Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-18 00:00:00

11.11.2022 року [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона не одружена, не працює, перебуває на утриманні матері, оскільки продовжує навчання. У зв`язку з викладеним потребує матеріальної допомоги. Відповідач, який є її батьком, працездатний та фізично здоровий, добровільно матеріальну допомогу надавати відмовляється, хоча має таку можливість. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 4\~716,66 грн., починаючи з 01.09.2019 року та до досягнення позивачем 23 років. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16.11.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження. 13.12.2022 року від представника відповідача адвоката Боненко О.В. надійшов відзив на позов, в якому заперечував проти задоволення позову. Заперечення обґрунтовано тим, що на сьогоднішній день відповідач не має можливості надавати матеріальну допомогу позивачу, оскільки має на утриманні трьох дітей та дружину, яка не працює, а також знаходиться у відпустці без збереження заробітної плати. Також у відзиві представник зазначила, що позивач не зверталася до відповідача з вимогою про сплату аліментів. Позивач письмово просила розгляд справи проводити за її відсутністю, позов підтримала, просила задовольнити. Від відповідача [PERSON] та його представника адвоката Боненко О.В. надійшли заяви, в яких просили розгляд справи провести за їх відсутністю, проти позову заперечувала, просили в його задоволенні відмовити. Суд, вивчивши матеріали справи, доходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У ході судового розгляду встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). [PERSON] з батьком не проживає, відповідно до договору № 789/ІГСН-19 від 27.07.2019 року навчається у Національному технічному університеті «Дніпровська політехніка» на денній формі навчання, освітня послуга надається по 30.06.2023 року (а.с.8). З вказаного договору вбачається, що позивач навчається на платній основі, вартість навчання на рік становить 17\~400 грн. З наведено вбачається, що позивач у зв`язку з навчанням на денній формі в університеті не має можливості самостійно заробляти кошти на своє утримання. При цьому з відзиву вбачається, що відповідач добровільно кошти на утримання своєї доньки надавати відмовляється. Відповідно до копій свідоцтв про народження [PERSON] також має неповнолітню дитину [PERSON] , та малолітніх [PERSON] і [PERSON] , [INFO] . Згідно з довідкою ТОВ «Перший дім» від 08.12.2022 року відповідач знаходиться з 01.03.2022 року у відпустці без збереження заробітної плати за згодою сторін в період карантину. З наданих сторонами копій квитанцій вбачається, що за навчання позивача в університеті сплачували у 2019 та 2020 роках відповідач та у 2022 році мати позивача [PERSON] (а.с.9). Суд не бере до уваги інші квитанції, надані представником відповідача, а саме про перерахування [PERSON] на картку [PERSON] у 2018 році, та на картку позивача у січні, лютому та жовтні 2020 року, а також у лютому 2021 році, оскільки зазначені квитанції не стосуються спору між сторонами. Відповідно до ст. 199 Сімейного Кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ст. 200 Сімейного Кодексу України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Оскільки в ході розгляду справи судом встановлено, що повнолітня донька відповідача продовжує навчання на денній платній формі навчання, не працює, а тому потребує матеріальної допомоги, вона має право на утримання від батьків. При цьому, як зазначає сама позивач, її мати надає їй матеріальну допомогу та утримує її, що не спростовано відповідачем та не звільняє його як батька від обов`язку утримувати свою доньку, яка продовжує навчання. При цьому суд не враховує довідку, відповідно до якої мати інших дітей відповідача - [PERSON] в Дніпровському міському центрі зайнятості України на обліку не перебуває і допомогу по безробіттю не отримує, оскільки вказане, навпаки спростовує доводи відповідача, що вона є безробітною. Окрім того, суд критично ставиться до доводів відповідача щодо відсутності в нього заробітку, оскільки з наданої ним довідки вбачається, що саме за його згодою він перебуває у відпустці без збереження заробітної плати з 01.03.2022 року. При цьому, відповідач у відзиві не спростував, що він є працездатним та фізично здоровим, не навів переконливих доводів щодо перешкод у нього для отримання заробітку за свою працю при наявності обов`язку утримання дітей. Таким чином, враховуючи, що відповідач має трьох дітей, яких відповідно до закону також повинен забезпечувати матеріально, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову та стягнення з нього щомісячно на користь позивача аліментів на її утримання в розмірі 1\~000 грн. з 11.11.2022 року і до досягнення позивачем 23 років за умови продовження нею навчання. Згідно із ч. 1\~ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Отже, вимоги позивача в частині стягнення аліментів з 01.09.2019 року по 10.11.2022 року задоволенню не підлягають. На підставі п. 7 ч. 1 ст. 264, ст. 430 ЦПК України суд вважає можливим допустити негайне виконання судового рішення у межах сум платежів за один місяць. Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992,40 грн. на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial