Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-22 00:00:00

У червні 2022 року позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказувала, що з 2006 року вона працює в КП «Чернівецьке тролейбусне управління» на посаді кондуктора громадського транспорту. При цьому зазначала, що у зв`язку із поширення пандемії коронавірусу з лютого 2020 року на міському громадському транспорті існували певні обмеження, й відповідно в ході виконання своїх посадових обов`язків в даний період у неї неодноразово виникали конфліктні ситуації з пасажирами, які не розуміли її ступені відповідальності як контролера. Зокрема, 12.02.2022 року була ситуація коли жінка зайшла без маски, та вона як кондуктор зробила їй зауваження. Після даної події, на наступний день у тролейбусному депо у неї зажадали письмові пояснення з приводу даної події, оскільки в мережі Інтернет на сайті «фейсбук» була оприлюднена скарга, однак вона відмовилася від написання таких пояснень. В подальшому, до начальника Департаменту транспорту та окремих питань комунального господарства Чернівецької міської ради Лисака П.О. надійшло письмове звернення [PERSON] від 14.02.2022 року щодо некоректної поведінки кондуктора тролейбуса №374, який здійснював перевезення пасажирів 12.02.2022 року о 06 год. 55 хв. по маршруту №3-А, й відповідно для розгляду даної скарги її було запрошено на засідання кадрової комісії, яка в подальшому винесла рішення щодо притягнення її до відповідальності, а саме оголошено догану. В подальшому, а саме 28.04.2022 року на підставі наказу №139-к від 28.04.2022 року КП «Чернівецьке тролейбусне управління» її було звільнено з посади кондуктора громадського транспорту за систематичне неналежне виконання службових обов`язків згідно п.3 ст.40 КЗпП України. Однак, із вказаними наказами вона не погоджується, вважає, що відносно неї безпідставно було застосовано заходи дисциплінарного стягнення, оскільки вона свої посадові обов`язки виконувала належним чином виконувала, дотримувалась карантинних заходів перевезення пасажирів в громадському транспорті та будь-яких порушень не допускала. Посилаючись на вказане, а також норми матеріального права, просила наказ №67-к від 11.03.2022 року «Про застосування дисциплінарного стягнення до [PERSON] », а також наказ №139-к\~від 28.04.2022\~рокупро її звільнення визнати незаконними та скасувати, а також поновити її на посаді кондуктора громадського транспорту КП «Чернівецьке тролейбусне управління» й відповідно стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу. У судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. При цьому позивачка зазначала, що Протокол засідання кадрової комісії №11 від 28.04.2022 року, на підставі якого було винесено оскаржуваний наказ №139-к від 28.04.2022 року, складено виключно з метою створення фіктивних підстав для її незаконного звільнення, оскільки вона сумлінно та старанно виконувала всі покладені на неї посадовою інструкцією обов`язки, жодних законних та об`єктивних підстав для її звільнення у відповідача не було. Вважає, що відносно неї безпідставно застосовано заходи дисциплінарного стягнення, факт порушення нею трудового розпорядку заперечує, а тому просила скасувати вказані накази, поновити на посаді кондуктора громадського транспорту Комунального підприємства «Чернівецьке тролейбусне управління» та зобов`язати відповідача виплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що відповідачем документально зафіксовані факти вчинення позивачкою конкретних дисциплінарних проступків, тобто невиконання та неналежне виконання трудових обов`язків, та дані порушення були протиправними, винними та носили систематичний характер. Також вказував, що зважаючи на систематичне порушення [PERSON] своїх посадових обов`язків, остання була правомірна звільнена. При цьому, факти порушень позивачкою трудової дисципліни задокументовано, а процедуру притягнення до дисциплінарної відповідальності дотримано. На підставі вище викладеного, просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що він працює на посаді водія тролейбуса №374 та перебуває з позивачкою в родинних відносинах є чоловіком останньої. Вказував, що 15.03.2022 року в салон тролейбуса зайшла пасажирка без маски, у зв`язку із чим позивачка зробила останній зауваження, після чого у них почався конфлікт. Вважає, що дружину притягнули до дисциплінарної відповідальності безпідставно, оскільки неодноразово при виконанні посадових обов`язків у позивачки виникали конфлікти із пасажирам через небажання дотримуватися карантинних обмежень та одягати захисну масу й відповідно декілька разів вони були змушені викликати працівників поліції. Суд, заслухавши пояснення сторін, покази свідка [PERSON] , дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного. Так, ч.1 ст.2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного\~судочинства є\~справедливий,\~неупереджений та\~своєчасний розгляд\~і вирішення\~цивільних справ\~з метою\~ефективного захисту\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~інтересів фізичних\~осіб,\~прав та\~інтересів юридичних\~осіб,\~інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно положень ст. ст.\~12,\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4\~ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2\~ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України). При цьому, згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, щосторони перебували в трудових відносинах, зокрема, [PERSON] з 29 березня 2016 року працювала на посаді кондуктора громадського транспорту в КП «Чернівецьке тролейбусне управління». Відповідно до Робочої інструкції кондуктора громадського транспорту, зі змістом якої [PERSON] ознайомлена, остання зобов`язана дотримуватись високої культури обслуговування та ввічливого ставлення до пасажирів, особливу увагу приділяти пасажирам з дітьми, похилого віку та інвалідам. Проявляти чуйність, людяність, максимум витримки до кожного пасажира, створювати для них необхідні зручності, на запитання давати чіткі відповіді, на вимогу пред`являти своє посвідчення (п.4.1.4.). Згідно п.4.2.8. Інструкції, при роботі на маршруті кондуктору забороняється вступати в конфлікт з пасажирами. Пунктом 7.9. Інструкції встановлено, що кондуктор несе відповідальність за допущення конфлікту з пасажиром тролейбуса. На підставі наказу №67-к від 11.03.2022 року «Про застосування дисциплінарного стягнення» КП «Чернівецьке тролейбусне управління» оголосило догану [PERSON] , яка перебуває на посаді кондуктора громадського транспорту за порушення трудової дисципліни, а саме: недотримання високої культури обслуговування та ввічливого ставлення до пасажирів, проявлення чуйності, людяності, максимум витримки до кожного пасажира, згідно п.4.1.4; вступу в конфлікт з пасажиром, згідно п.4.2.8; допущення конфлікту з пасажиром тролейбуса, згідно п.7.9 Робочої інструкції кондуктора громадського транспорту, затвердженої в.о. начальника Комунального підприємства «Чернівецьке тролейбусне управління». В подальшому, на підставі\~наказу КП «Чернівецьке тролейбусне управління» №139-к від 28.04.2022 року [PERSON] було звільнено з посади кондуктора громадського транспорту за систематичне неналежне виконання службових обов`язків згідно п.3 ст.40 КЗпП України, з яким [PERSON] була ознайомлена 29.04.2022 року, що підтверджується її підписом (а.с.52). \~ \~ \~ \~ При цьому, як встановлено судом та підтверджується дослідженими матеріалами справи, застосуванню дисциплінарного стягнення у вигляді догани до [PERSON] передували наступні обставини. Зокрема, на адресу КП «Чернівецьке тролейбусне управління» надійшов лист Департаменту транспорту та окремих питань комунального господарства Чернівецької міської ради №312 від 16.02.2022 (а.с.11) згідно якого 14.02.2022 р. на адресу Департаменту надійшло звернення жительки м. Чернівці [PERSON] щодо некоректної поведінки кондуктора тролейбуса №374, який здійснював перевезення пасажирів 12.02.2022 року. Зі змісту заяви [PERSON] від 12.02.2022 року, вбачається, що остання забігаючи в салон тролейбуса не встигла одягнути захисну маску, під час чого [PERSON] наказала останній покинути тролейбус, штовхнула в плече і розпочала суперечку (а.с.13). Окрім того, інформацію про вказаний інцидент [PERSON] розмістила в соціальній мережі «Фейсбук» в групі «Стоп Хам», як користувач [PERSON] (а.с.14-20). 09.03.2022 р. на письмову вимогу в.о. начальника КП «ЧТУ» про надання персональних пояснень для вирішення питання застосування дисциплінарного стягнення в порядку ст.149 КЗпП України (а.с.38), [PERSON] повідомила, що порушень трудової дисципліни не вчиняла (а.с.39 -40). Розгляд скарги на дії кондуктора тролейбуса було винесено на засідання кадрової комісії №7 від 11.03.2022 року, за результатами якої було вирішено за доцільне притягнути [PERSON] , до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за порушення трудової дисципліни, яке мало місце 12.02.2022 року. В подальшому, а саме 15.03.2022 року на адресу відповідача надійшла скарга жительки м. Чернівці [PERSON] , із якої вбачається, що 14.03.2022 року жінка заходила в тролейбус і при вході її почала виштовхувати кондукторка, мотивуючи це тим, що остання не вдягла маску, коли заходила в салон тролейбуса. Кондуктор вела себе неналежно, ображаючи пасажирку словесно, після чого кинула в лице купюру, якою остання розраховувалась за проїзд (а.с.64). Розгляд зазначеної скарги на дії кондуктора [PERSON] було винесено на засідання кадрової комісії 18.03.2022 року, однак, у зв`язку із перебуванням кондуктора Василю Н.В. на лікарняному, розгляд скарги було перенесено на перший день після виходу кондуктора з лікарняного (а.с.47-48). 28.04.2022 року на засіданні кадрової комісії було відібрано пояснення від [PERSON] щодо порушення останньою дисципліни, яка зазначила, що не відчуває провини, оскільки дотримувалась карантинних заходів (а.с.51). За результатами розгляду скарги [PERSON] , згідно з протоколом №11 засіданні кадрової комісії від 28.04.2022 року прийнято рішення про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з посади кондуктора (а.с.51-52) та на підставі наказу від 28.04.2022 року №139-к [PERSON] звільнено з посади кондуктора громадського транспорту за систематичне неналежне виконання службових обов`язків згідно п.3 ст.40 КЗпП України, з яким [PERSON] була ознайомлена 29.04.2022 року, що підтверджується її підписом (а.с.52). Так, положеннями ст. 43 Конституції України кожному громадянину гарантовано можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 21 КЗпП України\~визначено, що трудовий договір - угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до положень\~статті 139 КЗпП України\~працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Одним із видів юридичної відповідальності є дисциплінарна відповідальність. У сфері виконання найманої праці вона полягає в обов`язку працівника, який вчинив дисциплінарний проступок, давати звіт перед роботодавцем за свої протиправні дії та нести дисциплінарні стягнення, передбачені нормами трудового законодавства. Дисциплінарна відповідальність, як і будь-яка інша юридична відповідальність, має примусовий характер. Цей характер полягає в тому, що стосовно працівника, який вчинив дисциплінарний проступок, роботодавцем можуть уживатися заходи примусового впливу, примусова санкція, яка спричиняє для порушника певні негативні наслідки. Статтею 147 КЗпП України\~передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. При цьому, положеннями ст. 40 КЗпП визначено випадки розірвання трудового договору з ініціативи власника. Зокрема, пунктом 3 частини першої\~статті 40 КЗпП України\~визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного та громадського стягнення. При цьому, за передбаченими пунктом 3\~статті 40 КЗпП України\~підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (стаття 151 КЗпП України). У пункті\~22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»\~(зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40, пункту 1 статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями\~147-1,\~148,\~149 КЗпП України\~правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Таким чином, для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 частини першої\~статті 40 КЗпП України\~необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22 липня 2019 року в справі № 363/4221/16-ц (провадження № 61-28075св18). При цьому, згідно частини 2 статті 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у період дії воєнного стану норми\~статті 43\~Кодексу законів про працю України не застосовуються, крім випадків звільнення працівників підприємств, установ або організацій, обраних до профспілкових органів. За таких умов, суд приходить висновку, що процедура притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності за порушення трудового дисципліни КП «Чернівецьке тролейбусне управління» була дотримана оскільки перед винесенням наказу про звільнення [PERSON] з роботи до неї було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани за порушення трудової дисципліни та неналежне виконання посадових обов`язків, яка в силу вимог\~статті 151 КЗпП України, не була скасована чи погашена, а також не доведено в суді незаконність винесення догани, оскільки сама позивачка не заперечує факт конфлікту із пасажиром 12 лютого 2022 року, а тому наявні підстави для звільнення позивачки за пунктом 3 частини першої\~статті 40 КЗпП України. При цьому, доказів того, що даний конфлікт виник саме через недотримання карантинних обмежень та був спровокований пасажиром суду не надано, зокрема не надано суду даних щодо звернення позивачки до працівників поліції з приводу порушення пасажиром карантинних обмежень та складення відповідного протоколу. За таких обставин, суд приходить до висновку, що наказ про притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності прийняті роботодавцем із дотриманням передбаченого законом порядку, а також надано суду належні та допустимі докази на підтвердження систематичності невиконання [PERSON] своїх посадових обов`язків, а тому правові підстави для поновлення [PERSON] на посаді відсутні. Також, суд звертає увагу на те, що позивачка про накладення на неї дисциплінарного стягнень дізналась своєчасно, про що свідчать її підпис на документі й відповідно не спростувала доводів відповідача в частині наявності в її діях ознак систематичного порушення трудової дисципліни. За таких обставин, суд приходить до висновку, що факт порушення позивачкою посадових обов`язків підтверджується матеріалами справи, наказ про притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності прийняті роботодавцем із дотриманням передбаченого законом порядку, а також суду надано належні та допустимі докази на підтвердження систематичності невиконання [PERSON] своїх посадових обов`язків, а тому правові підстави для скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності та поновлення [PERSON] на посаді відсутні. На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що звільнення позивачки із займаної посади за п.3\~ст.40 КЗпП України\~відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства, а отже відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про скасування наказу про звільнення та поновлення позивачки на посаді. Враховуючи, що позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від\~\~вимог стосовно поновлення на роботі, то в даному випадку ці вимоги задоволенню також не підлягають.

Outcome: dismissed