Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Просить суд, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, стягнути з [PERSON] на свою користь грошові кошти у розмірі 50000 доларів США, 3% річних за весь час прострочення виконання грошового зобов"язання за період з 24.04.2019 року по день ухвалення рішення та судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що 23 квітня 2013 року між нею та відповідачкою [PERSON] було укладено договір позики, у відповідності до якого [PERSON] отримала від неї грошові кошти в розмірі 50000 доларів США, про що відповідачем була написана розписка від 23.04.2013 року із зобов"язанням повернути вказану суму через два роки. Договір позики було укладено у присутності двох свідків [PERSON] та [PERSON] . В подальшому, 23 листопада 2017 року, за взаємною згодою сторін термін виконання зобов"язання за даною розпискою було продовжено до 23.04.2019 року. Кошти відповідачем повернуті не були. У зв`язку із не виконанням відповідачем свого зобов`язання, змушений звертатися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 19.10.2020 року відкрито загальне позовне провадженні у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 17.12.2020 року призначено судову почеркознавчу експертизу. Ухвалою суду від 11.07.2022 року призначено судову додаткову почеркознавчу експертизу. Ухвалою суду від 16.05.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав та мотивів, які наведені у позовній заяві, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог. В судовому засіданні 08.06.2022 року представник відповідача [PERSON] заперечив щодо задоволення позову повністю. Підтримав заяву про застосування строків позовної давності. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є матір"ю [PERSON] , вона разом з [PERSON] була присутня під час укладення договору позики. Зазначила, що [PERSON] та [PERSON] куми, [PERSON] в той час займалася бізнесом, хотіла придбати нерухомість (приміщення у м.Здолбунів), яке здавати в оренду. [PERSON] звернулася до доньки [PERSON] , з проханням позичити кошти. Кошти донька позичила під заставу квартири, на яку вона доньці віддала документи. При написанні другої частини розписки вона теж була присутня. Заслухавши пояснення представників сторін, свідка, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволення. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Суд встановив, що 23 квітня 2013 року [PERSON] під розписку взяла в борг у [PERSON] 50000 (п"ятдесят тисяч) доларів США, терміном на два роки. В подальшому, 23 листопада 2017 року, за взаємною згодою сторін термін виконання зобов"язання за даною розпискою було продовжено до 23.04.2019 року. Отримані у позику грошові кошти на теперішній час відповідачем позивачу не повернуті. Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи №8782 від 07.12.2021 року: 1. Підпис в оригіналі Розписки від 23.04.2013 року, укладеної між [PERSON] та [PERSON] , доданою позивачем до позовної заяви, під написом: "За взаємною згодою сторін термін виконання боргових зобов"язань за даною розпискою продовжено до 23.04.2019р." - виконаний [PERSON] . 2. Відповісти на питання №2 ухвали суду від 25 серпня 2021 року "Коли було вчинено підпис від імені [PERSON] у оригіналі Розписки від 23.02.2013 року, укладеної між [PERSON] та [PERSON] , доданої Позивачем до позовної заяви, під написом "За взаємною згодою сторін термін виконання боргових зобов"язань за даною розпискою продовжено до 23.04.2019 року"? - не виявилося можливим у зв"язку з тим, що на даний час у Львівському науково-дослідному інституті судових експертиз відсутня необхідна прикладна база та спеціальне обладнання. 3. Напис в оригіналі Розписки від 23.04.13 року, укладеної між [PERSON] та [PERSON] , доданою позивачем до позовної заяви, під написом: "Розписка. Я [PERSON] , беру в борг у [PERSON] позику в сумі 50000$ тис. у.о. терміном на два роки (з 23.04.13 по 23.04.14 року) під заставу квартири за адресою [ADDRESS] , в присутності [PERSON] , [PERSON] 23.04.13" і підпис під ним - виконаний [PERSON] . Напис в оригіналі Розписки від 23.04.13 року, укладеної між [PERSON] та [PERSON] , доданою позивачем до позовної заяви, наступного змісту: "За взаємною згодою сторін термін виконання боргових зобов"язань за даною розпискою продовжено до 23.04.2019р. 23.11.2017" і підпис під ним - виконані [PERSON] . 4. Напис в оригіналі Розписки від 23.04.13 року, укладеної між [PERSON] та [PERSON] , доданою позивачем до позовної заяви, наступного змісту: "За взаємною згодою сторін термін виконання боргових зобов"язань за даною розпискою продовжено до 23.04.2019р. 23.11.2017" і підпис під ним - виконані [PERSON] . (а.с.7-14 Т.2). Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України (надалі -ЦК України) за договором позики позикодавець передає позичальникові у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду і якості. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Вирішуючи справу суд враховує, що позивач на підтвердження своїх вимог долучив до матеріалів справи оригінал розписки від 23.04.2013 року, складений відповідачем про те, що вона, [PERSON] під розписку взяла в борг у [PERSON] 50 000 доларів США, терміном на два роки. 23 листопада 2017 року за взаємною згодою сторін термін виконання зобов"язання за даною розпискою було продовжено до 23.04.2019 року (а.с.74 Т.1). Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Як роз`яснив Верховний суд України у постанові від 13 грудня 2017 року у справі №309/3458/14-ц від 13 грудня 2017 року, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Однак відповідач грошові кошти не повернув. Про неналежне виконання відповідачем свого обов`язку щодо повернення грошових коштів також свідчить наявність боргового документа (розписки) саме у кредитора, який долучив її до справи. В Постанові Великої Палати Верхового суду від 16 січня 2019 року ( справа № 464/3790/16-ц) зроблений наступний висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому, з огляду на положення ч. 1ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. При цьому відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Необхідність при цьому стягнення боргу саме в іноземній валюті ґрунтується на правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій в постановах від 04.07.2018 року по справі №761/12665/14-ц провадження №14-134цс18 та від 16.01.2019 року по справі №373/2054/16-ц провадження №14-446цс18. При цьому суд не повинен вказувати в резолютивній частині рішення еквівалент в гривнях, оскільки це внесе двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово, що слідує з постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 року №723/304/16-ц провадження №14-360цс19. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1,2 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, оскільки відповідач на час написання розписки мав в користуванні грошові кошти, належні позивачу, та сторони дійшли обопільної згоди про те, що такі кошти будуть перебувати у користуванні відповідача певний час, про що склали відповідну розписку, зазначене підтверджує факт укладення договору позики між ними та його умови. Знаходження розписки у позивача свідчить про невиконання відповідачем свого обов`язку про повернення боргу, а тому наявні підстави для стягнення боргу. На підставі викладеного, суд прийшов до висновку про наявність спірних правовідносин між сторонами, які відносяться до договірних зобов`язань, зокрема, позики, встановив, що права позивача відповідачем порушені, тому вони підлягають захисту, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача борг за договором позики у розмірі 50000 доларів США. Стороною відповідача заявлено вимогу про застосування строків позовної давності. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно зі ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Згідно з ст.257 та ч.3 ст.267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки та застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Суд вважає, що у цих правовідносинах слід застосовувати положення закону про загальний строк позовної давності тривалістю у 3 роки. Як встановлено в ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ч.5 ст.261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Так згідно поданого позивачем Договору позики, кінцевим терміном повернення позики є 23.04.2019 року. Позивач до суду з позовними вимогами звернувся 04.06.2020 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно наданого позивачем розрахунку 3% річних від суми невиконаного зобов`язання за період з 24.04.2013 року по день винесення рівшення становить 5457,53 долари США. Даний розрахунок проведено відповідно до вимог чинного законодавства та він є вірним і не спростований відповідачем. З огляду на викладене, суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних обґрунтованими, в зв`язку з чим вони підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача 10510,00 грн судового збору (а.с.9,10 Т.1). Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1,3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до п.1 ч.2\~ст.141 ЦПК України\~інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами у порядку, визначеному\~статтею 137 ЦПК України. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Як зазначено у ч.4-6 вказаної статті розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Так, на підтвердження здійснених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано: ордер, договір про надання правової допомоги від 21.05.2020 із зазначенням у ньому предмету договору та зобов`язання сторін, пункт 4.1. загальна вартість правової допомоги погоджена сторонами у сумі 20000 грн. Також представником позивача надано копії квитанцій на суму 20000 грн. Таким чином, судом встановлено, що позивач користувалася правовою допомогою, понесла витрати на правничу допомогу, при цьому суд зазначає про відсутність обов`язку присуджувати стороні, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved