Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-05 00:00:00

01.08.2022р. позивач звернулася до суду вищевказаним позовом, яким просить визнати дійсним договір фінансового лізингу від 23.02.2012р. №OD30GX0040300001, укладений між нею та Акціонерним товариством Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (далі - АК КБ "ПРИВАТБАНК"), та визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] . Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідно до заяви про приєднання до публічного договору №OD30GX0040300001, вона з власної волі приєдналася до договору з відповідачем на умовах, визначених Публічним договором про надання фінансового лізингу, що були розміщені на офіційному веб-сайті Банку www.privatbank.ua, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами складає договір фінансового лізингу. Датою укладання договору є дата підписання обома сторнами даної заяви - 23.02.2012року. Згідно цього договору вона, [PERSON] , прийняла у користування для проживання квартиру загальною площею 72,6кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Також нею з відповідачем був підписаний графік погашення кредиту. 05.06.2020р. нею, позивачем, було повністю сплачено вартість квартири за вищевказаним договором, про що свідчать довідка АТ КБ"ПРИВАТБАНК". Таким чином вона, позивач [PERSON] , виконала всі умови договору, сплатила за придбане майно грошові кошти, фактично володіє об`єктом нерухомості, договір не визнавався недійсним, тому вона набула право власності на спірний об`єкт нерухомості і правомірно володіє ним, у спосіб та на підставах, не заборонених законом, у відповідності до вимог чинного законодавства, однак не здійснила державну реєстрацію права власності через ухилення відповідачем від підписання нотаріального договору, тому вона змушена звернутися до суду. 03.11.2022 рок від представника відповідача Яковлєвої-Ангеловської О.А. надійшли письмові пояснення на позовну заяву, згідно яких вона підтвердила той факт, що позивачем дійсно виконані зобов`язання щодо погашення договору лізингу в повному обсязі, не погоджуючись з твердженням позивача, про те що відповідач ухилявся від нотаріального посвідчення договору після виконання зобов`язань, посилаючись на те, що співробітник банку з довіреністю неодноразово приїжджав до м.Болград для переоформлення предмету лізингу, звертався разом з позивачкою до приватного нотаріуса Агбун М.І. Болградського районного нотаріального округу Одеській області, але нотаріус не зміг здійснити нотаріальну дію посилаючись на те, що АТ КБ"ПРИВАТБАНК" або знаходиться у реєстрі боржників, або накладено арешт на його майно. Підстав чіткої відмови ані позивачу ані відповідачу на той час було незрозуміло. Тому представник відповідача просить розглянути позовні вимоги на власний розсуд на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Сторони у судове засідання не прибули, надали суду заяви про розгляд позову за їхньою відсутністю. Третя особа - яка не заявляє самостійних вимог, - приватний нотаріус Болградського районного нотаріального округу Агбун М.І. до суду також не прибула. Вивчивши доводи позову, розглянувши надані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.ст.12,13,81,84 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає цивільні справи не інакше, ніж за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд, таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги; кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи; письмові докази, як правило, подаються в оригіналі, але якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу; сторони зобов`язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті. Статтею 328 Цивільного кодексу (ЦК) України регламентовано, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу. Судом були встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини: - згідно витягу про державну реєстрацію прав за №34982118 від 27.07.2012 року відповідач є власником квартири [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 23.02.2012р., р.№955 (а.с.14); - згідно заяви про приєднання до публічного договору №OD30GX0040300001, що підписана 23.02.2012р., позивач [PERSON] , яка діє на підставі особистого волевиявлення, надала свою згоду на приєднання до публічного договору про надання фінансового лізингу визначених Публічним договором про надання фінансового лізингу, що розміщені на офіційному веб-сайті Банку www.privatbank.ua; ця заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами складає договір фінансового лізингу (а.с.15); - предметом договору фінансового лізингу є нерухомість згідно Специфікації, закладеної в Додатку №1 (а.с.17) до договору фінансового лізингу №OD30GX0040300001 від 23.02.2012р., а саме: лізингодавець передав, а позивач - лізингоодержувач - [PERSON] - прийняла у користування для проживання квартиру загальною площею 72,6кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; - сторонами, підписаний графік погашення кредиту (додаток №2 до договору фінансового лізингу від 23.02.2012р. №OD30GX0040300001, а.с.18-23); - згідно довідки АТ КБ "ПРИВАТБАНК" від 17.09.2021р., заборгованість за кредитним договором №OD30GX0040300001 від 23.02.2012р. - відсутня, дата закриття кредиту - 05.06.2020р. (а.с.24); - з технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] (а.с.27-28); - згідно звіту про незалежну оцінку житлової квартири загальною площею 74,5кв.м., житловою - 42,7кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що ринкова вартість її станом на 15.07.2022р. становить 221700грн. (а.с.29); - відповідно до заяви представника ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" Яковлєвої-Ангеловської О.А. - вона просить позов розглянути за її відсутністю та розглядати позовні вимоги на розсуд суду на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Положеннями ст.41 Конституції України регламентовано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ч.1ст.317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 318 ЦК України визначено, що усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. А частинами 1,2 ст.319 ЦК України регламентовано, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а відповідно до ст.16 ЦК України, - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п.1 ч.2 ст.16 ЦК України - одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Ст.392 ЦК України регламентовано, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним документу, який засвідчує його право власності. Таким чином, розглянувши спір всебічно, повно та об`єктивно на підставі наданих доказів, суд дійшов висновку, що вимоги позову є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки це буде ефективним захистом прав позивача на володіння, користування та розпорядження його приватною власністю, та, враховуючи порядок користування цим об`єктом нерухомості, що склався між сторонами, і який ніким не спростовано, а також враховуючи, що не вбачається обставин, які задоволенням позову будуть суперечити закону або порушувати права, свободи чи інтереси третіх осіб. Тому,

Outcome: approved