Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-05 00:00:00

У травні 2022 року до Малиновського районного суду м.Одеси звернулась з позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнез Позика», за участі третіх осіб Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимира Олександровича, приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Георгія Володимировича про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування своєї заяви посилається на те, що їй стало відомо про існування виконавчого напису приватного нотаріуса №4382, виданого 26.11.2021 року, який вчинений приватним нотаріусом Бригідою В.О. про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованість в розмірі 36002,87 грн. З виконавчим написом позивач не погоджується, оскільки у приватного нотаріуса Бригіда В.О. х були відсутні підстави на вчинення виконавчого напису,оскільки він не пересвідчився у безспірності боргу та не відноситься до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вважає, що здійснений виконавчий напис є незаконним та таким, що вчинений без дотримання вимог чинного законодавства, зокрема Закону України «Про нотаріат» та постанови КМУ від 29.06.1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 20.05.2022 року по справі було відкрито провадження. Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 29.08.2022 року по справі було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 12.10.2022 р. Позивач у судове засідання не з`явилась, про місце, дату та час судового розгляду повідомлялась належним чином. Матеріали справи містять заяву, у якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомили, відзив на позовну заяву не подали. Третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, пояснень на позов не надав. Матеріали справи містять заяву, щодо слухання справи за його відсутності, винести рішення згідно чинного законодавства України. Третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В. в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, пояснень на позов не надав. Матеріали справи містять заяву щодо розгляду справи без участі приватного виконавця. Враховуючи викладене, відповідно до ст. 280-281 ЦПК України, суд проводить розгляд справи в заочному порядку. Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку поданим доказам, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст.2 ЦПК). Згідно ч.1 та ч.2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Згідно ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 06.2.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» та [PERSON] було укладено договір № 227902-КС-001 про надання кредиту. Сума кредиту відповідно до договору 26000 грн., строку кредиту 16 тижнів. 26.11.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. було вчинено виконавчий напис реєстраційний номер 43826 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика », суму боргу за кредитним договором № 227902-КС-001 від 06.2.2021 року у розмірі- 35352,87 грн., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту 25517,22 грн., прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом 9835,65 грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Георгія Володимировича від 09.12.2021 року за ВП № 67842022 було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису № 43826 від 26.11.2021 року. Частиною першою статті 88 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. У абзаці 3 пункту 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженоїм наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року N 20/5, вказано, що заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України. Згідно із пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. З урахуванням приписів статей15,16,18 ЦК України, статей50,87,88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі N 6-887цс17. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні розрахунок заборгованості, інші документи на підтвердження наявності заборгованості позивача перед відповідачем у вказаній у виконавчому написі сумі. За таких обставин суд доходить висновку, що сума заборгованості, визначена відповідачем та зазначена у виконавчому написі не є безспірною в розумінні ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат». Також суд погоджується із позицією сторони позивача про незаконність вчинення оспорюваного виконавчого напису з огляду на відсутність станом на дату вчинення виконавчого напису в Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172, кредитних договорів. Так, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, було визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Таким чином, після 22.02.2017 року нотаріуси позбавлені права вчиняти виконавчі написи про стягнення заборгованості за кредитними договорами. Оспорюваний виконавчий напис було видано 26.11.2021 року, що свідчить про незаконність його вчинення. Враховуючи викладене, суд доходить висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог та про задоволення позову. Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп.

Outcome: approved