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно ч. 1, 3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст.ст.167, 170 Цивільного кодексу України держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша ст. 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України). За нормами ст.ст. 48, 58 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Державу представляють відповідні органи державної влади в межах їх компетенції через свого представника. Отже, у цивільному судочинстві Держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти Державу в суді зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Така ж правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного суду від 25 березня 2020 року в справі № 641/8857/17, Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11, від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц, від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц. У відповідності до ст. 13 Закону України «Про національну поліцію» систему поліції складають: 1) центральний орган управління поліцією; 2) територіальні органи поліції. Згідно ст. 15 цього ж Закону територіальні органи поліції утворюються як юридичні особи публічного права в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах та як міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи у межах граничної чисельності поліції і коштів, визначених на її утримання. Як вбачається з матеріалів справи, інспекторами поліції УПП в Житомирській області Департаменту патрульної поліції було складено дві постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності. Тому відповідно органом, який має представляти Державу у даній цивільній справі згідно чинного законодавства та правових позицій Верховного Суду, є Головне управління поліції в Житомирській області. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Згідно ст.ст. 4, 51 ЦПК України обов`язок визначати відповідача у справі покладається на позивача. У разі пред`явлення позову до неналежних відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі. Отже, відповідно до ст. 51 ЦПК України законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто, ініціатива щодо залучення до участі у справі співвідповідачів повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такого залучення чи заміни. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним та залучення співвідповідача з власної ініціативи, тому слід зазначити, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Позивачем помилково визначено по справі відповідача - Державну казначейську службу України, яке не наділене повноваженнями діяти від імені Держави саме у даних спірних правовідносинах. Отже з врахуванням норм цивільного і цивільного процесуального законодавства, правових позицій Верховного Суду суд дійшов висновку, що Державна казначейська служба в даній цивільній справі не є належним органом, який наділений повноваженнями представляти Державу в спірних правовідносинах. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у виді стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього органу чи його посадових чи службових осіб. При цьому факт неправомірності (незаконності) прийняття неправомірного рішення, вчинення дії чи бездіяльності органу державної влади, що призвели до завдання шкоди, повинен бути встановлений у передбаченому законом порядку, тобто повинен підтверджуватися відповідним рішенням, ухвалою, постановою, вироком суду, яке має преюдиційне значення для справи про відшкодування шкоди. Позивач клопотання про залучення до участі в справі належного державного органу з відповідними повноваженнями не заявляв, суд самостійно теж позбавлений можливості залучити до участі в справі відповідний державний орган з належними повноваженнями щодо представництва держави в суді. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки даний позов пред`явлено до неналежного відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed