Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-06 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики у загальному розмірі 63 100 грн 88 коп. На обґрунтування своїх вимог посилається на ті обставини, що 1 жовтня 2018 року сторони уклали договір позики, за умовами якого позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 101 347 грн 70 коп строком до 1 січня 2019 року. 17 лютого 2022 року між сторонами було укладено додаткову угоду до договору позики від 1 жовтня 2018 року, згідно умов якої внесено зміни у пункти 1, 5, 6 та зазначено що позикодавець передає у власність позичальника грошові кошти у розмірі 35 370 грн 45 коп, а позичальник зобов`язується повернути позику у визначений договором строк, не пізніше ніж через три місяці, тобто до 1 травня 2022 року. Позивач виконав взяті на себе зобов`язання та передав відповідачу кошти у визначеному договором розмірі, а [PERSON] , у визначений строк борг повністю не повернув, тому позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та стягнення коштів у судовому порядку. Просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у розмірі 35 370 грн 45 коп., 27 730 грн 43 коп неустойки за кожний календарний день існування простроченої заборгованості. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які він отримала 21 жовтня 2022 року. Правом на подачу відзив відповідач не скористався. Отже зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини 5 статті 279 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 1 жовтня 2018 року сторони уклали договір позики, за умовами якого позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 101 347 грн строком до 1 січня 2019 року. 17 лютого 2022 року між сторонами було укладено додаткову угоду до договору позики від 1 жовтня 2018 року згідно умов якого внесено зміни у пункти 1, 5, 6 договору, та викладено п. 5 у наступній редакції, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю суму позики у визначеному в п.1 даного договору: 11 790 грн 15 коп. до 1 березня 2022 року, 11 790 грн 15 коп. до 1 квітня 2022 року, 11 790 грн 15 коп. до 1 травня 2022 року. Факт отримання відповідачем коштів від відповідача підтверджується також розпискою від 17 лютого 2022 року (а.с. 7). Однак взятих на себе зобов`язань відповідач у визначений строк належним чином не виконав та до цього часу борг повністю не повернув. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. За приписом частини 1 статті 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 530 ЦК України визначає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Отже невиконання позичальником договірного зобов`язання у встановлений строк є підставою для судового захисту порушеного права позикодавця шляхом примусового стягнення суми позики. Частиною 1 статті 1048 цього Кодексу передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Пунктом 10 договору позики визначено, що у разі прострочення виконання зобов`язання (несвоєчасного повернення позики або її чергової частини за графіком позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю неустойку у розмірі 1% від загальної суми заборгованості за кожен календарний день існування простроченої заборгованості. За період з 17 лютого 2022 року по 21 червня 2022 року (включно) прострочення виконання грошового зобов`язання за договором позики склало 112 днів. На підтвердження розміру вимог позивачем надано розрахунки, відповідно до якого неустойка згідно п. 10 Договору становить 27 730 грн 43 коп. (35370,45*112* 0,7%). Вказаний розрахунок відповідачем не стростовано. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Позивачем на підтвердження своїх вимог надано відповідний договір позики підписаний сторонами та розписку, які свідчить про те, що позивач передав, а відповідач отримав в борг грошові кошти та зобов`язався їх повернути у визначений строк готівкою, однак свої зобов`язання за договором позики належним чином не виконав і борг до цього часу повністю не повернув. Отже на підставі оцінки наведених позивачем аргументів і наданих ним доказів суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] боргу за договором позики (основного боргу) в сумі 35 370 грн 45 коп та неустойку в розмірі 27 730 грн 43 коп. , що в загальному розмірі становить 63 100 грн 88 коп. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджена сплачена сума судового збору у розмірі 992 грн 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved