Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до\~Згурівського районного\~суду Київської\~області з\~вищезазначеною позовною\~заявою,\~посилаючись на\~ те,\~ що вона з відповідачем\~ [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі.\~Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Сину встановлено інвалідність захворювання Q90. Після народження сина, відповідач самоусунувся від піклування про дитину та надання будь-якої матеріальної допомоги, як дитині, так і позивачці. Відповідач має задовільний стан здоров`я та є працездатним. Відповідач працює фермером, має у розпорядженні зернозбиральний комбайн, трактор та автомобіль, орендує земельні паї, а тому має можливість сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі 1/3 частини від своїх доходів та на утримання дружини у розмірі 1/3 частини від своїх доходів. З огляду на вищевикладене, позивачка просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліментів на утримання сина у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходів), щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дитиною повноліття, а також аліменти на утримання дружини у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходів), щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною 3 років. Згідно ухвали суду від 06 вересня 2022 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито в справі спрощене позовне провадження з викликом сторін. Відповідач [PERSON] до суду відзив у відповідності до вимог \~ст.\~178\~\~\~ЦПК\~\~ України не подав, хоча судом йому було роз`яснено право на подачу відзиву в ухвалі про відкриття провадження. Згідно до ч. 8\~ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. В судове засідання позивачка та її представник не з`явились. Позивачка [PERSON] направила до суду заяву, в якій просила справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. В судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом направлення судових повісток за адресою його проживання, судові повістки отримувались відповідачем особисто (а.с.20,38 рекомендовані повідомлення). Судове засідання, призначене судом на 02.11.2022 року, було відкладено за клопотання відповідача. В подальшому відповідач про причини неявки в судові засідання суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності та відзиву на позов до суду не подав.\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Положеннями ст.\~ 280\~ ЦПК\~ України\~ передбачається,\~що\~ суд\~може ухвалити\~ заочне\~ рішення\~ на підставі \~наявних\~ у\~ справі доказів\~ за\~ одночасного \~існування таких\~умов: 1)\~відповідач\~ належним\~ чином повідомлений\~ про \~дату,\~ час \~і\~ місце судового\~ засідання; 2)\~відповідач\~ не\~ з`явився в\~ судове\~ засідання\~ без поважних \~причин\~або\~без повідомлення причин; 3)\~відповідач\~не\~подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд визнав можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, враховуючи те, що відповідач, будучи\~ належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин, відзиву до суду не подав та позивачка не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання не проводилось. Оцінюючи добуті в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного. Дослідженими в \~судовому засіданні\~ письмовими доказами\~ встановлено,\~ що позивачка\~ [PERSON] \~та відповідач\~ [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі та є\~батьками неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про одруження а.с.6, копія свідоцтв про народження а.с.7) Дитині встановлено інвалідність захворювання Q90 (копія медичного висновку а.с.8). Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства"). У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно\~ст.141\~\~СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. В силу ч. 2\~ст. 182 СК України\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно ч. 1\~ст. 182 СК України\~при призначенні аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина тощо. П.п. 3 п. 17\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"\~визначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Судом встановлено, відповідач [PERSON] є батьком неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] ,\~\~та на нього покладено обов`язок щодо його матеріального забезпечення. Син проживає з позивачкою [PERSON] , яка самостійно несе всі витрати з матеріального утримання сина. Дитині встановлено діагноз Q90, та відповідно інвалідність. Відповідач участі в утриманні сина не приймає, добровільно аліменти не сплачує, а тому аліменти підлягають стягненню з нього в судовому порядку. Розмір аліментів на дитину має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом не встановлено обставин, які б свідчили, що стан здоров`я відповідача є незадовільним, що він є непрацездатним чи його матеріальне становище є незадовільним для сплати аліментів у розмірі визначеному судом, а саме у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача. Відтак, суд вважає прийнятними аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача, щомісячно, оскільки саме такий розмір аліментів відповідає інтересам дитини. Суд вважає за необхідне стягнути із відповідача [PERSON] аліменти на користь позивачки [PERSON] на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача, щомісячно, але не менше, ніж 50 (п`ятдесят) відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі позову 01 вересня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття. В частині стягнення аліментів на утримання дружини, суд приходить до наступного. Згідно з ч. 1\~ст. 75 СК України\~передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Відповідно до ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 2, 4\~ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. В\~Постанові Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~15\~травня 2006\~року N\~3\~"Про\~застосування судами\~окремих норм\~Сімейного кодексу\~України при\~розгляді справ\~щодо батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів" передбачено, що при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу. Отже, право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку виникає незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено, що син сторін, який не досяг трирічного віку, проживає разом із позивачкою, яка потребує матеріальної допомоги від відповідача. Судом не встановлено обставин, які б свідчили, що відповідач не може надавати таку допомогу. Проте суд не погоджується з розміром аліментів, що визначений позивачкою, та вважає достатніми на її утриманні аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача. Відтак, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача [PERSON] аліменти на утримання позивачки [PERSON] , як дружини, з якою проживає дитина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача, щомісячно, починаючи з дня подачі позову 01 вересня 2022 року і до досягнення дитиною трьох років. В іншому розмірі аліментів суд вважає за необхідне відмовити. Приймаючи таке рішення суд враховує положення ч. 2 ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до якого із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості у разі стягнення аліментів - 50 відсотків. В даному випадку аліменти на дитину та дружину у визначених судом розмірах саме і складатимуть 50 відсотків (1/4 + 1/4=1/2). На підставі ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині присудження аліментів із відповідача у межах суми платежів за один місяць у розмірі по 1/4 частині всіх видів його заробітку (доходів) на утримання дитини та дружини відповідно, підлягає негайному виконанню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує наступне. Відповідно до пп. 3 п. 5 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачка при подачі позову звільнена від сплати судового збору. За подачу позову підлягав сплаті судовий збір у розмірі 992,40 грн. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2019 року по справі № 161/4985/17 зроблено висновок про те, що у разі задоволення позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір стягується з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини заявлених до нього позовних вимог, якщо цього відповідача також не звільнено від сплати судового збору. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] судовий збір на користь держави у розмірі 992\~(дев`ятсот дев`яносто дві)\~гривні 00\~копійок.\~ На підставі викладеного,

Outcome: partial