Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача кошти в розмірі 252212,63 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 13.10.2021 між позивачем та відповідачем ТОВ «Везем Шиппінг» укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу №ПКП-9209, згідно з яким сторони зобов`язалися в майбутньому укласти договір купівлі-продажу транспортного засобу Volkswagen, модель СС Luxury, рік випуску 2013, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] . Згідно умов попереднього договору, сторони зобов`язались до 28.02.2022 укласти основний договір. Позивач належним чином виконала умови попереднього договору та перерахувала відповідачу аванс в загальному розмірі 252 212,63 грн. Проте відповідач не уклав з позивачем основний договір та не передав позивачу транспортний засіб. На підставі зазначеного позивач просить про задоволення позову. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 09.09.2022 у справі відкрито спрощене позовне провадження. 19.09.2022 від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 26.09.2022 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. У встановлений ухвалою строк від відповідача відзив на позовну заяву не надійшов. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 13.10.2021 між позивачем [PERSON] та відповідачем ТОВ «Везем Шиппінг» укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу №ПКП-9209, згідно з яким сторони зобов`язалися в майбутньому укласти договір купівлі-продажу транспортного засобу Volkswagen, модель СС Luxury, рік випуску 2013, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] . Згідно з п. 1.2. попереднього договору сторони зобов`язались до 28.02.2022 укласти основний договір. Відповідно до п. 1.3. попереднього договору ТОВ «Везем Шиппінг» гарантує, що на момент укладання основного договору транспортний засіб, визначений у п. 1.1. цього договору, буде належати Товариству та не буде знаходитись під забороною відчуження, арештом, не буде предметом застави чи іншим засобом забезпечення виконання зобов`язань перед будь-якими фізичним та юридичними особами, а також не буде обтяжений будь-яким іншим чином, передбаченим чинним законодавством. Згідно з п. 1.5. попереднього договору ТОВ «Везем Шиппінг» здійснила викуп транспортного засобу з онлайн-аукціону автомобілів після його погодження з [PERSON] , яка жодних заперечень та претензій щодо придбання транспортного засобу з метою подальшого укладення основного договору не має. Згідно з п. 2.1. попереднього договору продаж транспортного засобу вчиняється між сторонами за ціною (вартістю) в розмірі 9572,00 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ на дату укладання договору становить 252212,63 грн, у тому числі ПДВ 42035,44 грн. На підставі пунктів 2.2.-2.5. попереднього договору сторони домовилися про проведення розрахунків за цим договором. [PERSON] сплачує в день підписання цього договору ТОВ «Везем Шиппінг» в якості завдатку першу частину суми вартості транспортного засобу на розрахунковий рахунок Товариства в розмірі 6146,00 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ на дату укладання договору становить 161940,95 грн, у тому числі ПДВ - 26990,07 грн. Наступні розрахунки за транспортний засіб здійснюються [PERSON] на розрахунковий розрахунок Товариства відповідно до виставлених нею рахунків, але не пізніше строку, встановленого в п. 1.2. даного договору. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення основного договору, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням. Розділом 3 попереднього договору визначений порядок переходу права власності на транспортний засіб. Згідно з положеннями розділу 4 попереднього договору, договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами, а саме 13.10.2021, і діє до 28.02.2022, або до укладання основного договору. Судом встановлено, що в день укладення попереднього договору (13.10.2021), згідно п.2.3. договору, позивач сплатила від\-повідачу в якості задатку першої частини вартості транспортного засобу кошти в розмірі 132000,00 грн, що підтверджується квитанцією №0.0.2300249587.1. 23.12.2021 позивач перерахувала на рахунок відповідача як оплату за транспортний засіб кошти в розмірі 30000,00 грн, що підтверджується квитанцією 0.0.2393441417.1. 28.12.2021 позивач перерахувала на рахунок відповідача як оплату за транспортний засіб кошти в розмірі 90212,63 грн, що підтверджується квитанцією 0.0.2397976482.1. Таким чином, на виконання умов попереднього договору позивач сплатила відповідачу кошти в загальному розмірі 252212,63 грн. Судом встановлено, що позивач виконала свої зобов`язання по укладеному між сторонами попередньому договору купівлі-продажу транспортного засобу. Натомість відповідач не уклав з позивачем основний договір та не передав позивачу транспортний засіб. Згідно з ч. 1, 2, 4 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором. В силу положень ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Статтями 610, 611 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, і у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплатою неустойки і відшкодування збитків та моральної шкоди. Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з ч. 1, 2 ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Відповідно до абзацу 2 ч. 1, 2-3 ст. 571 ЦК України якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором. У разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 13.10.2021 було укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу №ПКП-9209. Відповідно до умов попереднього договору позивач сплатила відповідачу грошові кошти у загальному розмірі 252212,63 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Основний договір купівлі-продажу транспортного засобу марки Volkswagen, модель СС Luxury, рік випуску 2013, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , в строк до 28.02.2022, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між позивачем та відповідачем не був укладений. Оскільки сторони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому під час укладання попереднього договору, то передана позивачем відповідачу сума коштів в розмірі 252212,63 грн є авансом в розумінні ст. 570 ЦК України, який підлягає поверненню позивачу. Аналогічний правовий висновок викладений у рішенні Верховного Суду України від 18.02.2009 у справі №6-23108св08, у постановах Верховного Суду України від 25.09.2012 у справі №6-82цс13, від 13.02.2013 у справі №6-176цс12 та у постановах Верховного Суду від 30.01.2019 №461/5297/16-ц, від 17.06.2021 у справі №711/5065/15-ц. Згідно положень статей76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову, у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2522,14 грн.

Outcome: approved