Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-13 00:00:00

У жовтні 2021 року до суду звернулась [PERSON] до АТ «Альфа-Банк», третя особа: [PERSON] про визнання іпотеки, яка виникла на підставі іпотечного договору №007/710472-Ю від 22.08.2008 року, укладеного між [PERSON] та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк", який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочаровою Світланою Володимирівною, зареєстрованого в реєстрі за № 3650, припиненою; скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 57346616 від 29.03.2021 року державного реєстратора Козлівської селищної ради Козівського району Тернопільської області Грималюком Богданом Івановичем, запис про іпотеку № 41224667 від 29.03.2021 року. Обгрунтовуючи заявлені вимоги, [PERSON] у позовній заяві вказує наступне. 22.08.2008 р. між третьою особою [PERSON] та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є відповідач АТ «Альфа Банк», укладено Договір про надання невідновлювальної кредитної лінії №007/71067-NK. В якості забезпечення виконання зобов`язання, між позивачем та ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є відповідач АТ «Альфа Банк», укладено іпотечний договір №007/71042-ІО від 22.08.2008 року, згідно якого Позивач є майновим поручителем третьої особи [PERSON] за договором невідновлювальної кредитної лінії №007/71067-NK, укладеного 22.08.2008 року. Відповідно до п. 1.1. Іпотечного договору позивач передав в іпотеку відповідачу у якості забезпечення виконання зобов`язань третьою особою [PERSON] за основним зобов`язанням нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] . 10.05.2019 року АТ «Укрсоцбанк», в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку», направив повідомлення серії № 29-05/19 про намір стягнення на предмет іпотеки у зв`язку із невиконанням [PERSON] зобов`язань по кредитному договору. 13.06.2019 року державним реєстратором КП «Реєстраційне бюро» Сорокою В.М. на підставі іпотечного договору № 3650 від 22.08.2008 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочаровою С.В. та повідомлення АТ «Укрсоцбанк» №29-05/19 від 10.05.2019 р. зареєструвано право власності на спірну квартиру [ADDRESS] за відповідачем АТ «Укрсоцбанк», про що в реєстр речових прав на нерухоме майно внесено запис № 32054961. Цього ж дня, державним реєстратором перенесено усі записи, які були наявні в реєстрах на квартиру, в тому числі й діюче обтяження про заборону відчуження нерухомого майна від 08.11.2004 р. 25.07.2019 року АТ «Укрсоцбанк» здійснив відчуження спірної квартири на користь [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 1635 від 25.07.2019 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З.З. Не погоджуючись із такими діями відповідача, позивач звернулась до Шевченківського районного суду міста Києва із вимогою скасування запису про реєстрацію права власності на квартиру у позасудовому порядку за Банком та витребування квартири до законного власника - позивача [PERSON] . Рішенням Шевченківського районного суду від 22.06.2020 року по справі №761/41018/19, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 04.11.2020р., позовні вимоги задоволено в повному обсязі; скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, вчинене державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Сороки Валерія Миколайовича за індексним номером 47413047 від 19.06.2019 року, а саме про державну реєстрацію права власності на квартиру за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк», номер запису про право власності 32054961 та витребувано із володіння [PERSON] на користь [PERSON] спірну квартиру. На виконання рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 22.06.2020 року по справі № 761/41018/19, позивач здійснила реєстрацію права власності на квартиру за собою. Так, рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним №57180305 від 19.03.2021 р. державним реєстратором Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради Канівець Л.М. внесено запис про право власності на квартиру по [ADDRESS] за позивачем. 29.03.2021 р. за рішенням державного реєстратора Козлівської селищної ради Козівського району Тернопільської області Грималюка Б.І. за індексним номером 57346616 до реєстру прав та обтяжень внесено запис про іпотеку № 41224667. Підставою внесення вказано іпотечний договір № 007/71042-ІО від 22.08.2008 року; відомості про строк основного зобов`язання - 21.08.2018 р.; Іпотекодержателем вказаний відповідач - АТ «Альфа-Банк». Як стверджує позивач, запис про іпотеку внесено за припиненим договором іпотеки, на виконання зобов`язання строк якого минув, обтяжувачем виступив Банк, що вже відчужив квартиру за відплатним договором іншій особі й відповідно втратив усі права відносно майна. На переконання позивача, відповідач грубо порушуючи та зловживаючи своїми правами, використовуючи припинені (недійсні) документи із залученням до протиправної дії реєстратора Козлівської селищної ради Козівського району Тернопільської області, здійснив незаконну реєстрацію іпотеки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - на квартиру позивача [PERSON] . Ухвалою суду від 11 листопада 2021 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 11 листопада 2021 року заяву про забезпечення позову було задоволено шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 40,5 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1854896380000. 30 грудня 2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача висловив свої заперечення проти задоволення вимог, оскільки вважає позов безпідставним, необгрунтованим, а вимоги такими, що суперечать діючому законодавству. Зокрема, представник наголошує на тому, що наявність судового рішення про задоволення вимог банку, як і обставини, пов`язані з процедурою його виконання, не припиняють та не змінюють правовідносини сторін за договором іпотеки до фактичного погашення вимог кредитора за рахунок примусової реалізації предмета іпотеки. Укладаючи договір іпотеки, позивач свідомо та у визначений законодавством спосіб обмежила своє право власності на належне майно у примусовому порядку, а тому наявність або відсутність волевиявлення кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки жодним чином не впливає та не порушує прав іпотекодавця. Позивач правом на подання відповіді на вказаний відзив не скористалась. Третя особа правом на подання письмових пояснень стосовно позову або відзиву не скористалась. Ухвалою суду від 06 липня 2022 року клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено. На підставі ухвали суду від 13 вересня 2022 року, прийнято рішення про закриття підготовчого провадження та призначено справу до розгляду по суті. У судовому засіданні позивач та представник підтримали позовні вимоги з підстав, зазначених в позовній заяві, та просили суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача у судовому засідання проти задоволення позову заперечила та просила у його задоволенні відмовити. Третя особа у судове засідання не з`явилася, повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 ст.15 ЦК передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У ч.1 ст.81 ЦПК України регламентовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що 22 серпня 2008 року між Акціонерно-комерційний банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Укрсоцбанк», та [PERSON] укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії №007/71067-КN. За умовами правочину, кредитор надав позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. Детальний розпис сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне подорожчання кредиту наведено в додатку №1 до вказаного договору, що є його невід`ємною частиною. Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №007/71067-КN від 22 серпня 2008 року між Акціонерно-комерційний банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено іпотечний договір №007/710472-ІО, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Богачовою С.В. та зареєстровано в реєстрі за №3650. За умовами договору іпотеки, [PERSON] є майновим поручителем [PERSON] за договором невідновлювальної кредитної лінії №007/71067-КN від 22 серпня 2008 року. Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю у якості забезпечення виконання зобов`язань позичальника за основним зобов`язанням, укладеним між іпотекодержателем та іпотекодавцем, наступне нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] . Статтею 4 договору іпотеки закріплено порядок звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізація. Так, у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених цим договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів: на підставі рішення суду; або на підставі виконавчого напису нотаріуса; або шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; або шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку»; або шляхом організації іпотекодержателем продажу предмета іпотеки через укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки між іпотекодавцем та відповідним покупцем в порядку, встановленому статтею 6 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати». Оскільки кредитний договір третьою особою у спосіб та строк належним чином не виконувався, 13 червня 2019 року державним реєстратором КП «Реєстраційне бюро» Сорокою В.