Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим будинком, мотивуючи свої вимоги тим, що він є власником частини житлового будинку [ADDRESS] , яка належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу № 3447 від 12.09.1996 року. Відповідачі зареєстровані, але ніколи не проживали в належній позивачу частині будинку, тому позивач просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позивач [PERSON] до судового засідання не з?явився про час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надіслав до суду заяву в якій просив розглянути справу без його участі, просив позовні вимоги задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ., [PERSON] , [PERSON] , які належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, про причину неявки суду не повідомили. Третя особа Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради до судового засідання не з?явився, про час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про причину неявки суду не повідомив. Третя особа орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району до судового засідання не з?явилась, від представника третьої особи [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника, що позовних вимог, просила прийняти рішення у відповідності до вимог чинного законодавства. Згідно ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними,суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено наступне. На підставі договору купівлі-продажу від 12.09.1996 року [PERSON] , 1961 року народження є власником 53/100 частини будинку [ADDRESS] , що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, та копією технічного паспорту. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. При вирішенні спорів, пов`язаних з користуванням жилими приміщенням в будинках і квартирах, які належать громадянам на праві приватної власності, зокрема про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, слід виходити з норм Глави 6 розділу ІІІ ЖК УРСР про користування жилими приміщенням в будинках (квартирах) приватного житлового фонду, а також положень статті 405 ЦК України. Частиною другою статті 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Згідно витягу з реєстру територіальної громади міста Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи за адресою [ADDRESS] зареєстровані відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , місце реєстрації відповідача [PERSON] невідомо. Далі, судом встановлено, що в спірному житловому будинку відповідачі не проживають, речей не зберігають, оплату за комунальні послуги не здійснюють, обовязку по утриманню житла в належному технічному стані не несуть. Як вбачається зі змісту ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Частиною 4 ст. 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місцем проживання її батьків (усиновлювачів) або одного із них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоровя, в якому вона проживає. В силу ст. 160 СК України місце проживання дитини визначається по місцю проживання батьків. Неповнолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає. Права неповнолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання неповнолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для неповнолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків. Неповнолітня дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками. Отже, системний аналіз цивільного та житлового законодавства дає підстави вважати, що неповнолітня дитина не може бути самостійним відповідачем за позовом про визнання її такою, що втратила права користування житлом, та зберігає або втрачає таке право автоматично разом з батьками. Інтереси дитини даним рішенням не порушуються з огляду на те, що неповнолітній [PERSON] , [INFO] , у будинку позивача не мешкає. Залишення неповнолітнього зареєстрованим в будинку позивача суперечило б ст.9 Конвенції про права дитини та ст.160 СК України. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов позивача підлягає задоволенню, оскільки відповідачі втратили право на користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком [ADDRESS] ,оскільки без поважних причин не користуються житловим будинком, який належить позивачу, понад 1 рік. Згідно з положеннями ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є достатньою підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку за місцем проживання. Питання про розподіл судових витрат позивачем не заявлено.

Outcome: approved