Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-18 00:00:00

Позивач Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» (далі - ТзДВ «СГ «Оберіг») звернулось до суду з позовом, відповідно до якого просить визнати недійсним з моменту укладення полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АР/1464900, за умовами якого було забезпечено транспортний засіб «Тесла», державний номерний знак [NUMBER] , мотивуючи свої вимоги тим, що 30.12.2020 року між позивачем та відповідачем було укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АР-1464900, за умовами якого було забезпечено транспортний засіб «Тесла», державний номерний знак [NUMBER] . 30.12.2020 року близько 13.00 години відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Тесла», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням відповідача [PERSON] , автомобіля «Форд», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , автомобіля « Сітроєн», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , автомобіля «КІА», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] .Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 19.03.2021 року відповідача було визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до відповідальності за ст. 124 КУпАП. Під час розслідування страхової справи позивачу стало відомо, що на момент вищезазначеної ДТП у відповідача був відсутній Поліс АР/1464900 від 30.12.2020 року, та був виписаний після ДТП. Даний факт підтверджується постановою про адміністративне правопорушення від 30.12.2020 року, схемою ДТП, підписами відповідача. А також полісом, в якому значиться, що страховий платіж сплачений після вказаної ДТП, а саме о 16.00 годині 30.12.2020 року. 27.01.2021 року агентом позивача [PERSON]. , що здійснив продаж Полісу відповідачеві, було написано пояснення, відповідно до яких він виписав Поліс АР/1464900 зі строком дії з 30.12.2020 року у зв`язку із проханням відповідача [PERSON] , зважаючи на його вік. Тобто на момент ДТП оспорюваний Поліс не було підписано сторонами, була відсутня його оплата. Таким чином, відповідач, діючи з умислом приховати від позивача факт настання ДТП, яка мала місце 30.12.2020 року близько 13.00 години, надав позивачу неправдиві відомості про істотні умови предмету договору страхування, тому позивач вимушений звернутись з даним позовом до суду. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23 листопада 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» до [PERSON] про визнання недійсним договору страхування, та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач [PERSON] не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений ухвалою суду від 23 листопада 2022 року строк, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що 30.12.2020 року між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» до [PERSON] укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АР/1464900, яким забезпечено цивільно-правову відповідальність власника транспортного засобу «Тесла», державний номерний знак [NUMBER] , строком дії до 29.12.2021 року. (а.с. 5) За даними протоколу про адміністративне правопорушення від 30.12.2020 року, та постанови Дарницького районного суду м. Києва від 19.03.2021 року у справі № 753/1862/21, 30 грудня 2020 року приблизно о 13-00 год. в м. Києві на вул. Бориспільське шосе [PERSON] , керуючи автомобілем «Tesla», д.н.з. [NUMBER] , в порушення п. 2.3, 12.1, 13.1 ПДР України не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілями: «Kia», н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , «Ford», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , «Citroen», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , що призвело до пошкодження транспортних засобів. (а.с. 6 зв.,12) Згідно схеми ДТП від 30.12.2020 року, Відповіді НПУ, відсутні дані про забезпечення транспортного засобу «Тесла», державний номерний знак [NUMBER] . (а.с. 7, 8) За даними Листа Управління патрульної поліції у м. Києві ДПП НПУ від 25.02.2021 року № 379аз/41/11/4/02-2021, 30.12.2020 року о 14.40 год. відносно [PERSON] , [INFO] , було прийнято постанову ДП18 № 276138 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовану не в автоматичному режимі, по ч. 1 ст. 126 КУпАП, та прийнято по справі рішення штраф 425,00 грн., за відсутність поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. (а.с. 11) Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, і також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права і обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Відповідно до ч.1 ст.626, ч.1 ст.627 та ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями ст. 979 Цивільного кодексу України визначено правову природу договору страхування як договору, за яким страховик зобов`язується у разі настання страхового випадку виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно зі ст. 982 Цивільного кодексу України істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства. У ч.1 ст. 631 Цивільного кодексу України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Отже, початок дії договору збігається з початком строку, узгодженого сторонами для його дії. При цьому загальними положеннями Цивільного кодексу України про договір, зокрема ч.2 ст. 631, передбачено, що договір набирає чинності з моменту його укладення, тоді як спеціальна норма ст. 983 ЦК пов`язує момент набрання чинності договором страхування з моментом унесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором. Отже, страховик та страхувальник при укладенні договору страхування вправі визначити момент набрання ним чинності інший, ніж з моменту внесення першого страхового платежу, що відповідатиме принципу свободи цивільно-правового договору, передбаченого ст. 627 Цивільного кодексу України, в тому числі визначити, що договір набирає чинності з моменту його укладення. Тобто момент укладення договору може не збігатися з моментом набрання ним чинності. При цьому юридичне значення має факт унесення страхового платежу. (постанова Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/7631/18) В ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного. Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов). Натомість нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків. Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним). Страховик подає інформацію про укладені та достроково припинені договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності до централізованої бази даних у порядку, встановленому у положенні про централізовану базу даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, яке затверджується Уповноваженим органом за поданням МТСБУ (стаття 11 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Договір страхування є нікчемним або визнається недійсним у випадках, встановлених цим Кодексом. Договір страхування також визнається судом недійсним, якщо: 1) його укладено після настання страхового випадку; 2) об`єктом договору страхування є майно, яке підлягає конфіскації (частина перша статті 998 ЦК України). У разі недодержання письмової форми договору страхування такий договір є нікчемним (частина друга статті 981 ЦК України). Аналіз вказаних норм свідчить, що договір страхування може бути нікчемним або оспорюваним. Нікчемність договору страхування має місце, зокрема, у разі: недодержання письмової форми договору страхування; неповідомлення страхувальником страховика про те, що об`єкт уже застрахований. Законодавець не пов`язує нікчемність договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності з неподанням інформації страховиком про укладені договори до централізованої бази даних. Тобто, невиконання страховиком свого обов`язку щодо подання інформації про укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності до централізованої бази даних не зумовлює його нікчемність. (постанова Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 759/24061/19) Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним з моменту укладення полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АР/1464900 від 30.12.2020 року, за умовами якого було забезпечено транспортний засіб «Тесла», державний номерний знак [NUMBER] , - оскільки судом встановлено, що оспорюваний договір складено та підписано сторонами 30.12.2020 року, що підтверджено позивачем у змісті позовної заяви; позивачем у позовній заяві також зазначено про внесення відповідачем першого страхового платежу саме 30.12.2020 року. Однак позивачем не долучено до матеріалів справи жодного доказу на підтвердження того факту, що спірний договір укладено після дорожньо-транспортної пригоди, не надано доказів того, що перший страховий платіж відповідачем внесено саме після дорожньо-транспортної пригоди. Крім того, суд критично оцінює в якості доказу укладення оспорюваного Договору вже після дорожньо-транспортної пригоди - постанову УПП у м. Києві від 30.12.2020 року, якою відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, з огляду на те, що в матеріалах справи відсутні докази про виконання позивачем свого обов`язку своєчасного надання інформації про укладення оспорюваного Договору страхування до централізованої бази даних у порядку, встановленому у положенні про централізовану базу даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, яке затверджується Уповноваженим органом за поданням МТСБУ (стаття 11 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») При цьому, як наголошено у постанові Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 759/24061/19: «невиконання страховиком свого обов`язку щодо подання інформації про укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності до централізованої бази даних не зумовлює його нікчемність.» Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» до [PERSON] про визнання недійсним договору страхування, є необґрунтованим, безпідставним та таким, що не підлягає до задоволення в повному обсязі. Відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed