Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-15 00:00:00

Матвєєва Т.С. звернулась до суду в інтересах [PERSON] із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення: народження [PERSON] 04:35 год. [INFO] дитини чоловічої статі [PERSON] , вагою 3 100 гр, від батька [PERSON] у місті Старобільськ Луганської області. Стислий зміст вимог заявника. В обґрунтування заяви зазначено, що [INFO] [PERSON] народила хлопчика - [PERSON] у місті Старобільськ Луганської області, про що видане медичне свідоцтво про народження № 16 від 19.03.2022 установою, яка розташована на непідконтрольній Україні території. Заявниця і [PERSON] перебувають у шлюбі. У зв`язку з тим, що територія, де народилася дитина, тимчасово не підконтрольна Україні внаслідок окупації, заявник не може зареєструвати народження дитини та отримати свідоцтво про народження встановленого законодавством України зразка. Встановлення даного факту має для неї юридичне значення, оскільки вона зможе зареєструвати народження дитини. Стислий виклад позиції інших учасників справи. Заінтересована особа - [PERSON] подав суду письмове пояснення з приводу заяви, у якому підтвердив обставини народження сина, викладені його дружиною [PERSON] в заяві про встановлення факт народження, просив заяву дружини задовольнити. Заінтересована особа - Ковельський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) заперечень з приводу даної заяви не подало. Рух справи в суді. Заява про встановлення факту, що має юридичне значення надійшла до суду 02.11.2022. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.11.2022 справу передано на розгляд судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області Шергіній Ю.О. Ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03.11.2022 в справі відкрито провадження у цивільній справі, яку постановлено розглядати за правилами окремого провадження, судове засідання призначено на 04.11.2022, у зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному відкладено на 16.11.2022; через відсутність в суді електропостачання також відкладено. За результатом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями згідно з розпорядженням керівника апарату суду №443/02.12 від 13.12.2022 вказана справа передана для розгляду головуючому судді Волковій Ю.Ф. Ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13.12.2022 справу прийнято до свого провадження, яку постановлено розглядати за правилами окремого провадження, судове засідання призначено на 14.12.2022, у зв`язку з відсутністю в суді електропостачання відкладено на 16.12.2022. Заяви, клопотання учасників процесу та насідки їх вирішення. В судове засідання учасники розгляду справи не з`явились. Заявник, представник заявника у заяві про встановлення факту просили судовий розгляд здійснювати за їх відсутності. Заінтересована особа [PERSON] у заяві від 09.11.2022 просив розгляд справи проводити без його участі. Заінтересована особа Ковельський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) представника у судове засідання не направила, у письмовій заяві від 17.11.2022 справу просила розглядати без участі її представника. Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи клопотання осіб, які беруть участь у справі, суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням частини другої статті 247 ЦПК України. Фактичні обставини, встановлені судом. [PERSON] , [INFO] , уродженка села Вишневе Старобільського району Луганської області, є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України [NUMBER] , виданим 13.09.29013 Старобільським РС УДМС України у Луганській області. Зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] . [PERSON] , [INFO] , уродженець села Половинкине Старобільського району Луганської області; зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] . Вказані обставини підтверджено копією паспорта громадянина України [NUMBER] , виданого 17.07.2006 Старобільським РВ УМВС України у Луганській області. 27.07.2013 між [PERSON] та [PERSON] . Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Старобільського районного управління юстиції у Луганській області зареєстровано шлюб (копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 27.07.2013, актовий запис № 103). На підтвердження факту народження дитини заявник надала копію обмінної карти [PERSON] з пологового будинку, копію виписки №126 із медичної карти [PERSON] та копію медичного свідоцтва про народження № 16 від 19.03.2022 за формою 103/о, видане КНП «Старобільська багатопрофільна лікарня» Міністерства охорони здоров`я України, з якого вбачається, що [PERSON] , мешканка [ADDRESS] ), о 04:35 год. [INFO] народила доношену дитину (хлопчика) вагою 3 100гр при одноплідних пологах (третя вагітність, другі пологи). Із березня 2022 року місто Старобільськ непідконтрольне українській владі у зв`язку із його тимчасовою окупацією рф. Станом на день розгляду даної справи вказана територія залишається непідконтрольною українській владі. Норми права, які застосував суд. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. Відповідно до статей 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Згідно із принципом 3 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині має належати з його народження право на ім`я та громадянство. Відповідно до частини першої статті 7 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Без державної реєстрації факту народження дитини, заявник буде позбавлена можливості в подальшому реалізовувати свої права та обов`язки, що становитиме порушення статті 8 та інших Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до статей 26, 27, 31 Віденської конвенції про право міжнародних договорів кожен чинний договір є обов`язковим для його учасників і повинен добросовісно виконуватись; учасник не може посилатись на положення свого внутрішнього права як на виправдання для невиконання ним договору; договір повинен тлумачитись добросовісно відповідно до звичайного значення, яке слід надавати термінам договору в їхньому контексті, а також у світлі об`єкта і цілей договору та з урахуванням будь-яких відповідних норм міжнародного права, які застосовуються у відносинах між учасниками. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. TheRepublicofMoldovaandRussia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). При цьому, за логікою Міжнародного суду ООН і ЄСПЛ, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Відповідно до статті 7 Закону України «Про громадянство України» особа, батьки якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Відповідно до статті 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Згідно із частиною першою статті 144 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану, а Конвенцією про права дитини від 20.11.1989, ратифікованою постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27.02.1991, встановлено, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до статті 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров`я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров`я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров`я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За відсутності закладу документа охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Відповідно підпунктом «а» п. 2, 3, 22, 23 глави 1 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18.10.2000, підставами для проведення державної реєстрації для народження дитини є медичне свідоцтво про народження (форма № 103/о), що видається закладом охорони здоров`я, незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи. Державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем народження дитини або за місцем проживання її батьків чи одного з них. При відсутності підстав для державної реєстрації народження, визначених у цьому пункті, державна реєстрація народження проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження даною жінкою. Власне ім`я дитини визначається за згодою батьків. Власне ім`я дитини, народженої жінкою, яка не перебуває у шлюбі, у разі відсутності добровільного визнання батьківства визначається матір`ю дитини. По - батькові дитині присвоюється за власним іменем батька. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для державної реєстрації народження дитини. Відповідно до пункту 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про народження дитини, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів народження дітей на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право на повагу до приватного та сімейного життя та інших. При цьому суд враховує, що відомості про народження дитини зазначені в медичному свідоцтві про народження, яке видане на окупованій території. Таким чином, суд враховуючи те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту вважає, доводи заявника законними, обґрунтованими і підтверджені наявними у справі доказами, а тому заява про встановлення факту народження [PERSON] [INFO] дитини чоловічої статі [PERSON] , вагою 3 100гр, від батька [PERSON] , у місті Старобільськ Луганської області, підлягає задоволенню. Рішення у даній справі про встановлення факту народження слід допустити до негайного виконання (частина четверта статті 317 ЦПК України). Згідно зі статтею 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Outcome: approved