Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-13 00:00:00

У серпні 2022 року позивач звернувся до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача, в якому просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість за період з 31.01.2020 по 30.11.2020 за кредитним договором №SAMDN03000157920861 від 07.05.2014 року у розмірі 6374, 93 грн., яка складається з наступного: 3326, 06 грн. нарахування інфляційних втрат, 3048, 87 нарахування 3% річних. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №SAMDN03000157920861 від 07.05.2014 року, згідно з якої отримав кредит у розімірі30000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг, та тарифами, які викладені на банківському сайті складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не надав своєчасно банку кошти на погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами. Прострочена сума заборгованості за тілом кредиту становить 110868, 35 грн. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач за період з 30.10.2020 року по 30.11.2020 року має заборгованість 6374, 93 грн., яка складається з наступного: 3326, 06 грн. нарахування інфляційних втрат, 3048, 87 нарахування 3% річних, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом. В позовній заяві та доданому до неї клопотанні позивач просив суд про розгляд справи за відсутності представника, у разі його неявки, не заперечуючи проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що підтримує відзив на позовну заяву, у задоволенні позову просив відмовити. У поданому відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що заперечує проти задоволення позовних вимог, так як заборгованість за договором, яка була стягнута з нього на користь АТ КБ «ПриватБанк» відповідно до рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська, була погашена ним в повному обсязі. Заборгованості перед позивачем відповідач не має. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, приходить до висновку, що позовна заява задоволенню не підлягає, з наступних підстав. Судом встановлено, що 07 травня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №SAMDN03000157920861 та додаткову угоду №1 до договору №SAMDN03000157920861, відповідно до умов яких останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом. 07.05.2014 року АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] підписана додаткова угода № 1 до договору №SAMDN03000157920861 про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки (арк.с.7). Відповідно до виписки по картковому рахунку позичальника [PERSON] за договором б/н за період з 07.05.2014 року по 29.06.2022 року, останній за період з 2014 року по 2019 рік користувався кредитними коштами (арк.с.8-39). Заочним Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 серпня 2018 року позовну заяву Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до\~ [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором\~ задоволено. Стягнуто з\~ [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором №SAMDN03000157920861 від 07 травня 2014 року, яка виникла станом на 28 березня 2018 року та складається із заборгованості за кредитом у розмірі 117000 гривень. Вирішено питання щодо стягнення судових витрат (арк.с.70-71). Відповідно до постанови державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про відкриття виконавчого провадження від 12.02.2019 року, відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 204/3925/18 виданого 05.10.2018 року, виданого Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості у загальному розмірі 118762 грн. (арк.с.72). Відповідно до постанови державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 01.10.2019 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 204/3925/18 виданого 05.10.2018 року, виданого Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська закінчено, у зв`язку з виконанням виконавчого документа в повному обсязі (арк.с.73-74). Відповідно до розрахунку позивача по клієнту [PERSON] за період з 31.01.2020 по 30.11.2020 року сума нарахувань інфляційних втрат складає 3326,06 грн., сума 3% річних складає 3048, 87 грн. (арк.с.6). Позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у позовній заяві стверджує, про виникнення у відповідача грошового зобов`язання за період з 31.01.2020 року по 30.11.2020 року, у зв`язку з заборгованістю за тілом кредиту у розмірі 110868,35 грн. за кредитним договором №SAMDN03000157920861 від 07 травня 2014 року, нарахованої на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, а саме: 3 % річних від простроченої суми заборгованості, а також індексу інфляції за прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Відповідно з даною нормою боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, за змістом ст. 625 ЦК України нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Судом встановлено, що відповідач мав борг перед позивачем, який було стягнуто за позовом позивача рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06.08.2018 року в сумі 117000 грн. (заборгованість за кредитом). З аналізу ст.ст.526, 599, 611, 625 ЦК України можна дійти висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Згідно ч.ч.1-2 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.\~\~\~Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Предметом позову у цій справі є стягнення 3% річних, індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання відповідачем, нарахованих за період з 30.01.2020 року по 30.11.2020 року. Відповідно до ст. 11 ЦК України зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлених актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Позивач, звертаючись до суду з вимогою про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат за період з 30.01.2020 року по 30.11.2020 року, не надав обґрунтування, стягнення суми саме за зазначений період. Разом з тим, судом під час розгляду справи встановлено, що судовим рішенням на користь позивача було стягнуто заборгованість за кредитним договором, яка була погашена відповідачем в повному обсязі у 2019 році, про що свідчить постанова про закінчення виконавчого провадження. Отже, підстав для нарахування відповідачу 3% річних, індексу інфляції, після 2019 року, у позивача не було. Отже, відповідно до ст. 11 ЦК України рішення суду може бути підставою виникнення цивільних прав та обов`язків у випадках, установлених актами цивільного законодавства, - за наявності прямої вказівки про це в законі, як установлено, наприклад, ч. 4 ст. 36, ст.ст.43, 46, частиною третьою статті 334, ч. 1 ст. 401, ч. 3 ст. 653 ЦК України. Відповідності до ст. 625 ЦК України право на звернення до суду з вимогою про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат існувало у позивача і на час пред`явлення позову про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, яким встановлювався факт прострочення відповідачем грошового зобов`язання, однак таким правом позивач на час пред`явлення позову про стягнення боргу за кредитним договором не скористався. Відповідач [PERSON] заборгованість за кредитним договором, яка була стягнута з нього відповідно до судового рішення, сплатив у 2019 році (арк.с.73-74). Відповідно до ч. 1ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, на підставі викладеного суд доходить висновку, про відсутність підстав для задоволення вимог позивача у повному обсязі, оскільки у відповідача не виникало нове зобов`язання перед позивачем на підставі рішення суду, яке виконано ним в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, так як позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, судові витрати зі сплати судового збору слід віднести на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed