Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду м.Харкова із позовом до [PERSON] , Харківського апеляційного суду, Центру надання адміністративних послуг Харківської міської ради, в якому просить, з урахуванням уточнень, визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS] , укладеного 01.08.2012 року між [PERSON] та [PERSON] , зобов`язати Центр надання адміністративних послуг Харківської міської ради скасувати реєстрацію права власності за [PERSON] на зазначену квартиру, а також стягнути з Харківського апеляційного суду часткову компенсацію моральної шкоди в сумі 1 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 01.08.2012 року між ним та [PERSON] укладено договір, згідно якого позивач подарував останній квартиру [ADDRESS] . Зазначає, що вказаний договір є недійсним, оскільки є укладеним при збігу важких обставин та на вкрай невигідних умовах. Так, на час укладання договору у позивача з`явились важкі розлади здоров`я, виявлено пошкодження нервової та серцево-судинної системи, запаморочення, головний біль, похитування при ходьбі, а також значне схуднення за короткий термін. Таке погіршення здоров`я викликало у позивача припущення про неприродні причини його виникнення, а саме через умисні дії третіх осіб. Через побоювання за власне життя та з метою уникнення можливих протиправних дій по заволодінню третіми особами належному позивачу житлу, вирішив передати квартиру у власність своїй матері [PERSON] , шляхом укладання договору дарування квартири. Вказує, що передумовою розладів здоров`я, внаслідок яких він був змушений укласти спірний договір стали негативні впливи радіохвиль, внаслідок експлуатації його сусідами Петровими, які проживають у квартирі [ADDRESS] , якихось радіоелектронних приладів, технічних засобів негласного отримання інформації. Вважає, що [PERSON] мали намір заволодіти його квартирою, оскільки останні займаються протиправною діяльністю, пов`язаною з придбанням та заволодінням квартирами, не маючи при цьому достатнього доходу. На час звернення до суду, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] продовжують використовувати пристрої в своїй або сусідній квартирі, з метою провокації конфліктів та застосування насильства до позивача. Протягом тривалого часу у позивача щоденний головний біль та лицьовий біль, порушення функцій внутрішніх органів від спрямованої дії електромагнітних полів. Також вказує, що [PERSON] або [PERSON] у 2000 році викрали його паспорт, який ймовірно міг бути використаний при відчуженні квартири позивача. Вважає, що за незаконне спостереження за ним Петровими, працівниками міліції надано сприяння останнім у отриманні прав на нерухомість. Вказує, що рішення про використання спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації відносно нього та за місцем його проживання приймались апеляційним судом Харківської області, внаслідок чого треті особо отримали можливість чинити дії, спрямовані на підготовку до заволодіння його квартирою. На підставі викладеного, вважає що зазначені обставини стали передумовою для укладення договору дарування квартири, а отже зазначений правочин вчинено під впливом тяжких обставин і має бути визнаний недійсним, з огляду на що просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Ухвалою суду від 13.10.2020 року зазначену позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків. Ухвалою суду від 27.10.2020 року позовну заяву повернуто позивачеві у зв`язку з не усуненням недоліків позовної заяви, встановлених ухвалою суду про залишення позовної заяви без руху. Постановою Полтавського апеляційного суду від 04.02.2021 року скасовано ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 27.10.2020 року та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Ухвалою суду від 19.02.2021 року продовжено позивачу процесуальний строк на виконання ухвали Дзержинського районного суду м.Харкова від 13.10.2020 року про залишення позовної заяви без руху. Ухвалою суду від 02.03.2021 року відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі в частині вимог до Харківського апеляційного суду про стягнення моральної шкоди. Ухвалою суду від 15.03.2021 року відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб. Ухвалою суду від 15.03.2021 року внесено виправлення до ухвали Дзержинського районного суду м.Харкова від 15.03.2021 року, зазначивши за її текстом другого відповідача «Центр надання адміністративних послуг Харківської міської ради». В судовому засіданні 16.09.2021 року позивачу відмовлено у задоволенні клопотання від 21.10.2020 року про витребування доказів та призначення комплексної судової медико-психологічної експертизи; відмовлено у задоволенні клопотання від 22.02.2021 року про витребування доказів, проведення радіоконтролю за участю позивача, а також призначення комплексної судової медико-психологічної експертизи; відмовлено у задоволенні клопотання від 23.02.2021 року про витребування доказів та призначення комплексної судової медико-психологічної експертизи; відмовлено у задоволенні клопотання від 25.05.2021 року про витребування доказів, оскільки дані, вказані в зазначених клопотаннях не є предметом доказування у даній справі та стосуються осіб, які не є сторонами у справі. Ухвалою суду від 16.09.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. В судовому засіданні 07.12.2021 року задоволено клопотання позивача про допит його у якості свідка. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених в уточненій позовній заяві, просив задовольнити в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили. У відповідності до ч.1, 3, 4 ст.233 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. З цього приводу Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , який є позивачем по справі, показав наступне. Зазначає, що [PERSON] , відповідач по справі, є його матір`ю. Так, у 2012 році він уклав з відповідачем договір дарування квартири, яка розташована за адресою [ADDRESS] . Вважає, що вказаний договір є недійсним, оскільки був укладений при збігу тяжких обставин. Мотивом укладення даного договору було уникнення вчинення протиправних дій з боку його сусідів « [PERSON] » та інших осіб. Вказує, що по відношенню до нього тривалий час експлуатуються електронні пристрої, внаслідок чого у свідка з`явились розлади здоров`я, а також небезпечні для життя ушкодження. В період з 2008 по 2012 рік у нього виявили пошкодження серця, що може стати причиною раптової смерті. Свідок припускає, що вказанні дії здійснювали його сусіди « [PERSON] », підключаючи до мережі інтернет різні пристрої негласного отримання інформації, що причиняє свідку фізичний біль та пошкодження внутрішніх органів. Крім того, свідок припускає, що вказані особи займаються діяльністю, пов`язаною із незаконним заволодінням квартир. Так, за [PERSON] зареєстровано чотири квартири, одна з яких, як достовірно відомо свідку, по підроблених документах. Також зазначив, що у 2000 році з його квартири був викрадений паспорт з метою реєстрації прав власності на нерухоме майно сторонніми особами. Таким чином, ймовірно «Петрови» мали намір заволодіти його квартирою по [ADDRESS] , оскільки на момент укладення правочину свідок проживав у ній одноосібно. Суд, заслухавши вступне слово позивача, допитавши свідка, з`ясувавши обставини справи, безпосередньо дослідивши наявні докази, оцінивши їх кожний\~окремо та\~у сукупності\~й взаємозв`язку, дійшов наступного висновку. У відповідності до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 10, 81 ЦПК України\~передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Судом встановлено, що 01 серпня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування квартири [ADDRESS] , відповідно до умов договору дарувальник [PERSON] , подарував зазначену квартиру [PERSON] . Зазначений правочин вчинений у присутності Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Прокопенко А.В., та посвідчений останнім. Обґрунтовуючи позов, [PERSON] вказує на те, що даний правочин був вчинений під впливом тяжких обставин, що виражаються в різкому погіршенні стану здоров`я, внаслідок протиправних дій третіх осіб, а отже є підстави для визнання недійсним зазначеного правочину на підставі ст.233 ЦК України. Статтею 6 ЦК України визначено право сторін на укладення договору та врегулювання в ньому своїх відносин. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У ст. 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Вбачається, що законом визначено право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору за умови дотримання вимог закону при укладенні договору. Частинами 1-3, 5 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Відповідно до положень ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Згідно положень ч. 2 ст. 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч. 1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 23 постанови правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вбачається, що оспорюваний договір укладений за вільним волевиявленням [PERSON] та [PERSON] , та не суперечить вимогам закону. Посилання позивача на заподіяння йому моральних страждань третіми особами, а також на те, що внаслідок протиправної діяльності третіх осіб у нього з`явились важкі розлади здоров`я та ці дії були спрямовані на заволодіння його житлом, що призвело до укладання правочину, суд вважає необґрунтованими, та такими, що не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Доказів того, що [PERSON] вчинив правочин під впливом тяжкої для нього обставини і на вкрай невигідних умовах, позивачем не надано. До того ж, доказів того, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах, позивачем не надано. При цьому суд критично оцінює покази свідка, оскільки він є заінтересованою особою по справі та всі зазначенні останнім обставини є лише припущеннями, які не ґрунтуються на належних да допустимих доказах. Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. У ч.ч.1, 2, 8 статті 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Виходячи з\~наведеного та\~враховуючи те,\~що на\~момент вчинення\~оспорюваного правочину\~договір дарування\~за формою\~і змістом\~відповідав вимогам\~чинного законодавства,\~доказів на\~підтвердження того,\~що оспорюваний\~договір був\~вчинений позивачем\~під впливом\~тяжкої для\~нього обставини\~і на\~вкрай невигідних\~умовах,\~ [PERSON] \~не надано,суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову про визнання договору дарування квартири недійсним. Питання розподілу судових витрат суд вирішує на підставі ст.141 ЦПК України. При цьому, зі змісту уточнюючої позовної заяви вбачається, що позивач просив відстрочити йому сплату судового збору за подання позовної заяви у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем. Частиною 1\~статті 8\~ЗУ «Про\~судовий збір»\~передбачено,\~що враховуючи\~майновий стан\~сторони,\~суд може\~своєю ухвалою\~за її\~клопотанням відстрочити\~або розстрочити\~сплату судового\~збору на\~певний строк,\~але не\~довше ніж\~до ухвалення\~судового рішення\~у справі\~за таких\~умов:розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік. Таким чином, суд може відстрочити сплату судового збору до ухвалення рішення у справі. Враховуючи вищевикладене, а також результат розгляду справи, з позивача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 1681,60 грн.

Outcome: approved