Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-11 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів у якому просить: позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] ; стягувати з відповідачів аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 2618,00 грн, але мне менше 50 %прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з моменту подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття; передати малолітню [PERSON] , [INFO] органу опіки і піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації для подальшого влаштування дитини. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідач є матір`ю дитини [PERSON] . Дитини перебуває на обліку у позивача з 2016 року, як дитини яка перебуває у складних життєвих обставинах. З цього часу позивачем систематично проводяться бесіди з відповідачем щодо належного виконання батьківських обов`язків, попередження про адміністративну та кримінальну відповідальність з цього питання, однак жодних висновків відповідач з цього не робить. Батько дитини помер у 2020 році. Мати періодично перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Дитина навчається у середній школі. Санітарно-гігієнічні умови проживання дитини разом із матір`ю задовільні, дитини має окрему кімнату, рівень безпеки дитини у цій квартирі безпечний. Однак, на даний час дитини проживає разом із бабцею, оскільки матір вживає алкогольні напої та виганяє дитину з дому. Надано висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її дитини [PERSON] . У зв`язку із наведеними обставинами просить позбавити відповідача батьківських прав відносно дочки, у зв`язку із чим стягувати з неї аліменти на утримання дитини, а позов задовольнити. Відповідачем не подано відзив, який би містив заперечення на позов. 04 липня 2022 року ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 22 вересня 2022 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду за правилами загального позовного провадження. Представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю та просить такі задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи. У судове засідання сторони не з`явились, хоча повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи. Клопотань від відповідача про відкладення судового засідання не надійшло. Суд враховує обставину неподання відповідачем відзиву на позов та думку сторони позивача щодо можливості розгляд у справи у відсутності відповідача, яка викладена у заяві, а відтак суд постановив ухвалу, яка внесена до протоколу судового засідання, про заочний розгляд справи з дотриманням вимог, встановлених ст. 281 Цивільного процесуального кодексу України. Згідно з ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. Суд установив, батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . [PERSON] помер [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . 11 січня 2016 року прийнято наказ № 1 Службою у справах дітей та сім`ї Подільської районної у місті Києві державна адміністрація про постановку на облік малолітньої [PERSON] , [INFO] , яка перебуває у складних життєвих обставинах. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Відповідно до ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з ст.150 цього Кодексу батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток; поважати дитину; забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках, при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи, відмовити в позові про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад. Згідно зі ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Повертаючись до обставин справи, яка розглядається, суд зазначає, що дитина проживала з батьками за адресою - [ADDRESS] . У січні 2021 року, липні 2021 року санітарно-гігієнічні умови проживання для дитини були задовільні, квартира потребувала косметичного ремонту. Мати дитини разом із співмешканцем періодично зловживають спиртними напоями, внаслідок чого між ними відбуваються сварки. Неодноразово було здійснено виклики працівників поліції у зв`язку із вчиненням домашнього насильства. Разом із тим, суд установив, що відповідачка [PERSON] ознайомлена про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов`язків по утриманню, догляді та навчанню дитини. Родині було запропоновано роботу з психологом. Дані обставини підтверджено актами обстеження умов проживання дитини від 13 січня 2021 року та 06 липня 2021 року. Відповідно до акту оцінки рівня безпеки дитини від 13 січня 2021 року, проведеного комісією, у зв`язку із неналежним виконанням матір`ю батьківських обов`язків було проведено профілактичну бесіду щодо виховання та утримання дочки. Запропоновано допомогу психолога. Мати відмовилась підписувати акт. Згідно з акта оцінки потреб дитини [PERSON] від 13 січня 2021 року, проведеного комісією, надано висновок, що дитина знаходиться у пригніченому стані, у дитини немає умов для дистанційного навчання, конфліктна ситуація між матір`ю дитини та її співмешканцем негативно відображається на психологічному стані [PERSON] . Матір дитини потребує допомогу психолога та їй запропоновано пройти реабілітаційну програму від алкогольної залежності. 23 листопада 2021 року дитиною [PERSON] надано пояснення до позивача щодо проживання у бабці, оскільки за місцем її проживання постійно виникають сварки та бійки між матір`ю та її співмешканцем, матір вживає алкогольні напої, виганяє дитину з дому та забрала від дитини ключі від квартири. 18 лютого 2022 року бабцею [PERSON] подано заяву до позивача про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її дитини [PERSON] . Зазначає, що дійсно її внучка [PERSON] останнім часом проживає у неї за адресою - [ADDRESS] . Відповідно до висновку органу опіки і піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 15 листопада 2022 року, останні вважають за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] . Орган опіки і піклування наводить аргументи про те, що дитині проживати із матір`ю небезпечно через систематичне зловживання [PERSON] алкогольними напоями та введенням аморального способу життя; така не працює, не виконує батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дитини та з цього попереджалась про адміністративну та кримінальну відповідальність; від послуг психолога відмовляється. Таким чином, враховуючи обставини встановлені судом, які підтверджують доводи позивача про ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини, суд не встановив жодних даних із сторони відповідача щодо відсутності таких обставин. У зв`язку із вищевикладеним, суд прийшов висновку, що відповідач неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки відносно своєї дочки, безпричинно та свідомо самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не цікавиться її фізичним, духовним, моральним розвитком, а отже, позовна вимога про позбавлення батьківських прав обґрунтована, підставна, а відтак необхідно відповідача позбавити батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] . Разом із тим, суд застосовує спеціальні норми статей 141, 150, 164 Сімейного кодексу України, які регулюють спірні правовідносини та із врахування загальних положень на які посилався позивач у позовній заяві. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів, суд прийшов наступного. Беручи до уваги зазначені вище висновки, суд прийшов переконання, що відповідач не бере участі в утриманні дитини. Відтак, між сторонами виникли сімейні правовідносини, які врегульовані нормами глави 15 (обов`язок матері, батька утримувати дитину та його виконання) Сімейного кодексу України. Відповідно до ст.ст.180, 166 ч. 2, 3 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно з ст.181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Окрім цього, відповідно до ст.182 цього Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За таких обставин, суд прийшов переконання, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Попри те, суд враховує матеріальне становище дитини, яка перебуває на повному державному утриманні, матеріальне становище відповідачів через відсутність доказів скрутного матеріального становища останнього. Зважаючи на розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку у відповідності до законодавчих положень, суд прийшов висновку, що щомісячний розмір аліментів, необхідних до стягнення з відповідачів аліментів на утримання дитини, у розмірі 2618,00 грн, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, що буде достатнім, таким, який в змозі будуть сплачувати відповідачі з врахуванням обставин встановлених судом, починаючи із моменту подачі позовної заяви до суду, а саме із 23 червня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття, з подальшою індексацією грошової суми відповідно до закону. Разом із тим, суд застосовує спеціальні норми, які містяться у ст. ст. 181, 182, ч.3 ст. 166 Сімейного кодексу України. Суд приймає аргументи позивача, що наведені останнім як на підстави для стягнення аліментів, адже такі стверджуються належними і допустимими доказами, що містяться у матеріалах справи. Щодо подальшого влаштування дитини, суд прийшов наступного. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» органи опіки та піклування забезпечують вирішення питань щодо, зокрема надання опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, та застосування інших форм влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Аналогічне положення щодо діяльності таких органів передбачено у постанові Кабінету Міністрів України «Питання діяльності органів опіки і піклування» від 24 вересня 2008 року № 866. Таким чином, враховуючи, що батьки дитини позбавлення батьківських прав судовим рішенням, а відтак є необхідність передати дитину [PERSON] органу опіки і піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації для подальшого влаштування, а позовну вимогу задовольнити. Враховуючи наведене вище, суд прийшов переконання, про необхідність задоволення позову повністю. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 992,40 грн в дохід держави. Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved