Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-18 00:00:00

У серпні 2022 року заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису, в якій зазначає, що вона є законним представником дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 02.06.2012 р. позивач [PERSON] та Відповідач [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 592. Протягом останніх декількох років відносини між [PERSON] та [PERSON] були досить складними, виникали часті сварки та непорозуміння. [PERSON] стало відомо про зради чоловіка та від доньки про дії які вчиняв відносно неї батько, тобто [PERSON] . В зв`язку з цим в листопаді 2021р. [PERSON] звернулася до Солом`янського районного суду м. Києва з заявою про розірвання шлюбу. 07.02.2022 року рішенням Солом`янського районного суду м. Києва шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. У шлюбі в подружжя народилися діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . [PERSON] разом з малолітніми дітьми проживає за адресою [ADDRESS] . Доступ до вказаної квартири має [PERSON] , оскільки має ключі від вхідних дверей, також на його ім`я укладений договір з охоронною компанією. 10.11.2021р. малолітня донька [PERSON] повідомила своїй бабусі «секрет» про те, що «тато гладив її статеві органи». 19.11.2021р. [PERSON] звернулася до психолога [PERSON] з метою оцінки психологічного стану доньки. За результатами психологічної консультації було встановлено: «Психологічними ознаками інцесту, що стався в сім`ї [PERSON] , є наступне: 1. Еротизація відносин, відсутність цнотливості. Дівчинка на фотографіях приймає еротичні пози, фотографує для батька свої геніталії. 2. Почуття провини, яке відчуває дівчинка, вважаючи себе учасником цих подій. 3. Відкриті зізнання дівчинки та високий рівень деталізації розповіді про те, що сталося, не можуть бути плодом її уяви. 4. Розповіді вихователям у дитсадку про батьківські дотики до статевих органів дівчинки, яким свого часу ніхто з дорослих не повірив. Гіпотеза про те, що перелічені вище факти можуть бути плодом фантазії дитини вкрай малоймовірна. Феномен «хибної пам`яті» коли люди «згадують» про інцест, якого не було, характерніш для дорослих пацієнтів психодинамічної психотерапії і не характерний для дітей раннього віку, тим більше з таким ступенем деталізації, і прямі та реалістичні розповіді дитини про інцест, фотографії статевих органів, сексуальні пози, рухові занепокоєння (дівчинка при розповіді перебирає ногами, затискаючи стегна, вимагають втручання та можуть бути кваліфіковані як розбещення неповнолітньої). Рекомендації: Оскільки розбещення 6-річної дитини є кримінальним злочином, необхідно звернутися до поліції для відкриття кримінального розслідування за цим фактом. 30.11.2021р. в результаті обстеження дівчинки в Медичному центрі приватного підприємства «Клініки Медіком», психологом було складено заключення. За результатами психологічної консультації було встановлено: «В поведінці проявляє ознаки сексусиьного розбещення (стискає ноги, звивається, піднімає догори нижню частину тіла, розповідаючи про розбещення, стаканчик засовує повністю в рот). Зі слів мами, коли бачила когось з чоловіків, розсувала ноги.) Діагноз: Виявлені ознаки сексуального розбещення. Рекомендовано: Спираючись на виявлені дані, необхідне звернення до правоохоронних органів для проведення розслідування, звернення до органів опіки та піклування. До завершения розслідування, з психологічної точки зору, необхідно обмежити спілкування з батьком, спираючись на психоемоційний стан та слова дитини та з точки зору її психологічної безпеки. 18.01.2022 р. в результаті повторного обстеження дівчинки в Медичному центрі приватного підприємства «Клініки Медіком», психологом було складено заключения. Діагноз: Виявлені ознаки сексуального розбещення. Виявлено підвищений рівень тривожності. Рекомендовано: При повторному обстеженні виявлено, що з психологічної точки зору до завершення розслідування, обов`язково необхідно обмежити спілкування з батьком, спираючись на психоемоційний стан та слова дитини та з точки зору її психологічної безпеки. Спираючись на виявлені дані, необхідне звернення до правоохоронних органів для проведення розслідування, звернення до органів опіки та піклування. Необхідна психотерапія за медичними показаннями. 19.01.2022 р. [PERSON] під час навчального процесу в «Академії інтелект» поскаржилася вчителю на головний біль та відчуття страху. При огляді дівчинки медичною сестрою виявлено прискорене серцебиття (123*), температура тіла 37,8, ознаки ПВУ відсутні, у дитини спостерігалися озноб, пітливість, тремор рук. Рекомендовано: звернутися до лікаря педіатра, невропатолога. 08.12.2021 р. [PERSON] звернулася з заявою про вчинення злочину відносно її малолітньої доньки [PERSON] . Відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч.2 ст.156 КК України, номер кримінального провадження № 12021111050002733. Вказане кримінальне провадження скероване до Києво - Святошинського районного суду Київської області. Розгляд кримінального провадження призначений на 12.09.2022 р. Працівниками поліції не вчинено жодні обмежувальні заходи щодо [PERSON] , тобто малолітня потерпіла [PERSON] залишилася не захищена. 29.12.2021 р. [PERSON] звернулася з заявою до служби у справах дітей та сім`ї Солом`янського району м. Києва. Листом від 25.01.2022 р. за вих.№ 108/24-345 було повідомлено, що заява щодо вчинення домашнього насильства по відношенню до [PERSON] з боку її батька [PERSON] розглянута. Надіслано лист до уповноваженого органу щодо вжиття заходів в межах своєї компетенції щодо особи [PERSON] та надіслано лист для проведення соціального інспектування родини. На підставі вищевказаного заявниця просила суд встановити такі заходи тимчасового обмеження прав та покласти на нього такі обов`язки: - заборонити [PERSON] ( [INFO] , що зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) перебувати за адресою: [ADDRESS] , на строк 6 місяців; - заборонити [PERSON] ( [INFO] , що зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) наближатися ближче ніж 100 метрів до будинку за адресою: [ADDRESS] , де проживає [PERSON] з малолітньої донькою [PERSON] та малолітнім сином [PERSON]. - заборонити [PERSON] ( [INFO] , що зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП: [NUMBER] ) спілкування з малолітньої донькою [PERSON] , [INFO] , на строк 6 місяців; - заборонити [PERSON] ( [INFO] , що зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП: [NUMBER] ) наближатися на відстань ближче ніж 100 метрів до місяця роботи [PERSON] та інших місць частого її відвідування, на строк 6 місяців; - заборонити наближатися на відстань ближче ніж 100 метрів до дитячої школи та інших місць частого відвідування та перебування малолітньої доньки [PERSON] та малолітнього сина [PERSON] , на строк 6 місяців; - заборонити [PERSON] ( [INFO] , що зареєстрований за.адресою: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , малолітню доньку [PERSON] та малолітнього сина [PERSON] , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними, на строк 6 місяців; - заборонити [PERSON] ( [INFO] , що зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) вести листування, телефонні переговори з [PERSON] , малолітньою донькою [PERSON] та малолітнім сином [PERSON] , або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, на строк 6 місяців. -встановити строк дії обмежувального припису - 6 (шість) місяців. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12.01.2022 року відкрито провадження у справі. 10.10.2022 року до суду від представника заінтересованої особи надійшов відзив на заяву про видачу обмежувального припису, згідно якого останній просив відмовити у видачі обмежувального припису відносно [PERSON] , що зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відзив на позовну заяву обгрунтований тим, що з 19 січня до 19 липня 2022 року, [PERSON] не вчинив жодних дій, котрі б давали підстави до встановлення нового припису. Більше того, заявниця звернулась до суду з заявою про встановлення нового обмежувального припису тільки 28.07.2022 року, що додатково свідчить про те, що жодних підстав до його встановлення немає. Востаннє [PERSON] бачив своїх дітей та спілкувався з ними 25.12.2021 року, на дні народження доньки [PERSON] , а з [PERSON] востаннє спілкувався 16.01.2022 року, та з вказаного часу жодного спілкування ні з дітьми, ні з заявницею не було. Щодо вимоги про заборону [PERSON] наближатися ближче ніж на 100 метрів до будинку за адресою: [ADDRESS] В першу чергу представник заінтересованої особи зазначає про те, що [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Право власності підтверджується Договором купівлі-продажу квартири від 19 листопада 2014 року, що посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Братушкою А.В., що зареєстрований в реєстрі під № 3016. Наразі на розгляді Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває справа про поділ майна подружжя, де предметом поділу є квартира за адресою: [ADDRESS] . Після фактичного припинення шлюбних відносин у жовтні 2021 року, [PERSON] продовжила проживати у спірній квартирі до 08 жовтня 2022 року. Втім, наразі, заявниця та малолітні діти не проживають за вказаною адресою. Твердження заявниці про те, що це є єдиним місцем її проживання, не відповідає дійсності. Перш за все звертає увагу на те, що [PERSON] та малолітні діти [PERSON] і [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Вказана трикімнатна квартира на праві власності належить [PERSON] , яка є матір`ю заявниці. Більше того, в попередній заяві про видачу обмежувального припису заявниця вказувала про те, що дочка певний період часу проживала у [PERSON] . Також, зазначає, що у [PERSON] на праві власності наявна ще одна двокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 2463747380000, набута 20.10.2021 р. на підставі договору дарування. Отже, твердження про те, що у заявниці відсутнє будь-яке інше місце проживання, спростовується вказаними вище обставинами. Разом з тим, саме у [PERSON] відсутнє будь-яке інше місце проживання, окрім належної йому квартири, а тому саме [PERSON] в силу дії попереднього обмежувального припису змушений винаймати житло з 11.12.2021 та по теперішній час. Зацікавлена особа [PERSON] вважає, що вимога про встановлення обмежувального припису відносно нього за адресою [ADDRESS] є лише спробою [PERSON] обмежити [PERSON] у можливості володіння та користування з належним йому на праві власності майном, та можливості проживати в даній квартирі. Більше того, остання, проживаючи у вказаній квартирі, починаючи з січня 2022 року до, тобто на час дії попереднього обмежувального припису, не сплачувала комунальні послуги, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 22345,01 грн., яку змушений буде погашати [PERSON] , як власник цієї квартири. Комунальні послуги по грудень 2021 р. включно сплачував [PERSON] . Крім того, повідомляє суд про те, що з 23 грудня 2018 року та по теперішній час [PERSON] є головою правління ОСББ «Шалімова 69». Таким чином, вимога не наближатись до будинку за адресою: [ADDRESS] , окрім відсутності підстав для обмеження перебування за даною адресою заінтересованої особи, також буде грубим порушення права особи на працю, оскільки за даною адресою знаходиться робоче місце [PERSON] , як голови правління ОСББ «Шалімова 69». Отже, встановлення припису за вказаною адресою, явно не відповідатиме балансу інтересів сторін, та спричинить виключно обмеження [PERSON] у можливості реалізації прав власника, а саме користування квартирою, що йому належить на підставі права власності. Як зазначалось в заяві, поданій [PERSON] , існує кримінальне провадження за ч. 2 ст. 156 КК України, відомості про яке внесено в ЄРДР за № 120211111050002733. Обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні дійсно перебуває на розгляді Києво-Святошинського районного суду Київської області. Втім, вказане не може слугувати беззаперечним доказом обставин, які свідчать про необхідність видачі обмежувального припису. Вчинення домашнього насильства у будь-якій його формі та проявах розцінюється як правопорушення, та повинне бути доведене шляхом дотримання належної правової процедури. Стосовно висновків психологів, якими обґрунтовується вчинення психологічного насильства, повідомляє суд наступне. Звертаючись до суду, заявниця повідомляє про те, що остання та її батьки звернулись до дитячого психолога та отримали відповідний висновок про те, що відносно [PERSON] (6 років) батько - [PERSON] вчиняв розбещені дії. На підтвердження вказаних обставин надається висновок психолога від 19.11.2021 року; заключения лікаря психолога від 30.11.2021р., заключения лікаря психолога від 18.01.2022 року. Детально вивчивши вищевказані висновки, він вважає, що дані документи не є належними, допустимими та достатніми доказами в даній цивільній справі, та такими до яких треба ставитись критично, виходячи з наступного. Стосовно висновку за результатами психологічної консультанті «Центру психологічної допомоги «Рівновага» та заключения лікаря психолога Медичного центру приватного підприємства «Клініка Медіком». Висновок, який складений психологом [PERSON] як висновок за результатами психологічної консультації. Тобто, [PERSON] під час складання цього висновку виступала у якості психолога. Взагалі не є зрозумілим, чи є [PERSON] фахівцем, який має необхідну освіту та статус для констатування таких висновків. Зацікавлена особа [PERSON] також зазначив, що будь-який висновок психолога має відповідати принципу науковості. Якщо висновок не відповідає за структурою та змістом Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Мін`юсту України від 08.10.1998 року № 53/5 в редакції наказу Мін`юсту України від 24.02.2020 року № 667/5, далі - Інструкція, то за своїм складом, змістом і сутністю це взагалі не дослідження. А так, висновок має суттєві недоліки в оформленні та структурі, а саме відсутній опис даних психолога, відсутній опис методик, які використовувались під час дослідження (недотримання вимог п. 4.14, 4.23 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Мін`юсту України від 08.10.1998 року № 53/5 в редакції наказу Мін`юсту України від 24.02.2020 року № 667/5, далі - Інструкція). Виходячи з вищезазначеного стає незрозумілим в якому процесуальному статусі виступав спеціаліст під час складання висновку та якими нормативними актами керувався: чи це є експертне дослідження складене з грубими порушеннями законодавства, яке регулює судово-експертну діяльність, чи то є просто висновок спеціаліста у галузі психології та висновок не може розглядатись як експертне дослідження, а виключно як психологічне обстеження. Другий висновок, який складений спеціалістом (лікарем) [PERSON] при складанні висновку вказує, що це заключения лікаря психолога. В даному висновку, як і власне у першому висновку не вказано будь-яких даних стосовно освіти спеціаліста в галузі психології, а тому так само не зрозуміло ні процесуального статусу спеціаліста під час складання висновку, ні якими нормативними актами керувався спеціаліст. Відповідно до змісту висновку 1 та висновку 2 жодних психологічних методик спеціалістами не застосовувалось. Внаслідок чого можна сказати, що спеціалістами у власних висновках наведені виключно теоретичні положення, які не підтверджуються психоемоційним станом дитини, результатами методик, саме тому вони є суто теоретичними та гіперболізованими, не можуть бути основою для надання психологічних рекомендацій. У висновку 1 спеціаліст описує результати спостереження під час зустрічі, проте не наводить жодних психологічних методик, не описує які методи були застосовані у роботі з дитиною, а натомість надає оцінку висловлюванням дитини, без наведення прикладів та уривків діалогу (це дає підстави вважати, що ніяких психологічних методик не було застосовано). Викликає здивування той факт, що для оцінки психоемоційного стану дитини, його зміни, спеціалістом не використано жодних методик, так само як і жодних методик не використано для визначення рівня тривоги та адаптації дитини. Натомість, у висновку 2 зазначено, що дівчинка емоційно стривожена, в поведінці обережна, дещо збентежена. Завдяки яким методикам спеціаліст дійшов наступних висновків не відомо. Звертає на себе увагу, що в обох висновках не зазначено відношення дитини до кожного з батьків. Це може, в тому числі, бути наслідком або неналежного проведення дослідження з боку спеціалістів, або поганого контакту дитини під час взаємодії з психологом та ставить під сумніви щирість та повноту відповідей дитини у бесіді. В обох висновках спеціалісти описують під час зустрічей з дитиною «негативні» спогади, не піддаючи аналізу такі спогади. Паралельно із цим, спеціалістами не описано жодних «нейтральних» або «позитивних» спогадів взаємодії дитини з батьком, тому не зрозуміло дитина взагалі їх не має, чи не надано їх опису. Зважаючи увагу на вищевикладене, без опису об`єктивних даних, які можуть це підтверджувати, існує висока ймовірність трансформації обставин, що траплялись дома, через призму негативних переживань та актуалізації моментів, які проговорювались з дитиною особами, які проживають разом з дитиною, навіюючи в її свідомість певне сприйняття та створення у дитини хибного враження, на фоні конфліктної ситуації батьків, пов`язаної з розлученням та вирішення питань про розподіл майна. До вищенаведеного можна додати, що аналіз бесіди та винесення висновків виключно із бесіди з дитиною вікової групи [PERSON] , не може заміщати результатів об`єктивних психологічних методик та узагальнюючого їх аналізу, співставлення з матеріалами, які надані на дослідження. Така комплектність аналізу, в тому числі, й відрізняє сугубо психодіагностичне дослідження від дослідження в рамках експертного до слідження/судової експертизи. Також [PERSON] у своємі відзиві зазначив, що жодних письмових чи будь-яких інших матеріалів не було надано спеціалістам на дослідження для можливості співставлення фактів для встановлення реальних обставин справи. В особистісній сфері дитини цього вікового періоду ще формуються загальна і диференційована самооцінки, елементи вольової регуляції поведінки; діти цього віку продовжують засвоювати моральні форми поведінки та соціальні норми, набутого соціального досвіду ще не достатньо для формування власної думки з приводу багатьох питань, тому дитина орієнтується у своїй поведінці/виразах/вподобаннях на значимих дорослих. Дитина даної вікової групи ще досі залежна від дорослих, виявляється природна навіюваність та підкорюваність авторитетам дорослих: у своїй поведінці дитина орієнтується на доросле значиме (референтне) оточення, в тому числі й в оцінці навколишніх подій, наслідуючи їх оцінки та соціальні настанови. Діти по віку [PERSON] не здатні проводити логічні оцінки, розуміти соціальний підтекст міжособистісної взаємодії, не може проводити повний та розгорнутий аналіз причинно-наслідкових зв`язків між діями та їх віддаленими наслідками, в тому числі за рахунок не великого соціального досвіду. У дітей цього віку природня навіюваність у поєднанні з невеликим власним досвідом, залежністю від авторитетів значущих дорослих, ступеня розвитку мисленнєвої діяльності (невисокий рівень абстрагування, наочність мислення) призводить до обмеженості здатності дитини у повній мірі оцінювати сімейну ситуацію (конфлікти батьків, їх причини та наслідки для себе, особливо у випадку окремого проживання одного з батьків). Також під час конфлікту батьків існує висока ймовірність формування у дитини емоційного приєднання (або психологічного індукування) до одного з батьків у оцінках іншого, за рахунок підвищеної емоційної близькості з сумісно проживаючими дорослими. Внаслідок чого вербальна оцінка дитини нібито свого ставлення до одного з батьків не завжди є відображенням його самостійних умовиводів та аналізу власних відносин з батьками. Тобто спеціалісти не врахували можливий момент обмовки батька у зв`язку із розлученням батьків. Проте, нажаль, оцінка можливості зовнішнього впливу на формування негативної думки [PERSON] взагалі не проводилась в обох висновках. Фактично інформація надана у вищезазначених висновках є суб`єктивне твердження третіх осіб. Враховуючи вищезазначене постає необхідність провести дослідження самостійності оцінок та висловлювань дитини або наявність у виразах дитини по відношенню до батька (вербальних оцінках, емоційного ставлення) ознак впливу (свідомого/несвідомого) сторонніх осіб. Саме зважаючи на вищезгадані ймовірні особливості сприймання дітьми конфліктів між батьками (в т.ч. випадку окремого проживання одного з батьків), вікові особливості розвитку їх мислення та пам`яті, природні для дитини навіюваність, орієнтація та залежність від референтних дорослих, важливим аспектом в методології проведення такого роду досліджень є обов`язкова робота із обома батьками. Також зазначає, що для отримання в обох висновків звертались саме мати дитини [PERSON] та бабуся дитини. В даному випадку виходячи зі змісту висновку 1 та висновку 2 не зрозумілим є в чиїй присутності, взагалі, проводились дослідження і чітка констатація відсутності батька до та під час дослідження. Також звертає увагу суду на те, що в обох висновках не досліджено з ким проживає дитина станом на момент проведення дослідження та саме головне, за яких обставин батько міг приходити до місця проживання дитини. В обох висновках не міститься документальних підтверджень про те, чому раніше (наприклад, ще під час спільного проживання) заявниця не зверталась по допомогу до психологів. Також незрозумілим, чому звернення до моменту припинення спільного проживання з заінтересованою особою заявниця не зверталась до органів поліції. Відповідно до наявної інформації заінтересована особа жодного разу не притягувалась до будь-якої відповідальності пов`язаної із насильством. Жоден спеціаліст, відповідно до змісту обох висновків не досліджував стадії психосексуального розвитку дитини, що є істотним для проведення такого дослідження та надання відповідних висновків. Жоден спеціаліст, відповідно до змісту висновків не досліджував ознаки психотравмування та відповідні наслідки шкоди для дитини, які мали настати у зв`язку з насильством. Жодної методики дослідження та джерела на наукову літературу відсутні в обох висновках, а так самі висновки є суто суб`єктивним баченням психологів, яке наймовірніше нав`язане мамою дитини [PERSON] та її бабусею. Отже, враховуючи вищевикладене, висновок 1 та висновок 2 складений з істотними порушеннями методологічних та нормативних вимог. Незрозумілим є процесуальний статус спеціалістів під час зустрічей з дитиною, дослідження з використанням психологічних методик не застосовувалось, обстеження містить грунтовну помилку у вигляді відсутності аналізу взаємодії із обома батьками, не відомо в чиїй присутності проводились обстеження, зокрема батько був відсутній до та під час обстеження дитини, аналіз психоемоційного стану дитини заснований виключно на результатах бесіди, що не можуть бути основою для висновків та рекомендацій (особливо у обстеженні дітей шкільного/молодшого шкільного віку під час конфліктів батьків, окремого проживання одного з батьків), повністю відсутній аналіз та зіставлення отриманих результатів з літературними даними, відсутня аргументація власних відповідей, тому вони є суб`єктивними та не основані на результатах методик. Звертає увагу суду на те, що і висновок 1 і висновок 2 не тільки не відповідають Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Мін`юсту України від 08.10.1998 року № 53/5 в редакції наказу Мін`юсту України від 24.02.2020 року № 667/5, але і не відповідають структурі висновку передбаченого ст. 102 ЦПК України, а тому не можуть бути належним, допустимим та достатнім доказом у справі. Враховуючи вищевикладене та надану суду інформацію, до вищевказаних висновків потрібно ставитися критично, оскільки за своїм змістом, структурою та формою вищевказані висновки не відповідають правовим та процесуальним нормам та не можуть бути належними, допустимими та достатніми доказами у вирішення даного питання по суті. Отже, [PERSON] не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог щодо факту вчинення насилля на неї або на когось із дітей. У судовому засіданні 15.11.2022 року заявниця [PERSON] та її представник Панькова Світлана Михайлівна заяву підтримали та просили задовольнити з підстав, викладених у заяві. У судовому засіданні 15.11.2022 року заінтересована особа [PERSON] та його представник [PERSON] заперечували проти задоволення вимог заяви, з підстав викладених у відзиві на заяву. У судовому засіданні, яке було призначено на 15 листопада 2022 року було оголоено перерву до 29 листопада 2022 року о 12 годин 30 хвилин, у зв`язку з розглядом інших справ. У судове засіданння, яке було призначено на 29 листопада 2022 року о 12 годин 30 хвилин сторони не з`явились. Про день, час та місце слухання справи повідомлені належним чином. Представник заявника [PERSON] - адвокат Панькова Світлана Михайлівна до суду направила заяву у якій просила розгляд справи провести у її відсутності, у якій вимоги заяви підтримала, просила задовольнити. Зацікавлена особа: [PERSON] до суду направив заяву у якій просив суд розгляд справи провести у його відсутності, проти вимог заяви заперечував, просив відмовити у повному обсязі. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, заслухавши пояснення заявниці та її представниці, зацікавлену особу та його представника, дослідивши долучені до заяви документи приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 02 червня 2012 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 592. Згідно наданого заявницею свідоцтва про народження, [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON] . Заявниця та її батьки 19.11.2021 року звернулися до дитячого психолога та отримали відповідний висновок про те, що відносно [PERSON] (6 років) батько - [PERSON] вчиняв розбещені дії, надано відповідні рекомендації по корекції психологічного стану дитини та рекомендовано звернутись до правоохоронних органів. З метою отримати висновок вже іншого спеціаліста в галузі дитячої психології заявника звернулася до клініки Медіком і 30.11.2021 року отримала висновок про виявлені ознаки сексуального розбещення з боку батька відносно доньки - [PERSON] . 08.12.2021 року [PERSON] звернулась до ГУНП в Київській області Чайківського відділення поліції з заявою про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст. 156 КК України. Заявниця зазначає, що всупереч поданій заяві представники правоохоронних органів зареєстрували в ЄРДР заяву щодо вчиненого правопорушення передбаченого ст. 301-1 КК України, жодних обмежувальних заходів відносно кривдника не було застосовано. Крім того, судом встановлено, що 29.11.2021 року заявниця звернулася до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] , укладеного 02 червня 2012 року. Також судом встановлено, що до Києво-Святошинського районного суду Київської області заявницею подано позов до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Згідно наданих представником заінтересованої особи довідок про реєстрацію місця проживання особи, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Судом встановлено, що малолітня особа [PERSON] тимчасово проживає за адресою: [ADDRESS] з батьками заявниці; заявниця та малолітній син [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з необхідністю проведення реабілітаційних процедур малолітнього сина, заінтересована особа проживає окремо ( [ADDRESS] ). Заявниця та її батьки 19.11.2021 року звернулися до дитячого психолога та отримали відповідний висновок про те, що відносно [PERSON] батько - [PERSON] вчиняв розбещені дії, надано відповідні рекомендації по корекції психологічного стану дитини та рекомендовано звернутись до правоохоронних органів. З метою отримати висновок вже іншого спеціаліста в галузі дитячої психології заявника звернулася до клініки Медіком і 30.11.2021 року отримала висновок про виявлені ознаки сексуального розбещення з боку батька відносно доньки - [PERSON] . 08.12.2021 року [PERSON] звернулась до ГУНП в Київській області Чайківського відділення поліції з заявою про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст. 156 КК України. Представники правоохоронних органів зареєстрували в ЄРДР заяву щодо вчиненого правопорушення передбаченого ст. 301-1 КК України, жодних обмежувальних заходів відносно кривдника не було застосовано. Розділом IV глави 13 Цивільного процесуального кодексу України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Як налогошує п. 3, 6, 7, 8, 15 ч.1 ст.1 цього Закону домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Сексуальне насильство - форма домашнього насильства, що включає будь-які діяння сексуального характеру, вчинені стосовно повнолітньої особи без її згоди або стосовно дитини незалежно від її згоди, або в присутності дитини, примушування до акту сексуального характеру з третьою особою, а також інші правопорушення проти статевої свободи чи статевої недоторканості особи, у тому числі вчинені стосовно дитини або в її присутності; Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону). Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Частинами 2, 3, 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Враховуючи усі надані заявницею та заінтересованою особою докази, її пояснення у судовому засіданні, з огляду на встановлені судом обставини та наявні реальні ризики щодо малолітньої дитини [PERSON] , суд, приходить до висновку, що наявні обґрунтовані ризики вчинення заінтересованою особою домашнього насильства щодо заявниці та її малолітньої дитини заявниці [PERSON] , тому з метою захисту прав та інтересів заявниці та її малолітньої дитини [PERSON] слід видати строком на шість місяців обмежувальний припис відносно [PERSON] , встановити наступний захід обмеження прав [PERSON] та покласти на нього обов`язок: - заборонити [PERSON] ( [INFO] , що зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП: [NUMBER] ) спілкування з малолітньої донькою [PERSON] , [INFO] , на строк 6 місяців; - заборонити [PERSON] ( [INFO] , що зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП: [NUMBER] ) наближатися на відстань ближче ніж 100 метрів до місяця роботи [PERSON] та інших місць частого її відвідування, на строк 6 місяців; - заборонити наближатися на відстань ближче ніж 100 метрів до дитячої школи та інших місць частого відвідування та перебування малолітньої доньки [PERSON] та малолітнього сина [PERSON] , на строк 6 місяців; - заборонити [PERSON] ( [INFO] , що зареєстрований за.адресою: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , малолітню доньку [PERSON] та малолітнього сина [PERSON] , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними, на строк 6 місяців; - заборонити [PERSON] ( [INFO] , що зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) вести листування, телефонні переговори з [PERSON] , малолітньою донькою [PERSON] та малолітнім сином [PERSON] , або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, на строк 6 місяців. Встановити строк дії обмежувального припису - 6 (шість) місяців. Посилання представника заінтересованої особи на невжиття правоохоронними органами термінового заборонного припису оцінюються судом критично, оскільки вказана бездіяльність не може свідчити про відсутність реальних підстав для його застосування, в той час як рішення про відмову у застосуванні термінового заборонного припису стосовно кривдника суду не надано. Твердження представника заінтересованої особи щодо існування майнового спору між сторонами не спростовує існуючих ризиків відносно заявниці та її малолітньої дитини. Крім того, обставини щодо вчинення чи невчинення заінтересованою особою сексуальних дій відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] мають бути встановлені за результатами досудового розслідування за заявою [PERSON] . Наявність у заінтересованої особи квартири за адресою: [ADDRESS] на праві власності та застосування до заінтересованої особи заборони перебувати за вказаною адресою не порушує її права власності на житло, оскільки заінтересована особа за вказаною адресою не проживає, а питання щодо речових прав на квартиру не є предметом розгляду заяви про видачу обмежувального припису. Надані заявницею висновок Центру психологічної допомоги «Рівновага» № 220/21 від 19.11.2021 року та заключення лікаря Медичного центру «Медіком» від 30.11.2021, якими рекомендовано обмеження батька з дитиною, не спростовані заінтересованої особи належними та допустимими доказами. Висновок експерта в кримінальному провадженні № 12021111050002733 за заявою [PERSON] від 08.12.2021 року, про відсутність дій сексуального характеру з боку заінтересованої особи відносно малолітньої дитини [PERSON] , матеріали справи не містять. Доводи представника заінтересованої особи, що з 23 грудня 2018 року та по теперішній час [PERSON] є головою правління ОСББ «Шалімова 69», заслуговують на увагу, у зв`язку з чим вимога наближатись до будинку за адресою: [ADDRESS] буде грубим порушенням права власності особи на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , тому на підставі вищевказаного заява у цій частині не підлягає задоволенню. Водночас суд звертає увагу представника заінтересованої особи, що обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Усі інші доводи та твердження учасників справи не спростовує вищевикладеним висновків суду. В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Outcome: partial