Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-20 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом, у якому просить стягнути на його користь з [PERSON] заборгованість у розмірі 10\~250,00\~грн., посилаючись на те, що 27.12.2021\~р. [PERSON] отримав у нього позику у розмірі 10\~250,00 грн., яку мав повернути 10.01.2022\~р., однак коштів, не зважаючи на неодноразові звернення, не повернув. [PERSON] своєї позиції щодо позову у порядку, визначеному нормами Цивільного процесуального кодексу України, не повідомив. Судом з`ясовано, що відповідно до розписки від 27.12.2021\~р. [PERSON] взяв в борг 10\~250,00 грн. від [PERSON] , зобов`язався повернути борг до 10.01.2022\~р. (а.\~с.\~9). Згідно зі статтею 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною другою статті 1047 Цивільного кодексу України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Абзацом першим частини першою статті 1049 Цивільного кодексу України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином між [PERSON] та [PERSON] 27.12.2021\~р. було укладено договір позики, на підставі якого перший передав у власність другого грошові кошти у розмірі 12\~250,00\~грн., при цьому другий зобов`язався повернути ці грошові кошти першому до 10.01.2022\~р. Доказів, які б вказували на повернення [PERSON] грошових коштів у розмірі 10\~250,00\~грн. [PERSON] не подав. При цьому зі змісту позовної заяви вбачається, що [PERSON] грошові кошти у розмірі 10\~250,00\~грн. [PERSON] не повернув. За таких обставин Суд виходить з того, що цих грошових коштів повернуто не було. Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до абзацу першого частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що позов [PERSON] ґрунтується на вимогах законодавства України, а тому підлягає задоволенню. На підставі статі 141 Цивільного процесуального кодексу України з [PERSON] на користь [PERSON] у якості відшкодування судових витрат підлягають стягненню грошові кошти у розмірі 992,40\~грн. (сплачений за подання позовної заяви судовий збір, а.\~с.\~4, 5).

Outcome: approved