Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-20 00:00:00

У жовтні 2022 року [PERSON] (далі позивач) звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] (далі відповідач), у якому просив стягнути з останнього на свою користь суму заборгованості в загальному розмірі 312\~076,73 грн. та витрати по сплаті судового збору. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.11.2019 року між сторонами укладено договір позики №16/11/19-1, за умовами якого позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі 152\~597,60 грн., а остання зобов`язалась повернути кошти до 16.02.2020 року. 04.11.2021 року укладено додаткову угоду, згідно з якими були внесені зміни у попередній договір та вказано, що позивач передає відповідачу грошові кошти у розмірі 157\~357,62 грн., а остання зобов`язалась повернути кошти до 16.01.2022 року. За період з 04.11.2021 року по 30.09.2022 року позичальником було сплачено 33\~561,00 грн. Оскільки за умовами договору сума позики має бути повернута у гривнях, що еквівалента курсу долару США станом на час здійснення платежу, то сума боргу за тілом позики становить 201\~926,40 грн. (1 долар США складає 41,60 грн.). Крім того, позивачем нараховано неустойку, передбачену п. 11 договору, у розмірі 110\~150,33 грн. за період з 17.12.2021 року по 24.02.2022 року. Оскільки у добровільному порядку відповідач не повернула кошти, позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом. У судове засідання позивач не з`явився, його представник подав заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, у якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, відзиву на позовну заяву не подала, конверти із судовими повістками повернулися без вручення із зазначенням працівника поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до ч. 6\~ст. 128 ЦПК України\~судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно п.3 ч.8\~ст. 128 ЦПК України\~днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Відповідно до п. 4 ч. 8\~ст. 128 ЦПК України\~днем вручення судової повістки є:\~\~день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно висновків Європейського суду з прав людини, зазначеного у рішенні у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» №12307 учасник справи, що повідомлений за допомогою пошти за однією із адрес, за якою він зареєстрований, але ухилявся від отримання судової повістки. Тому йому повинно було бути відомо про час і місце розгляду справи. Він також міг стежити за ходом його справи за допомогою офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду. Як передбачено п.2 ч. 7\~ст. 128 ЦПК України\~у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення (ч. 4 ст. 130 ЦПК України). Відповідно до\~ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Розгляд справи\~відбувається в\~судовому засіданні. Учасник\~справи має\~право заявити\~клопотання про\~розгляд справи\~за його\~відсутності (ч.ч. 1, 3 ст. 211 ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до вимог\~\~суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25.10.2022 у справі відкрито провадження у цивільній справі, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 16.11.2019 року [PERSON] та [PERSON] , уклали Договір позики №16/11/19-1 (далі - договір позики), за умовами якого позикодавець передав у власність позичальника грошові кошти у сумі 152\~597,60 грн., що на день укладення договору еквівалентно 6\~254,00 доларів США, а позичальник зобов`язалась повернути кошти у визначений строк. Сторони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню, буде 6\~254,00 доларів США за курсом АТ КБ «Приватбанк» на дату здійснення платежу, до 16.02.2020 року. За домовленістю сторін позика є безпроцентною (а.с. 4). По закінченню строку позики, договір може бути пролонговано за домовленістю сторін (п. 7 договору позики). Згідно п. 11 договору позики, у разі прострочення виконання зобов`язання (несвоєчасне повернення позики або її чергової частини за графіком позичальником за даним договором, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю неустойку у розмірі 1% від загальної суми заборгованості за кожен календарний день існування простроченої заборгованості. 04.11.2021 року на виконання п. 7 Договору позики №16/11/19-1 від 16.11.2019 року сторони внесли зміни в п. 1, 5, 6 договору, про що уклали додаткову угоду (а.с. 5). За додатковою угодою, позикодавець передав у власність позичальника грошові кошти у сумі 157 357,62 грн., що за курсом АТ КБ «Приватбанк» на день укладення договору еквівалентно 5 947,00 доларів США, а позичальник зобов`язалась повернути кошти у визначений строк. Сторони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню, буде 5 947,00 доларів США за курсом АТ КБ «Приватбанк» на дату здійснення платежу, до 16.01.2022 року. За домовленістю сторін позика є безпроцентною. П. 5 додаткової угоди закріплено графік повернення грошових коштів: 9\~181,62 грн., що еквівалентно 347 доларів США до 16.11.2021 року включно; 7\~938,00 грн., що еквівалентно 300 доларів США до 16.12.2021 року включно; 140\~237,80 грн., що еквівалентно 5 300 доларів США до 16.01.2022 року включно. Сторони домовились, що будь-які грошові розрахунки, які відбулися до моменту підписання даної угоди, не будуть враховуватись при майбутньому поверненні позики, а грошові кошти були передані позикодавцем позичальником в день підписання даної угоди, на підтвердження чого відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України позичальник надав позикодавцю власноруч написану розписку (п. 3 додаткової угоди). Вказана розписка про отримання відповідачем коштів у сумі 157\~357,62 грн. наявна у матеріалах справи (а.с. 3). Статтею 207 ЦК України\~передбачено, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно ч.1\~ст.1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (ч. 1 ст. 1047 ЦК України). Частиною 2\~ст. 1047 ЦК України\~допускається пред`явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. Відповідно до\~ч. 1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Разом з тим, станом на день звернення до суду з позовом відповідач свої зобов`язання за договором позики з врахуванням додаткової угоди не виконала. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1\~ ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом. При цьому, відповідно до ст. 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня. Законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 192 ЦК України). Грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях (ч. 1 ст. 533 ЦК України). Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч. 2 ст. 533 ЦК України). Згідно п. 1\~\~договору позики з врахуванням додаткової угоди, позикодавець передав у власність позичальника на безпроцентній основі грошові кошти в сумі 157\~357,62 грн., що еквівалентно 5\~947,00 доларів США. Отже, згідно з умовами цього договору, грошові зобов`язання позичальника виражені в національній валюті України - гривні з визначенням грошового еквівалента - долара США. З тексту договору вбачається, що гроші були отримані у гривні. Враховуючи, що умовами договору чітко передбачено надання грошей в позику в національній валюті України, а саме 157\~357,62 грн., така ж сума коштів і має повертатись позикодавцю. До подібних висновків дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 13.02.2019 року у справі № 757/21343/15-ц. Позивач, при зверненні до суду з даним позовом вказував, що за період з 04.11.2021 року по 30.09.2022 року відповідач повернула позивачу 33\~561,00 грн. Вказана обставина відповідачем не спростована. Таким чином, сума неповернутих коштів складає 157\~357,62 грн. - 33\~561,00 грн. = 123\~561,00 грн., яку слід стягнути з відповідача у судовому порядку. Щодо стягнення неустойки за п. 11 договору позики варто зазначити, що у наданому розрахунку проведені нарахування не період з 17.12.2021 року по 24.02.2022 року. При цьому, сам позивач зазначав, що відповідач повернула йому 33\~561,00 грн. за період з 04.11.2021 року по 30.09.2022 року. Доказів повернення конкретної суми коштів у певний час надано не було. При цьому, умовами додаткової угоди передбачалось повернення визначеної суми коштів до певного періоду, а саме, до 16.11.2021 року (9\~181,62 грн.), 16.12.2021 року (7\~938,00 грн.) та 16.01.2022 року (140\~237,80 грн.). Враховуючи загальну повернену суму коштів за період з 04.11.2021 року по 30.09.2022 року у розмірі 33\~561,00 грн., судом нараховано неустойку за п. 11 договору позики на загальну суму неповернутих коштів у розмірі 123\~561,00 грн. за період з 17.01.2022 року по 24.02.2022 року за допомогою\~програми системи\~«Ліга-Закон»\~\~в розділі\~«корисні інструменти», що становить 48\~278,85 грн., що слід стягнути з відповідача на користь позивача. Також суд вважає за необхідне додатково зазначити, що у наявній у матеріалах справи додатковій угоді від 04.11.2021 року зазначена її назва як «Додаткова угода до Договору позики №17/07/19-4 від 17 липня 2019 року», але за її умовами вбачаються зміни саме у Договір позики №16/11/19-1 від 16.11.2019 року. Вказаною додатковою угодою вносились зміни у договір позики в частині його пролонгації згідно приписів п. 7, будь-які додаткові кошти позичальнику не надавались. На підставі\~повного,\~всебічного та\~об`єктивного розгляду\~справи,\~суд вирішив\~стягнути з\~відповідача на\~користь позивача\~грошові кошти\~боргу\~за\~договором позики №16/11/19-1 від 16.11.2019 року з врахуванням додаткової угоди від 04.11.2021 року в розмірі заборгованості за основним боргом в сумі 123\~796,62 грн. та неустойку за п. 11 договору позики №16/11/19-1 від 16.11.2019 року за період з 17.01.2022 року по 24.02.2022 року у сумі 48\~278,85 грн., що разом становить 172\~075,47 грн. При цьому, у судовому засіданні позивач не довів вірність наданого ним розрахунку, а тому, судом було здійснено свій розрахунок, обґрунтування якого описано у мотивувальній частині даного рішення. Згідно\~ст.141 ЦПК України\~слід стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1\~720,75 грн.

Outcome: partial