Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-22 00:00:00

У липні 2022 року представник позивача [PERSON] від імені та в інтересах позивача [PERSON] звернулася до суду з цим позовом. Позовні вимоги представник позивача мотивувала тим, що [INFO] померла [PERSON] . Позивач є спадкоємцем [PERSON] за заповітом, спадщину прийняла, за її заявою приватним нотаріусом Носівського районного нотаріального округу Дмитренко В.М. відкрито спадкову справу. Позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 2,9227 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Носівської міської ради Чернігівської області, що належала спадкодавцеві. Крім того, після смерті [PERSON] залишилася спадщина у виді земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва № 483 (сіножаті) площею 0,41 га, кадастровий номер 7423810000:02:002:0683 та № 479 (пасовище) площею 0,48 га, кадастровий номер 7423810000:02:002:1279, що розташовані в межах Носівської міської ради Чернігівської області. На ці земельні ділянки було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж в натурі (на місцевості), відповідно до якої площа земельної ділянки з кадастровим номером 7423810000:02:002:0683 становить 0,4131 га, а земельної ділянки з кадастровим номером 7423810100:02:002:0130 становить 0,4821 га. [PERSON] було надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо організації земельних часток (паїв) по кормових угіддях щодо складання документів, що посвідчують право власності\~ на вказані земельні ділянки колишнього КСП ім. Фрунзе та включено її до списку громадян-власників сертифікатів на земельну частку (пай) за № 237, яким передаються у власність вказані земельні ділянки у відповідності до розпорядження голови Носівської РДА від 04 березня 2008 року № 52. Державні\~ акти на зазначені вище земельні ділянки на ім`я [PERSON] було виготовлено, але вона їх за життя не отримала, тобто не завершила процедуру приватизації. Ці земельні ділянки не було зареєстровано в Державному земельному кадастрі. У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ці земельні ділянки нотаріус відмовив, оскільки приватизація земельних ділянок не завершена видачею правовстановлюючих документів, про що винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Тому представник позивача просила суд визнати за позивачем у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] право на завершення приватизації земельних ділянок площами 0,4131 га, кадастровий номер 7423810000:02:002:0683, та 0,4821 га, кадастровий номер 7423810100:02:002:0130, які призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва й розташовані на території Носівської міської ради Чернігівської області, та одержання документів, що посвідчують право власності на ці земельні ділянки, на ім`я позивача [PERSON] . У судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, до початку розгляду справи по суті представник позивача подала до суду заяву, у якій указала, що вона підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить їх задовольнити, розгляд справи проводити без участі позивача та представника позивача. У судове засідання представник відповідача не з`явилася, але до початку розгляду справи по суті подала до суду заяву, у якій зазначила, що Носівська міська рада визнає позовні вимоги, не заперечує проти задоволення позову, просила розгляд справи проводити без участі представника Носівської міської ради. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд проводить судове засідання за відсутності учасників справи та вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок. У судовому засіданні встановлено, що розпорядженням Носівської районної державної адміністрації Чернігівської області № 52 від 4 березня 2008 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) по кормових угіддях колишнього КСП імені Фрунзе Носівської міської ради та передачу їх у власність громадян» було передано [PERSON] у приватну власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва земельні ділянки площами 0,41 га (сіножать) № 483 та 0,48 га (пасовища) № 479, які розташовані на території Носівської міської ради Чернігівської області, що підтверджується копією повідомлення відділу у Носівському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 15 червня 2021 року та копією додатка № 4 до відповідного розпорядження списку громадян-власників сертифікатів на земельну частку (пай) колишнього КСП ім. Фрунзе Носівської міської ради Носівського району, яким передаються у власність земельні ділянки (паї) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а. с. 12, 13-14). Відповідно до повідомлення відділу у Носівському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області № 29-25-0.32-32/112-21 від 15 червня 2021 року [PERSON] передано у власність земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва № [NUMBER] площею 0,41 га, кадастровий номер 7423810000:02:002:0683 (сіножаті) та № 479 площею 0,48 га, кадастровий номер 7423810000:02:002:1279\~\~\~ (пасовище).\~\~\~\~\~ Державні\~\~ акти на право власності на земельні ділянки гр. [PERSON] не видавались. [PERSON] внесена до Списку громадян-власників сертифікатів на земельну частку (пай) колишнього КСП ім. Фрунзе Носівської міської ради Носівського району, яким передаються у власність земельні ділянки (паї) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за № 237 (а. с. 12). Отже, [PERSON] відповідно до вимог чинного законодавства розпочато процес приватизації зазначених вище земельних ділянок, але за життя не отримано правовстановлюючих документів на ці земельні ділянки та не зареєстровано право власності на них.\~ Судом установлено, що [INFO] [PERSON] померла, про що відділом ДРАЦС реєстраційної служби Носівського РУЮ у Чернігівській області складено актовий запис від 07 жовтня 2014 року за № 211, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 8). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 23 жовтня 2004 року [PERSON] , державним нотаріусом Носівської державної нотаріальної контори, яким усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати і на що вона за законом матиме право, заповідала [PERSON] , що підтверджується копією заповіту (а. с. 48) та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 49). Отже, спадкування після її смерті здійснюється за заповітом, і позивач є спадкоємцем [PERSON] за заповітом. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України\~ спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що до майна померлої [PERSON] приватним нотаріусом Носівського\~\~\~ районного\~\~\~\~ нотаріального\~\~\~ округу\~\~\~ Дмитренко\~\~ В.М. заведено спадкову справу за № 43/2014. Із копії спадкової справи до майна померлої [PERSON] № 43/2014 (а. с. 45-123) убачається, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] , подавши в установлений законодавством шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Спадкоємиця отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок та земельну ділянку площею 2,9227 га, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Носівської міської ради Чернігівської області, яка належала спадкодавцю на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 404130. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину, немає. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. У судовому засіданні встановлено, що позивач зверталася до приватного нотаріуса Ніжинського районного нотаріального округу Чернігівської області Дмитренко В.М. із заявою про видачу їй свідоцтв про право на спадщину за заповітом за земельні ділянки площею 0,41 га (сіножаті), кадастровий номер 7423810000:02:002: 0683, та площею 0,48 га, кадастровий номер 7423810000:02:002:1279, що належали померлій [INFO] [PERSON] . Однак, нотаріус відмовила позивачеві у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на зазначені земельні ділянки, оскільки спадкоємцем не були подані документи, які підтверджують наявність на момент відкриття спадщини (день смерті) права власності в [PERSON] на земельні ділянки, що підтверджується постановою приватного нотаріуса Дмитренко В.М. про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 212/02-31 від 14 грудня 2021 року (а. с. 11). Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини відповідно до ст. 1218 ЦК України входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1225 ЦК України, п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п. «г» ст. 81, ч. 1 ст. 131 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 ЗК України. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ листом від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування» роз`яснив, що в разі, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця. Право на завершення процедури приватизації та отримання земельних ділянок у власність, яке належало померлій [PERSON] на момент відкриття спадщини, не припинилося внаслідок її смерті. Отже, це право переходить у спадок її спадкоємцю за заповітом [PERSON] , яка прийняла спадщину відповідно до вимог чинного законодавства. Також судом установлено, що на спірні земельні ділянки на ім`я позивача виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж в натурі (на місцевості), відповідно до якої площа земельної ділянки з кадастровим номером 7423810000:02:002:0683 становить 0,4131 га, а земельної ділянки з кадастровим номером 7423810100:02:002:0130 становить 0,4821 га (а. с. 15-24). Судом установлено, що земельна ділянка площею 0,4821 га зареєстрована за новим кадастровим номером 7423810100:02:002:0130, оскільки згідно з повідомленням державного кадастрового реєстратора Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області була допущена технічна помилка у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок перенесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельну ділянку, яка не була зареєстрована в державному реєстрі земель. Унаслідок цього дана земельна ділянка з кадастровим номером 7423810000:02:002:1279 з технічних причин була перенесена в архів. У зв`язку з виявленням технічної помилки дана земельна ділянка зареєстрована з кадастровим номером 7423810100:02:002:0130 (а. с. 133). Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, зокрема, шляхом визнання права. А, отже, проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд робить висновок, що позовні вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір у сумі 992,4 грн., що підтверджується відповідною квитанцією (а. с. 6). Ураховуючи, що заява відповідача про визнання позову подана до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачеві з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову.

Outcome: approved