Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною до [PERSON] у якій просить зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на підставі судового наказу Лебединського районного суду Сумської області № 580/1401/17 на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] з 1/4 на 1/6 частину усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом Лебединського районного суду Сумської області від 01.09.2017 № 580/1401/17 з позивача щомісячно стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення сином повноліття. Позивач указує на те, що 05.10.2018 він уклав шлюб із [PERSON] від якого [INFO] народилась донька [PERSON] . Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 15.08.2022 по справі № 950/1046/22 з нього на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Позивач вказує на те, що з часу видачі наказу Лебединського районного суду Сумської області від 01.09.2017 його становище як платника аліментів змінилось. На підставі ст. 192 Сімейного кодексу України позивач просить зменшити розмір аліментів, які з нього стягуються, оскільки з моменту видачі судового наказу змінився його сімейний та майновий стан, оскільки він утримує малолітню дитину від другого шлюбу та на даний час не працює. Ухвалою від 31.10.2022 судом відкрито провадження, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідач подала до суду відзив у якому проти позовних вимог заперечувала, просила відмовити в їх задоволенні. Зазначила, що їх спільний з позивачем син позбавлений батьківської любові та піклування, будь-якої участі у його житті з боку батька. Сімейним кодексом України передбачений принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того з ким проживає дитина. Позивач вказує, що у нього в другому шлюбі народилася дитина, яка потребує утримання, та на яку рішенням Лебединського районного суду стягнуто аліменти в розмірі 1/6 частини усіх видів доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму. На думку позивача його майнове становище змінилось у зв`язку з ухваленням рішення і саме цей факт є підставою для зменшення розміру стягуваних аліментів. Відповідач не погоджується із таким твердженням. Положення ст. 192 Сімейного кодексу України передбачають підстави зміни розміру аліментів, а саме як зміни матеріального так і сімейного стану, як самостійна підстава зміни розміру аліментів. Подане в якості доказу зміни матеріального стану рішення Лебединського районного суду Сумської області від 15.08.2022 по справі № 950/1046/22 не перебуває на виконанні. Позивач проживає разом із дружиною та донькою однією сім`єю. Звернення дружини позивача із позовом до суду, на думку відповідача, було здійснено з метою ухилення від сплати аліментів. Позивачем були надані додаткові пояснення на відзив у яких він зазначив, що як батько розуміє свій обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття та жодним чином не відмовляється від цього. Вказує на те, що з моменту видачі судового наказу, яким з нього стягуються аліменти на утримання сина, суттєвим чином змінилися обставини, а саме: сімейний стан (на утриманні перебуває донька [PERSON] , на утримання якої судом стягнуто аліменти) та змінився майновий стан (не має постійного заробітку, не перебуває на обліку безробітних у зв`язку із чим виникла заборгованість по аліментам, не має змоги знайти роботу). У зв`язку із наведеними обставинами позивач не має можливості сплачувати аліменти у раніше визначеному розмірі 1/4 частини його доходів. Щодо тверджень відповідача щодо його ухилення від сплати аліментів, вказав на те, що аліменти стягуються незалежно від перебування у шлюбі чи його розірвання та нараховуються від дня пред`явлення позову. Пред`явлення рішення до виконання залежить від волі стягувача, а не боржника. У судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав. Зазначив, що від сплати аліментів не відмовляється. Має заборгованість, однак погашає різними сумами за можливості. На даний час не працює, займається «підробітками» від яких має нестабільні доходи. Відповідач та її представник у судовому засіданні проти позовних вимог заперечували. Представник відповідача вказала на те, що [PERSON] фактично займається підприємницькою діяльністю, оскільки займається ремонтом автомобілів, а за місцем проживання у нього облаштоване усе необхідне для цього. На думку представника, позивач має належний майновий стан для сплати аліментів у тому розмірі, який визначено судовим наказом, а звернення до суду є способом ухилення від їх сплати. Заслухавши пояснення позивача, відповідача та її представника, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи та оцінивши надані доказі в їх сукупності, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що на підставі судового наказу від 01.09.2017, виданого Лебединським районним судом Сумської області по справі № 580/1401/17 із [PERSON] на користь [PERSON] щомісячно стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 15.08.2017 до досягнення сином повноліття (а.с. 16). Згідно з розрахунком, наданим Лебединським відділом ДВС від 21.10.2022 № 18359, заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів за вищевказаним наказом станом на 21.10.2022 складає 36249,96 грн. (а.с. 11-13). 05.10.2018 позивачем укладено шлюб із [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] (а.с. 9). Від указаного шлюбу [INFO] у позивача народилася донька [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 28.11.2018 Серії [NUMBER] (а.с. 10). Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 15.08.2022 по справі № 950/1046/22 із [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на час сплати аліментів, починаючи з 13.07.2022 і досягнення дитиною повноліття (а.с. 8). Звернувшись до суду позивача просить зменшити розмір стягуваних з нього аліментів на користь сина [PERSON] , оскільки з моменту видачі Лебединським районним судом Сумської області судового наказу змінився його сімейний та майновий стан, що відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України є підставою для зменшення розміру аліментів. Згідно з ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року (далі - Конвенція про права дитини) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 180 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При цьому ст. 192 Сімейного кодексу України передбачає підстави для зміни розміру аліментів. Так, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. В якості підстав для зменшення розміру аліментів позивач указує на зміни, які відбулися як в його сімейному так і матеріальному стані. Зокрема, у позивача [INFO] в другому шлюбі народилась донька [PERSON] . Крім того, як уже зазначено вище, рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 15.08.2022 з позивача на користь доньки стягнуто аліменти. У постанові від 21.07.2021 по справі № 691/926/20 Верховний Суд зазначив, що ст. 192 Сімейного кодексу України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: зміни і сімейного, і матеріального стану. Однак зміна сімейного стану є самостійною, не залежної від зміни матеріального стану, підставою для зміни розміру аліментів. В межах даної справи змінився сімейний стан позивача, а саме у нього народилась донька від другого шлюбу. Крім того, рішенням суду з позивача на утримання доньки було стягнуто аліменти. Представник відповідача із указаного приводу наголошувала на тому, що таке рішення не було звернено до примусового виконання та є способом ухилення позивачем від сплати аліментів. При цьому обставин зміни сімейного стану позивача ні відповідач ні її представник не заперечували. Суд не погоджується із таким твердженням представника оскільки відповідно до ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ про стягнення аліментів може бути пред`явлений протягом усього періоду, на який присуджено платежі, в даному випадку до досягнення [PERSON] вісімнадцятирічного віку. Крім того, представник відповідача стверджувала, що матеріальний стан [PERSON] дозволяє йому сплачувати аліменти у належному розмірі та не змінився у бік погіршення, оскільки він одержує кошти від ремонту автомобілів, здійснює перевезення використовуючи автобус батька, тобто фактично займається підприємницькою діяльністю, яку не зареєстрував та відповідно не сплачує податків та приховує офіційні доходи. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2)\~висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У даному випадку представником відповідача не було подано жодного доказу на підтвердження обставин належного матеріального стану позивача (в тому числі такого, що не погіршився), збільшення доходів, отримання додаткових благ тощо. Враховуючи викладені вище обставини, суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved