Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-21 00:00:00

У грудні 2021 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла зазначена позовна заява в якій позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 6485 грн 03 коп. Вимоги обґрунтовані тим, що 02 грудня 2005 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було підписано анкету заяву та заяву про ознайомлення з Умовами та правилами № Б/Н. та позивачем отримано кредитну картку Універсальна з коштами у розмірі 3000,00 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування. 04.01.2016 року кредитний рахунок Позивача було заблоковано, у зв`язку із тим, що позивач досягла «критичного» віку. [PERSON] , користуючись кредитними коштами, постійно сплачувала заборгованість за наданим кредитом. 02.06.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець P.O. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №4401, згідно з яким запропоновано стягнути заборгованість з [PERSON] на користь AT «КБ «Приватбанк» за кредитним договором №б н від 02.12.2005 року у розмірі 18931,84 грн. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19.08.2019 року у справі № 522/1602/19 визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Руслана Олеговича від 02.06.2017, зареєстрований в реєстрі за №4401. Під час виконання державним виконавцем другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) виконавчого провадження № 54549905 з виконання виконавчого напису приватного нотаріусу Швець P.O., зареєстрованого в реєстрі за №4401 від 02.06.2017, згідно з яким запропоновано стягнути заборгованість з [PERSON] на користь AT «КБ «Приватбанк» за кредитним договором №б/н від 02.12.2005 року у розмірі 18931,84 грн, з пенсії [PERSON] стягнуто та перераховано на користь AT КБ «ПРИВАТБАНК» 6485,03 грн. Представник позивача [PERSON] - адвокат Середа В.Ю. наголошує, що оскільки, виконавче провадження закінчено на підставі пункту 5 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» (тобто у зв`язку із визнанням виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню), то кошти перераховані до AT КБ «ПРИВАТБАНК», повинні бути повернутими. Також звернула увагу суду на те, що протиправними діями банку [PERSON] була завдана моральна шкода, яка полягає у стражданні та приниженні, яких вона зазнала внаслідок протиправних дій. Порушення її прав з боку AT КБ «ПРИАТБАНК» викликано у неї негативні емоції, внаслідок чого погане самопочуття, пригнічений настрій. Крім того, її вразило те, що картку було заблоковано, у зв`язку із досягненням «критичного» віку. Вказане взагалі є порушенням у першу чергу Конституції України та Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, у зв`язку з чим відшкодуванню підлягає моральна шкода у розмірі 50 000,00 грн. Ухвалою судді Приморського районного суду м. Києва від 14 грудня 2020 року цивільну справу за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк « Приватбанк» про стягнення безпідставно набутих коштів направлено до Печерського районного суду м. Києва за підсудністю. Ухвалою суду від 09.07.2021 року відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. 17.11.2022 року представник позивача - адвокат Роспотнюк В.О. подав до суду заяву про витребування доказів. Ухвалою суду від 17.11.2022 року у задоволенні заяви представник позивача про витребування доказів у цивільній справі за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк « Приватбанк» про стягнення безпідставно набутих коштів відмолено. 21 листопада 2022 року представник відповідача АТ КБ «Приватбанк» - Гайдамащук О.В. направив відзив на позов з викладенням своїх міркувань по суті предмету позову з посиланням на норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, та просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що кредитний договір , на виконання якого було вчинено виконавчий напис є дійсним, оскільки його недійсність не встановлена будь-яким судом/судовим рішенням. Кошти, що були стягненні з позивача в рамках виконавчого провадження, були перераховані Банком на погашення заборгованості за даним договором, шо утворилась внаслідок несвоєчасно виконання Позивачем умов договору з огляду невірним є застосування до спірних правовідносин ст. 1212 ЦК України. Крім того, позивачем заявлено позовну вимогу щодо стягнення безпідставно списаних коштів в сумі 6485,03 грн, а на підтвердження вказаного позивач посилається на довідку Другого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 05.10.2021. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Тобто виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами за кредитним договором. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 28 жовтня 2020 року у справі № 760 7792 14-ц. та у постанові від 17 грудня 2020 року №278/2177/15-ц. Також, представник відповідача зазначає, що позивачем не надано належних доказів, завдання моральної шкоди. Так, суду не надано доказів про блокування картки позивачки 04.01.2016 p., або ж вживанням працівниками банку такого терміну як «критичний вік» по відношенню до позивачки. Також, є не зрозумілим яким саме чином вираховувала позивачка суму шкоди, а саме з яких сум та витрат. 22.11.2022 року представник позивача подав до суду заяву в якій просив розгляд справи проводити у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Оцінивши надані суду докази, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог за наступних підстав. Як встановлено судом, 02.06.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець P.O. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №4401, згідно з яким запропоновано стягнути заборгованість з [PERSON] на користь AT «КБ «Приватбанк» за кредитним договором №б н від 02.12.2005 року у розмірі 18931,84 грн. Виконавчий напис був пред`явлений до примусового виконання. 18.08.2017 року постановою державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відкрито виконавче провадження № 54549905. В межах зазначеного виконавчого провадження постановою від 23.10.2017 року було звернуто стягнення на пенсію боржника - [PERSON] . Позивач не погодилась із виконавчим написом нотаріуса та звернулась до суду з позовом про визнання його таким, що не підлягає виконанню. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19.08.2019 року у справі № 522/1602/19 визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Руслана Олеговича від 02.06.2017, зареєстрований в реєстрі за №4401. Рішення набрало законної сили 23.09.2019 року. З відповіді В.о. начальника Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на запит адвоката Середи В.Ю., долученої до матеріалів справи, вбачається що 15.01.2020 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення викоавчого провадження № 54549905 відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», разом з тим, суду не було надано копії постанови про закінчення виконавчого провадження. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення 83 глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз статті 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Судом встановлено, що виконавчий напис рішенням суду було визнано таким, що не підлягає виконанню. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 08 вересня 2021 року у справі №201/6498/20 (провадження №61- 88св21), одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання, є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акта правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Суд не може прийняти до уваги заперечення відповідача викладені у відзиві, оскільки після визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, позивачу мають бути повернуті всі кошти, які стягнуті на виконання такого виконавчого напису. Тобто, з урахуванням встановлених судом обставин щодо визнання оскаржуваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, відпали правові підстави для набуття стягувачем та приватним виконавцем коштів в загальному розмірі 6485,03 грн., примусово стягнутих на виконання виконавчого напису, який визнаний таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з чим, до спірних правовідносин підлягає застосуванню стаття 1212 ЦК України. Зазначена позиція підтверджується зокрема Постановою ВС від 06.03.2019 р. по справі № 910/1531/18. На підтвердження викладених у позовній заяві аргументів представником позивача - адвокатом Роспотнюк В.О. було подано копії платіжних доручень про перерарухвання коштів стягнутих з [PERSON] згідно виконавчого напису № 4401 від 02.06.2017 на користь АТ КБ «Приватбанк». Враховуючи що сумарна сума стягнутих коштів відповідно до платіжних доручень № 81 від 18.01.2018; № 1125 від 23.04.2018; № 1310 від 10.05.2018; № 1539 від 29.05.2018; № 1819 від 19.06.2018; № 2311 від 13.08.2018; № 2665 від 10.09.2018; № 3140 від 17.10.2018; № 3412 від 30.10.2018; № 3678 від 21.11.2018; № 4087 від 22.12.2018; № 433 від 11.02.2019; № 1558 від 18.04.2019 становить 5796,61 грн, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь [PERSON] коштів у розмірі 5796,61 грн, підстава для отримання яких відпала у зв`язку з визнанням виконавчого напису таким що не підлягає виконанню рішенням суду, а відтак задовольнити позовні вимоги частково у цій частині. Суд вважає за необхідне зазначити, що в описовій частині позовної заяви предтавник позивача вказує, що [PERSON] було завдано моральної шкоди, яка виразилась у негативних переживаннях, стані постійної психоемоційної напруги, важкості виконання повсякденних обовязків, тимчасовій відірваності від активного суспільного життя, нервозності, дратівливості, порушенні сну, гіпертонічному кризі. Разом з тим, прохальна частина позовної заяви не містить вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача завданої моральної шкоди у розмірі визначеному [PERSON] , відтак підстави для стягнення з АТ КБ «Приватбанк» моральної шкоди на користь [PERSON] відсутні. Отже, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. За змістом ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Ураховуючи, що ціна позову становила 6485,03 грн, а позовні вимоги в цій частині задоволені судом на суму 5796,61 грн, що дорівнює 89,38% від ціни позову, стягненню з відповідача на користь держави підлягає сума судового збору в розмірі 908 грн пропорційно до частки задоволених позовних вимог (5796,61 грн. х 100% : 6485,03= 89,38% х 2270 грн). На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial