Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати відповідача [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право на проживання у квартирі [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивує тим, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення суду. Сторонами було укладено договір про поділ спільного майна подружжя, яким визначено, що квартира [ADDRESS] є їхньою спільною власністю, а також договір про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухомість. Позивачка зазначає, що таким чином вона та її син [PERSON] є співвласниками спірного житла та проживають у такому. Відповідач хоча зареєстрований у згаданій квартирі, однак не проживає у такій з грудня 2015 року, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має та нею не цікавиться. Перешкод у користуванні жилим приміщенням не чинилось. Факт реєстрації відповідача порушує її право на вільне розпорядження і користування майном, вона позбавлена права оформити субсидію. Ухвалою судді Залізничного районного суду м.Львова від 16.09.2022 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що відповідач є її колишнім чоловіком, та не проживає у спірному житлі з часу розірвання між ними шлюбу у 2015 році. Сторони майже не спілкуються, речей відповідача в квартирі немає, про свій намір повернутися за зареєстрованим місцем проживання відповідач не заявляв вже більше трьох років. Крім цього, власниками житла є позивачка та син сторін. Вона має намір скористатися пільгами встановленими державою для сплати за житло, однак з огляду на те, що відповідач зареєстрований у квартирі, не може цього зробити. В досудовому порядку спір із відповідачем вирішити не вдалося. Відповідач у судове засідання не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи, наслідки неявки повідомлявся шляхом надіслання судових повісток за адресою, вказаною у позовній заяві та за зазначеним позивачкою номером телефону. Відзиву на позов не подав. За таких обставин, відповідно до ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень представника позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивачки, свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Зі змісту ст.12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Положеннями 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 10.09.2015 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.10,11). Відповідно до копії договору про поділ спільного майна подружжя від 12.05.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Репетою О.М., копії договору про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухомість від 12.05.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Репетою О.М., оригінали яких оглянуті у судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] визначили, що квартира [ADDRESS] є їх спільною власністю, та належить кожному з них в рівних частках, а в подальшому [PERSON] (Батько) з метою припинення обов`язку по сплаті аліментів на користь малолітнього сина [PERSON] (Дитина), а Дитина, від імені якого діє законний представник [PERSON] (Мати), прийняла Ѕ частинуквартири [ADDRESS] (а.с.12-16). Згідно витягу-інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.10.2022 року, власниками кімнат 5,6 у квартирі [ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.29,30). Відповідно до копії витягу з Реєстру територіальної громади №96906 від 09.06.2022 року за адресою [ADDRESS] зареєстровано троє осіб: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.17). Згідно копії акту, складеного комісією в складі [PERSON] , [PERSON] 07.06.2022 року, при обстеженні кв. [ADDRESS] зі слів сусідів [PERSON] , [PERSON] було встановлено, що [PERSON] , [INFO] зареєстрований за вищевказаною адресою, але фактично не проживає з грудня 2015 року (а.с.18). Допитана як свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомила, що з 2014 року проживає у квартирі [ADDRESS] та є сусідкою позивачки. Починаючи з 2015 року чоловіка позивачки - [PERSON] вона зустрічала все рідше та протягом останніх шести років не бачила його. Зазначила, що у дворі відсутній також і його транспортний засіб. Оскільки позивачка працює кравчинею, свідок буває в неї вдома та повідомила, що речей [PERSON] в квартирі не бачила. Розмов із відповідачем, у яких би він повідомляв свідку про те, що планує повернутися та користуватися квартирою, у неї не було. Допитаний як свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомив, що з 1972 року проживає у квартирі [ADDRESS] та є сусідом позивачки. У квартирі [ADDRESS] кімнати 5,6 проживає [PERSON] з сином [PERSON] . [PERSON] він не бачив біля шести з половиною років та відповідач ніколи не повідомляв свідку про те, що планує повернутися та проживати у спірному житлі. Конституцією України в ст.41 та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. При цьому, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Права власника житлового будинку чи квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Крім цього, вирішуючи даний спір, суд бере до уваги, що гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь - яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У відповідності до ч.2 ст.167 ЖК України в разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.12.2020 року у справі №209/2642/18. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Виходячи з наведеного та враховуючи, що відповідач відсутній за місцем своєї реєстрації в квартирі [ADDRESS] з 2015 року, вибув з цього житла, змінив місце свого постійного проживання, в судовому засіданні не встановлено наявності домовленості між ним і власниками житла щодо продовження користування квартирою, з огляду на його правовий статус щодо цього житла, суд приходить до висновку, що [PERSON] слід визнати таким, що втратив право користування житлом - квартирою [ADDRESS] . Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 992, 40 грн. слід стягнути з відповідача.

Outcome: approved