М. на підставі іпотечного договору №3650 від 22 серпня 2008 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочаровою С.В. та повідомлення AT «Укрсоцбанк» №29-05/19 від 10 травня 2019 року зареєстрував право власності на квартиру [ADDRESS] за AT «Укрсоцбанк», про що в державний реєстр речових прав на нерухоме майно внесено запис №32054961. Вказане вбачається з інформаційної довідки, котра міститься в матеріалах справи за №173423772 від 11.07.2019 р. 25 липня 2019 року АТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири, за яким продавець передав у власність, а покупець прийняв у власність квартиру [ADDRESS] і сплатив за неї ціну, визначену договором. Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З.З. та зареєстровано в реєстрі №1635. Як убачається з інформаційної з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №217200326 від 21.07.2020 р., обтяження на нерухоме майно, а саме квартиру за [ADDRESS] , у вигляді іпотеки, припинено 25.07.2019р., на підставі заяви серії 1828 від 25.07.2019 р. АТ "УКРСОЦБАНК", договору іпотеки, серії 3650 від 22.02.2008 р. Відомості внесено до реєстру приватним нотаріусом Русанюком З.З., індексний номер рішення 47952690. Судом встановлено, що АТ «Альфа-Банк» є правонаступником усіх прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк». 02 березня 2020 року листом за №22048-23.1-б/б, [PERSON] повідомлено про те, що АТ "Альфа-Банк" претензій щодо виконання зобов`язань за кредитним договором №007/71067-КN від 22 серпня 2008 року не має у зв`язку з тим, що заборгованість за кредитним договором погашена за рахунок предмета іпотеки. Так, Банк в порядку, встановленому ст.37 Закону України "Про іпотеку", скористався своїм правом та задовольнив свої вимоги шляхом набуття права власності на предмет виконання зобов`язань за кредитним договором №007/71067-КN від 22 серпня 2008 року. Рішенням Шевченківського районного суду від 22.06.2020 року по справі №761/41018/19, яке набрало законної сили 04.11.2020, скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, вчинене державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Сороки Валерія Миколайовича за індексним номером 47413047 від 19.06.2019 року, а саме про державну реєстрацію права власності на квартиру за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк», номер запису про право власності 32054961. Витребувано із володіння [PERSON] на користь [PERSON] квартиру. На підставі згаданого судового рішення, позивач здійснила реєстрацію права власності на квартиру за собою на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним № 57180305 від 19.03.2021 р., що підтверджено інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №250651614 від 31.03.2021 р. Згодом, 29.03.2021 р. за рішенням державного реєстратора Козлівської селищної ради Козівського району Тернопільської області Грималюка Б.І. за індексним номером 57346616 до реєстру прав та обтяжень внесено запис про іпотеку № 41224667, згідно якого Іпотекодержателем вказаний відповідач АТ «Альфа банк», що підтверджено інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №250651614 від 31.03.2021 р. Так, судом встановлено, що між сторонами виникли спірні правовідносини стосовно наявності передумов для визнання іпотеки припиненою, що як наслідок як стверджує ініціатор позову, є підставою для скасування відповідного обмеження розпоряджатись належним [PERSON] на праві приватної власності майном. Право, яке відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України застосовано судом до спірних правовідносин. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договір. Частиною першою статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У частині першій статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим до виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Основне зобов`язання - зобов`язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов`язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою. За змістом статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. У статті 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека припиняється у разі: припинення зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Конструкція цієї статті дає підстави для висновку, що припинення іпотеки можливе виключно з тих підстав, які передбачені цим Законом, а тому згідно з указаною нормою іпотека припиняється, зокрема, у разі припинення основного зобов`язання. Відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Частиною третьою вказаної статті Закону визначено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Згідно з частиною п`ятою статті 36 Закону України «Про іпотеку» після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання основного зобов`язання:боржником - фізичною особою є недійсними, якщо інше не визначено договором іпотеки чи договором про надання кредиту, чи договором про задоволення вимог іпотекодержателя; боржником - юридичною особою або фізичною особою - підприємцем є дійсними, якщо інше не визначено договором іпотеки чи договором про надання кредиту, чи договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Як витлумачено у постанові Верховного Суду від 02 листопада 2022 року справа №759/12696/21, норма частини п`ятої статті 36 Закону України «Про іпотеку» є бланкетною, оскільки закріплене нею правило про те, що після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання основного зобов`язання боржником - фізичною особою є недійсними, залежить від волі самих сторін іпотечного, кредитного договору чи договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Підстави для припинення зобов`язання визначені у статтях 598 - 609 ЦК України. Разом з тим, Верховний Суд у вказаному рішенні прийшов до висновку, що частина п`ята статті 36 Закону України «Про іпотеку» є спеціальною нормою, яка поширюється на зобов`язання, забезпечені іпотекою, що виключає застосування загальної норми статті 599 ЦК України про припинення зобов`язання лише належним виконанням. Така спеціальна підстава припинення забезпеченого іпотекою зобов`язання означає, що припиняються будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання. Це правило поширюється на всі випадки позасудового врегулювання вимог іпотекодержателя щодо основного зобов`язання у повному обсязі, включаючи як основний обов`язок боржника, так і додаткові обов`язки, що існують в межах того самого зобов`язального правовідношення. Та обставина, чи залишилася після позасудового врегулювання фактично невиконаною будь-яка частина основного зобов`язання, правового значення не має. Схожих за змістом висновків Верховний Суд дійшов у постановах від 03 серпня 2021 року у справі № 814/775/20, від 20 листопада 2020 року у справі № 295/795/19, від 30 жовтня 2019 року у справі № 686/5252/17. Згідно з частинами першою, другою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Положеннями частини першої статті 605 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора. Верховний Суд у постанові від 06.07.2022 року у справі № 303/2983/19 вказав, що під прощенням боргу розуміють звільнення кредитором боржника від виконання обов`язку, що на ньому лежить, повністю або частково. За загальним правилом, прощенням боргу втілюється в односторонньому правочині. Хоча сторони договору не позбавлені можливості укласти договір про прощення боргу. У разі якщо прощення боргу втілюється в односторонньому правочинові, то такий односторонній правочин є по своїй суті розпорядчим, оскільки спрямований на розпорядження правами, та абстрактним, якому не властивий правовий зв`язок між підставами його вчинення і його дійсністю або чинністю. Згідно ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Суд, вбачає вартими на увагу обгрунтування позивача, що у разі завершення позасудового врегулювання, тобто звернення стягнення на предмет іпотеки, визначені ст.37 ЗУ "Про іпотеку" зобов`язання боржника-фізичної особи припиняються. Водночас, аргументи позивача про те, що однією з підстав для визнання іпотеки припиненою є наявність безнадійної заборгованості за кредитним договором, суд відхиляє, оскільки сплив позовної давності до основної та додаткової вимог кредитора про стягнення боргу за договором позики і про звернення стягнення на предмет іпотеки (зокрема, й за наявності рішення суду про відмову в цьому позові з підстави пропущення позовної давності) сам по собі не припиняє основного зобов`язання за договором позики і, отже, не може вважатися підставою для припинення іпотеки за абзацом другим частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку». Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 березня 2021 року в справі № 638/12564/17 (провадження № 61-13821св20). Як було було встановлено судом вище, 25.07.2019 р. АТ «Укрсоцбанк», правонаступником прав якого є відповідач, здійснив відчуження спірної квартири на користь [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 1635 від 25.07.2019 р. Так, пунктом 2.1. вказаного договору визначено, що за домовленістю Сторін в п.1.1 Договору Майно продається за ціною 612 391,20 грн. без ПДВ, що сплачені покупцем. Своїми підписами Сторони підтверджують проведення повного розрахунку. Вказана ціна встановлена за згодою Сторін цього Договору, є остаточною та не підлягає будь-яким змінам. Згідно з пунктом 2.4.6 статті 2 іпотечного договору, Іпотекодержатель має право за рахунок коштів, отриманих від реалізації Предмета іпотеки, відповідно до чинного законодавства України задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги. У разі, якщо сума, одержана від реалізації Предмета іпотеки, не покриває всіх вимог Іпотекодержатель має право отримати решту суми з іншого майна Іпотекодавця у порядку встановленого законом ( пункт 2.4.10 статті 2 іпотечного договору). У статті 4 іпотечного договору визначено, зокрема, що Іпотекодержатель за своїм вибором може звернути стягнення на предмет іпотеки в один із способів, зокрема, шляхом передачі Іпотекодержателю прав власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку ст.37 ЗУ "Про іпотеку", шляхом продажу Предмета Іпотеки Іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку ст.38 ЗУ "Про іпотеку". Листом АТ "Альфа Банк" від 02.03.2020 р. №22048-23.1-б/б, позивача повідомлено про відсутність претензій щодо виконання зобов`язань за кредитним договором, оскільки заборгованість за кредитним договором погашена за рахунок предмета іпотеки. Вказане виключає застосування відповідачем пункту 2.4.10 статті 2 іпотечного договору. Крім того, суд враховує і те, що обтяження на нерухоме майно, а саме квартиру за [ADDRESS] , у вигляді іпотеки, припинено 25.07.2019р., на підставі заяви серії 1828 від 25.07.2019 р. АТ "УКРСОЦБАНК", договору іпотеки, серії 3650 від 22.02.2008 р. Так, АТ "УКРСОЦБАНК" на власний розсуд здійснив відповідну дію стосовно припинення іпотеки. Суд також враховує те, що представником відповідача в ході розгляду справи не заперечувався факт підписання вказаного повідомлення не уповноваженою на те відповідачем особою. Крім того, матеріали справи не містять відомостей про те, що вказане повідомлення було відкликано відповідачем. У постанові Верховного Суду від 06.07.2022 року у справі № 303/2983/19, колегія суддів відхилила доводи касаційної скарги про те, що оскільки рішення анулювання (прощення) боргу за кредитним договором було прийнято у зв`язку з реєстрацією за кредитором ТОВ «Кей-Колект» права власності на предмет іпотеки, яка була в подальшому визнана за рішенням суду протиправною та скасована, а тому відсутні підстави вважати, що зобов`язання було припинено у зв`язку з прощенням боргу, адже ці обставини не впливають на чинність абстрактного одностороннього правочину ТОВ «Кей-Колект» з прощення боргу. Заперечення представника відповідача про те, що прощення боргу не відбулося, оскільки Постановою Київського апеляційного суду від 04 листопада 2020 року у справі №761/41018/19, скасовано право власності на квартиру за АТ "Альфа Банк", а лист від АТ "Альфа Банк" від 02.03.2020 р. був надісланий позивачу, оскільки на той час Банк набув право власності на квартиру, суд відхиляє, наголосивши, що рішення про прощення боргу прийнято відповідачем добровільно, а при прийнятті такого рішення він мав враховувати всі ризики, пов`язані з його прийняттям. Суд, ухвалючи рішення враховує, посилання позивача на висновки викладені у постанові від 30.10.2019 р. по справі № 686/5252/17, в якій Верховний Суд вказав, що суд апеляційної інстанції надав належну правову оцінку доводам Іпотекодержателя відносно того, що кредитор анулював борг з підстав звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності, однак рішенням суду реєстрація права власності на предмет іпотеки за кредитором була скасована, зазначивши, що вказані доводи не спростовують рішення кредитора про прощення боргу, яке в позасудовому чи судовому порядку скасовано не було й залишається чинним. Суди обґрунтовано виходили з того, що рішення про анулювання боргу прийнято кредитором добровільно, а при прийнятті такого рішення він мав враховувати всі ризики, пов`язані з його прийняттям. У вказаній постанові Верховного Суду зроблено висновок про те, що правочин, спрямований на припинення зобов`язання прощенням боргу, треба вважати вчиненим в момент отримання боржником письмової заяви кредитора про прощення боргу. За вказаних обставин, суд дійшов висновку про обгрунтованість вимоги позивача про визанання іпотеки припиненою, та задоволення вимоги в цій частині. Частиною 3 статті 17 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» заявник - іпотекодержатель, особа, в інтересах якої встановлено, змінено або припинено іпотеку, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення іпотеки. Частиною першою статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до частини третьої статті 10 цього Закону визначено, що державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом. У постанові від 15.09.2022 р. справа №910/12525/20, Велика Палата Верховного Суду дійшла до наступних висновків: "..... якщо в Державному реєстрі зареєстроване припинення права іпотеки, то повторна реєстрація права іпотеки на підставі договору іпотеки без згоди власника майна є протиправною. За загальним правилом частини першої статті 317 ЦК України права володіння, користування та розпоряджання майном належать саме власнику. Укладаючи договір іпотеки, власник фактично надає згоду і на державну реєстрацію права іпотеки на підставі договору іпотеки, але така згода стосується саме первісної реєстрації, а не наступної реєстрації після реєстрації припинення іпотеки. Отже, за відсутності згоди власника майна на повторну державну реєстрацію права іпотеки її можна здійснити тільки на підставі судового рішення. У разі якщо на момент подання заяви про державну реєстрацію права іпотеки згідно з відомостями Державного реєстру право власності на предмет іпотеки зареєстроване за іншою особою, ніж та, яка є стороною договору іпотеки як іпотекодавець, то така обставина є підставою для відмови в державній реєстрації в силу положень пункту 7 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор, у тому числі, встановлює відповідність заявлених прав і поданих / отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться в Державному реєстрі, відомостям, що містяться у поданих / отриманих документах; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 24 цього Закону однією з підстав для відмови в державній реєстрації прав є наявність суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Якщо в Державному реєстрі є відомості про первинну державну реєстрацію права іпотеки на підставі відповідного договору та про припинення такого права, то повторна державна реєстрація права іпотеки на підставі такого договору суперечить зазначеним відомостям. Така суперечність наявна і тоді, коли кредитор (іпотекодержатель) уклав договір про відступлення права вимоги та прав за іпотечним договором. Отже, державний реєстратор за таких умов повинен відмовити у повторній державній реєстрації права іпотеки. З викладеного слідує, що державний реєстратор (у тому числі нотаріус) не може вчинити дії щодо повторної державної реєстрації права іпотеки без згоди власника предмета іпотеки....." З огляду на викладені вимоги закону, а також висновки Великої Палати Верховного Суду у вказаній вище постанові, державний реєстратор при вчинення реєстраційної дії про обтяження нерухомого майна позивача, мав відмовити відповідачу у державній реєстрації, оскільки станом на момент проведення реєстраційної дії мали місце суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, а також з урахуванням того, що позивач не надавала свою згоду щодо повторної державної реєстрації права іпотеки. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод регламентовано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статею 328 ЦК України передбачені підстави набуття права власності, так право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Обтяження належного позивачу на праві власності нерухомого майна (квартири), без законних підстав, є наслідком припинення обтяження на квартиру, що обмежує здійснення власником своїх повноважень на розпорядження зазначеним майном. Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 12.06.2013 по справі №6-32цс/13, законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Враховуючи викладене, беручи до уваги принцип реалізації власником права розпорядження належним майном, суд приходить до висновку, що належним способом захисту, відповідно до ст.16 ЦК України, є задоволення вимоги про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 57346616 від 29.03.2021 року державного реєстратора Козлівської селищної ради Козівського району Тернопільської області Грималюком Богданом Івановичем, запис про іпотеку № 41224667 від 29.03.2021 року, оскільки державним реєстратором було порушено встановлену законодавством процедуру повторної державної реєстрації права іпотеки. З огляду на викладене, суд вбачає позовні вимоги обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вирішує стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 2 270 грн., що включає сплачений судовий збір позивачем за дві вимоги немайнового характеру, а також за заявою про забезпечення позову в даній цивільній справі, котра була задоволена судом, та залишена без змін судом апеляційної інстанції.

Outcome: approved