Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-07 00:00:00

У липні 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Русанюка Золтана Золтановича, акціонерного товариства «Альфа-Банк», в якому просив суд скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 62892107 від 17.01.2022, номер запису про право власності 46200600, дата державної реєстрації 12.01.2022 року, вчинене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З.З., на квартиру [ADDRESS] , за зверненням акціонерного товариства «Альфа-Банк», ЄДРПОУ 23494714. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 03.11.2005 року між ним та ПАТ «Укрсоцбанк» був укладений Договір кредиту, відповідно до умов якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кредиту у розмірі 30 000 доларів США із датою повернення до 02 листопада 2020 року. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 03.11.2005 року між сторонами також був укладений Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Ковальчуком С.П., відповідно до умов якого іпотекодавець передає іпотекодержателю в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором квартиру [ADDRESS] . Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна власником квартири [ADDRESS] є АТ «Альфа-Банк», який звернув стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку. Позивач вважає, що рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру, яка належала йому, є неправомірним. Вказував, що між сторонами не було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя. Банком не були дотримані вимоги статті 35 Закону України «Про іпотеку». Повідомлення, як зазначено у інформаційній довідці, він від банку не отримував. Приймаючи рішення про державну реєстрацію, державний реєстратор не перевірив додержання банком вимог статті 35 Закону України «Про іпотеку» та іпотечного договору. Ухвалою суду від 01.08.2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 22.08.2022 року через канцелярію суду надійшов відзив від відповідача, АТ «Альфа-Банк», в якому відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно. Крім того додав, що кредитором повністю дотримано всі вимоги чинного законодавства,вжито всі заходи з метою повідомлення іпотекодателя належним чином про заборгованість. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, клопотань про відкладення не надходило. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи дійшов до такого висновку. Встановлено, що 03.11.2005 року між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» був укладений Договір кредиту, відповідно до умов якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кредиту у розмірі 30 000 доларів США із датою повернення до 02 листопада 2020 року. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 03.11.2005 року між сторонами також був укладений Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Ковальчуком С.П., відповідно до умов якого іпотекодавець передає іпотекодержателю в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором квартиру [ADDRESS] . Відповідно до пункту 1.2 іпотечного договору, вартість предмету іпотеки за згодою сторін - 353 500 грн., що за офіційним курсом Національного банку України становить 70 000 доларів США. Пунктом 4.5.3. іпотечного договору, передбачено, що іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один зі наступних способів: шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 17 січня 2022 року приватний нотаріус Русанюк З.З., зареєстрував право власності на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , за АТ «Альфа-Банк», код ЄДРПОУ: 23494714. Підстава для державної реєстрації: договір іпотеки № 04/І-371, серія та номер: 2577д, виданий 03.11.2005, видавник: Ковальчук С.П. приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу; зміни та доповнення до іпотечного договору № 04І-371 від 03.11.2005 року; номер запису про право власності 46200600; дата, час державної реєстрації 12.01.2022 року. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Порядок звернення стягнення на предмет іпотеки передбачені ст. 35-37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до статті 36 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання здійснюється у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Судом встановлено, що у пункті 4.5.3 договору іпотеки сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». При цьому, згідно із частинами першою та другою статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Правовою підставою переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» (у редакції чинній на час виникнення спірних відносин) міг бути договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, та який був би правовою підставою для реєстрації права власності квартири за банком. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що між банком і позивачем відсутній договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов`язання, та є правовою підставою для реєстрації права власності на квартиру за банком, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про те, що дії державного реєстратора щодо реєстрації за банком права власності на спірну квартиру не можна вважати законними. При цьому, судом враховано правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 199/1276/17 (провадження № 14-486цс18). За змістом положень ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно із ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Оцінюючи належність та допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved