Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-12 00:00:00

Позивач у червні 2019 року звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме те, що відповідач [PERSON] не проживала постійно та спільно на час відкриття спадщини із спадкодавцем [PERSON] , померлим [INFO] . Також позивач просить суд визнати відповідача [PERSON] такою, що не прийняла спадщину після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , у зв`язку із неподанням заяви про прийняття спадщини у встановлений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона є матір`ю [PERSON] , який помер [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме на 1/4 частину квартири [ADDRESS] . Зважаючи на те, що [PERSON] за свого життя не залишав заповіту на належне йому майно, то згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України спадкування майна після його смерті здійснюється за законом спадкоємцями першої черги. Таким чином, позивач, як мати спадкодавця [PERSON] , відноситься до спадкоємців першої черги за законом. Крім того, станом на дату своєї смерті [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] та був записаний батьком чотирьох дітей, матір`ю яких є відповідач [PERSON] , а саме: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Однак, позивач наголошує, що її син [PERSON] ще за свого життя, а саме з кінця 2015 року не лише припинив шлюбні стосунки зі своєю офіційною дружиною - [PERSON] , у зв`язку із чим з кінця 2015 року вони більше не проживали однією сім`єю, але_і_не_визнавав свого батьківства відносно четвертої дитини відповідача - [PERSON] , [INFO] , адже ще з кінця 2015 року не підтримував жодних шлюбних відносин із відповідачем, а тому не міг бути батьком народженої у травні 2017 року дитини. Позивач, як мати спадкодавця - [PERSON] , вчасно, у встановлений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк після смерті сина, звернулася до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори за місцем реєстрації проживання сина та місцезнаходженням спадщини, і подала державному нотаріусу Заяву про прийняття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON] . Окрім позивача протягом встановленого ст. 1270 ЦК України шестимісячного строку, тобто до 21.03.2019, ніхто більше із заявою про прийняття спадщини незвертався до нотаріуса за місцем її відкриття після смерті [PERSON] . Позивач вказує, що лише 17.04.2019, тобто вже після спливу шестимісячного строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори звернулася [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , із яким в неї зареєстровано шлюб. Попри фактичний пропуск [PERSON] шестимісячного строку, встановленого ст. 1270 ЦК України для подання заяви про прийняття спадщини, нотаріус прийняла заяву від [PERSON] , а також на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України визнала її таким спадкоємцем першої черги, яка вчасно прийняла спадщину, оскільки відповідач та спадкодавець на момент його смерті перебували у зареєстрованому шлюбі та їх місце проживання було зареєстровано за однією адресою у кв. [ADDRESS] . Однак позивач [PERSON] наголошує, що однакове місце реєстрації проживання спадкодавця [PERSON] та [PERSON] являється виключно формальним, недостовірним та необ`єктивним доказом їх спільного проживання, адже в дійсності відповідач не лише не проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, попри спільне місце реєстрації проживання у спірній квартирі, але і не проживала разом зі спадкодавцем майже останні три роки його життя, адже подружжя припинило шлюбні стосунки ще з кінця 2015 року та проживало окремо. [PERSON] звертає увагу суду, що нормою ч. 3 ст. 1268 ЦК України законодавець передбачив, що визначальною обставиною для визнання особи такою, що вчасно прийняла спадщину, попри пропуск шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини, являється не однакове місце реєстрації проживання, а саме фактичне спільне постійне проживання спадкоємця та спадкодавця на час відкриття спадщини. Тому на її думку, [PERSON] не є тим спадкоємцем, яка прийняла спадщину вчасно. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 05 серпня 2019 року по даній справі відкрито загальне позовне провадження. 13 липня 2020 року судом закрито підготовче провадження та призначено справи до судового розгляду по суті. У судове засідання27.10.2022 позивач не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, її представник надав заяву про розгляд справи без її участі, якою також позов підтримав, а також зазначив, що проти винесення заочного рішення суду не заперечує. У попередніх підготовчих судових засіданнях 28.01.2020 та 13.07.2020, а також судових засіданнях 04.12.2020 та 21.09.2021 представник позивача позов підтримував та просив його задовольнити. Відповідач у підготовчі судові засідання 28.01.2020 та 13.07.2020, а також у судові засідання 04.12.2020, 21.09.2021 та 27.10.2022 не з`явилася, про день, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, про причини неявки до суду не повідомила. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 та ч. 1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити у повному обсязі. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] [PERSON] , що підтверджується відповідним Свідоцтвом про смерть № [NUMBER] (а.с.19). Після смерті [PERSON] . Одинадцятою київською державною нотаріальною конторою 21.11.2018 до його майна заведено спадкову справу № 1093/2018 (а.с.68-98). Зокрема, як вбачається з вищевказаної спадкової справи до складу спадкового майна, що залишилось після смерті [PERSON] , увійшла 1/4 частина квартири [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 09.01.2007, виданим Комунальним підприємством «Служба замовника житлово-комунальних послуг» Оболонського району у м. Києві на підставі відповідного Розпорядження № 3149 від 09.01.2007, а також Інформаційною довідкою Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» № 474411 від 30.11.2018 (а.с.77, 84). Нормою ст. 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Зі згаданої вище спадкової справи вбачається, що [PERSON] за свого життя не залишав заповіту на належне йому майно. Як встановлено ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Дослідивши змістспадкової справи № 1093/2018, судом встановлено, що спадкоємцями першої черги за законом до майна померлого [PERSON] є його мати - позивач [PERSON] , його батько [PERSON] , дружина - відповідач [PERSON] , а також діти, законним представником яких є відповідач, [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] (а.с.68-98). Нормою ч. 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 4 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. [PERSON] у встановлений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк після смерті [PERSON] , а саме [INFO] ,звернулася до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори, що підтверджується Заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON] від 21.11.2018 (а.с.68). Також 21.11.2018 до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори звернувся батько померлого [PERSON] із Заявою про відмову від прийняття спадщини на користь матері померлого [PERSON] (а.с.68). 19 березня2019 року,у встановлений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк після смерті [PERSON] ,до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори звернулася [PERSON] у своїх інтересах, а також інтересах малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] із відповідною Заявою про прийняття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 1093/2018 (а.с.85). Встановлені вище обставини спростовують наведені позивачем відомості, що [PERSON] фактично пропустила строк на прийняття спадщини, що передбачений ст. 1270 ЦК України, оскільки остання звернулася до нотаріуса в межах шестимісячного строку для прийняття спадщини після померлого [PERSON] . Як передбачено нормою ч. 2 ст. 315 ЦПК України, окрім фактів, що мають юридичне значення, перелічених у ч. 1 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] повідомили суду, що станом на день смерті [PERSON] відповідач [PERSON] не проживала разом з ним Проте, беручи до уваги ті обставини, що відповідач протягом шестимісячного строку звернулася до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а не з пропуском такого строку, як про це зазначає позивач, суд вважає недоцільним встановлювати факт, що відповідач [PERSON] не проживала постійно та спільно на час відкриття спадщини із спадкодавцем [PERSON] , померлим [INFO] , оскільки встановлення даного факту не буде мати юридичного значення, адже відповідачем не пропущений строк для прийняття спадщини, що встановленийст. 1270 ЦК України. Відповідно задоволенню також не підлягає позовна вимога про визнання відповідача [PERSON] такою, що не прийняла спадщину після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , у зв`язку із неподанням заяви про прийняття спадщини у встановлений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк, що спростовується встановленими вище обставинами. На підставі викладеного, ст.1217, 1261, 1268, 1270 ЦК України,

Outcome: dismissed