Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-20 00:00:00

Позивач [PERSON] \~звернувся до\~Ленінського районного\~суду м.\~Дніпропетровська з\~позовом до\~ [PERSON] \~про стягнення\~боргу за\~договором позики.В обґрунтування позову посилається на те, що 10.04.2021 року [PERSON] видав йому розписку, в якій зазначив, що отримав від нього в борг 15000 доларів США, які зобов`язався повернути 10.04.2022 року. Вказана розписка була складена в присутності свідка [PERSON] . Однак відповідач станом на сьогоднішній день грошові кошти в розмірі 15000 доларів США йому не повернув. Таким чином, відповідач порушив взяті на себе зобов`язання за борговою розпискою. У зв`язку з викладеним, просить суд стягнути з [PERSON] на його користь суму в розмірі 535\~500,00 гривень, що еквівалентно 15000 доларів США (станом на 06.07.2022 року курс долару США становить 35,5 за 1$ США). Ухвалою суду від 05.09.2022 року відкрито провадження по даній цивільній справі, визначено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, від його представника адвоката Гриценка Д.В. до суду надійшла заява, в котрій представник просить розгляд справи провести за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом направлення поштової кореспонденції з повісткою про виклик, а також шляхом розміщення оголошень на офіційному веб-сайті «Судової влади України». Відзиву на позов не подав, з будь-яким клопотанням чи заявою до суду не звертався. За наведених обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних у справі матеріалів з ухваленням заочного рішення відповідно до ст.ст. 280 - 282 ЦПК України, проти чого не заперечив представник позивача. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що за розпискою від 10.04.2021 року [PERSON] отримав у позику від [PERSON] 15000 доларів США і зобов`язався повернути вказану суму [PERSON] в строк до 10.04.2022 року (а.с.34). Відповідачем не виконано перед позивачем зобов`язання щодо повернення коштів, відповідно до розписки від 10.04.2021 року, в розмірі 15000 доларів США, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за вказаним договором. Частиною першою\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою\~статті 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій\~статті 627 ЦК України\~визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою\~статті 1046 ЦК України\~передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої\~статті 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 99 Конституції України\~встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Статтею 524 ЦК України\~визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України\~встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої\~статті 1046 ЦК України, а також частини першої\~статті 1049 ЦК України\~належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію з цього приводу, яка викладена у постанові від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18. Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні, тому суд при вирішені спору по суті не зазначає в рішенні суду еквівалент суми боргу, як то зазначив в своєму позові [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] про стягнення з [PERSON] боргу за договором позики в сумі 15000 доларів США підлягає задоволенню, оскільки розмір боргу підтверджується вищевказаним договором позики, визначений договором строк для повернення позики закінчився, відповідач не надав суду доказів того, що він повернув борг позивачу, а наявність у позивача оригіналу розписки свідчить про невиконання відповідачем своїх зобов`язань. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню у відшкодування сплаченого судового збору за подання позову 5325 гривень.

Outcome: approved