Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Царичанського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] , третя особа: Царичанська селищна рада Дніпропетровської області, про позбавлення права користування житлом. Вказує, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] . У будинку з нею зареєстрований її колишній чоловік - [PERSON] . Рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2019 року шлюб між ними розірвано та із 06 січня 2020 року відповідач у належному їй будинку не проживає. Так як у її будинку зареєстрований відповідач, у неї постійно виникають складнощі у зв`язку з отриманням соціальних виплат. Між нею та відповідачем не укладались жодні цивільно-правові угоди про користування житловим приміщенням, витрати на утримання житлового будинку. Відповідач не проживає за місцем реєстрації більше ніж один рік. Добровільно відповідач не бажає знятись з реєстрації. На підставі викладеного, прохає позбавити [PERSON] права користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] та її представник адвокат Бойко Ю.О. в судове засідання не з`явились, від позивача [PERSON] та її представника 09.12.2022р. до суду надійшли заяви, в яких вони прохали розглянути справу у відсутність позивача та її представника, позивач заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення в справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи в суді, причини неявки суду не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи чи розгляд справи у його відсутність, будь-яких інших клопотань до суду не надіслав. Третя особа - представник Царичанської селищної ради Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, раніше до суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника Царичанської селищної ради Дніпропетровської області, проти задоволення позову не заперечують. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що позивачу [PERSON] на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 11.02.2005р. та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 11.02.2005р. (а.с.5-8). Згідно довідки виконавчого комітету Царичанської селищної ради Дніпропетровської області №115 від 20 січня 2021 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Відповідно до акту обстеження умов проживання [PERSON] , мешканки [ADDRESS] , [PERSON] з січня 2020 року за адресою: [ADDRESS] не проживає (а.с.10). Відповідно до рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 11.11.2019р. шлюб між позивчем [PERSON] та відповідачем [PERSON] розірвано (а.с.11). Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Права власника житлового будинку, визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української PCP, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Статтею 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Також ст. 391 ЦК України надає власнику майна право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ст. 310 Цивільного кодексу України, фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Відповідно ст. 150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Так, судом встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , однак за вказаною адресою не проживає з січня 2020 року. На підставі ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом. Таким чином, при вирішенні питання про втрату права на користування жилим приміщенням з`ясуванню підлягає як строк його відсутності, так і поважність причини такої відсутності. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ч. 3 ст. 81 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Наведені докази підтверджують те, що [PERSON] не проживає у вказаному будинку більше двох років, без поважних причин, тому суд вважає, що він втратив право користування вказаним житлом. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати з оплати судового збору в розмірі 908.00 грн.

Outcome: approved