Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-19 00:00:00

04.08.2022 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа орган опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів. Позов обґрунтовується тим, що сторони мають двох спільних малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . У шлюбі сторони не перебувають, спільне життя між позивачем та відповідачем не склалося. У квітні 2021 року відповідач покинув позивача з дітьми та виїхав, наскільки відомо позивачу, спочатку закордон до Республіки Білорусь, а потім на тимчасово окуповану територію України до м. Донецька, та припинив будь-яке спілкування. Жодної допомоги на утримання дітей відповідач не надає. Домовленості щодо місця проживання малолітніх дітей сторони не досягли. Оскільки наразі на території України проходять бойові дії у зв`язку з російською збройною агресією проти України, виникають питання щодо зміни місця проживання позивача з дітьми, в тому числі і виїзду закордон, постановки на облік в державні установи та інші заклади. В досить багатьох випадках вчинення зазначених дій відносно дітей зумовлює необхідність отримання згоди батька. Проте, відповідної згоди позивач отримати не може, тому звертається до суду з цим позовом. Позивач створила належні умови для проживання з дітьми та забезпечує всім необхідним для повноцінного розвитку дітей без участі батька. Оскільки дохід відповідача невідомий, позивач вважає за можливе визначити розмір аліментів у частці від доходу (заробітку), а саме однієї третини на утримання двох дітей. Враховуючи викладене, просить задовольнити позов. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 09.08.2022 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 08.12.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання сторона позивача не з`явилася, представником було подано через канцелярію суду заяву, з якої вбачається, що він позовні вимоги підтримує, просить розглядати справу без його участі та участі позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання, як і у попередні підготовчі засідання, не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся в порядку, передбаченому процесуальним законом. Відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. Третя особа у судове засідання також не з`явилася, в матеріалах справи міститься висновок органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання дітей. Суд за письмовою згодою представника позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [INFO] у [PERSON] народився син - [PERSON] , та [INFO] - [PERSON] , батьком яких є [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] , [NUMBER] . Сторони у зареєстрованому шлюбі не перебували. Згідно з наданої в позові інформацією, спільне життя між позивачем та відповідачем не склалося, діти проживають разом з матір`ю, відповідач проживає у м. Донецьк та участі у вихованні та спілкуванні з дітьми не приймає. За доводами сторони позивача, [PERSON] дітям створені належні умови для проживання та повноцінного розвитку, тому доцільним є визначення місця проживання синів разом з матір`ю. За положеннями ч. 2 ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини. При цьому, згідно з ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з ч. 1 ст. 161 цього Кодексу, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішено органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Так, з матеріалів справи вбачається, що підтверджено належними та допустимим доказами зі сторони позивача та не спростовано жодним чином відповідачем, що позивач разом з дітьми проживають в орендованій квартирі за адресою: [ADDRESS] , переїзд до якої зумовлений тим, що старший син, [PERSON] , навчається в приватному закладі освіти «УОЛД СКУЛ», який знаходиться за адресою: вул. Ломоносова. 83А, м. Київ. При цьому, позивач забезпечений власним житлом, є співвласником квартири [ADDRESS] , а саме 1/3 частки у праві власності. Позивач є фізичною особою-підприємцем та має від господарської діяльності дохід, необхідний для забезпечення синів всім необхідним для життя та повноцінного розвитку. Крім того, від Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації 07.12.2022 року надійшов висновок органу опіки та піклування, з якого вбачається, що діти проживають разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . За результатом обстеження житлово-побутових умов проживання за вказаною адресою працівниками Служби у справах дітей та сім`ї 06.10.2022 року з`ясовано, що умови для проживання, виховання та розвитку дітей створені належним чином. Для дітей виділена окрема кімната, у якій наявні 2 спальних місця, шафа-купе для одягу, стіл для занять, також наявні речі: іграшки, книги та одяг, відповідно до віку, статі та сезону. 10.11.2022 року фахівцем Голосіївського районного в місті Києві центру соціальних служб за місцем проживання матеріалах та дітей проведено оцінку потреб сім`ї та встановлено, що потребі дітей задовольняються в повному обсязі, мати на належним чином виконує свої обов`язки та має батьківський потенціал. Малолітній [PERSON] відвідує ТОВ «Садок Європейський». Малолітній [PERSON] відвідує приватний заклад освіти «УОЛД СКУЛ», за інформацією якого з приводу навчального процесу викладачі спілкуються і контактують з матір`ю, яка проявляє інтерес щодо успіхів дитини, приводить та забирає сина зі школи. Батько протягом останніх двох років жодного разу в навчальному закладі не з`являвся, не цікавився навчальним процесом сина. [PERSON] зареєстрована як фізична особа-підприємець та має стабільний дохід, надала підтверджуючі документи, що ознак наркологічних та психічних захворювань не має. [PERSON] зареєстрований за адресо: [ADDRESS] , місце проживання невідомо. Рахунки, відкриті [PERSON] у банківських установах, арештовані за постановою про арешт коштів боржника від 11.12.2018 року в межах суми звернення в розмірі 4 921 742,10 грн. Батько запрошувався на засідання комісії з питань захисту прав дитини засобами зв`язку Viber за наявними у позовній заяві номером телефону. За даним висновком орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання [PERSON] та [PERSON] разом з матір`ю - [PERSON] . З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а, перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Суд звертає увагу також на те, що в Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року (принцип 6), проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27.09.1991 року, наголошується, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Виходячи з рівності прав матері та батька, у п. 1 ст. 9 Конвенції, визначено правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини, при цьому діти мають право на належне спілкування та допомогу. Дані гарантії закріплені і в інших нормативних документах щодо охорони дитинства. Так, одним із завдань Сімейного кодексу України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (ст. 1). Відповідно до ч. 4 ст. 150 СК України батьки повинні поважати дитину. Статтею 155 цього ж Кодексу встановлено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Тобто, можна зробити висновок, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, поведінка батьків повинна бути такою, щоб дитина сама прагнула до них. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 76 визначає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Слід звернути увагу, що [PERSON] , який є батьком малолітніх дітей, відносно яких розглядається питання щодо визначення місця проживання, у призначені судом підготовчі та судове засідання не з`явився, жодного разу не поцікавився ходом розгляду справи та не надав жодних документів та аргументів щодо обставин, зазначених у позові. Виходячи з вимог чинного законодавства та наявних у справі доказів, суд вважає, що проживання дітей з матір`ю буде відповідати їх інтересам, а тому вимога позивача підлягає задоволенню. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітніх дітей, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує всі обставини, що мають істотне значення, відповідно до ст. 182 СК України: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Виходячи з норм чинного законодавства, відповідач зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, створювати необхідні умови для її розвитку та життя нарівні з позивачем, тобто витрати на утримання дитини мають нести спільно обоє батьків. Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Частиною 1 ст. 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача на утримання малолітніх синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 04.08.2022 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням задоволення позову відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача також на користь позивача та держави підлягає судовий збір у розмірі - по 992,40 грн.

Outcome: approved