Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-06 00:00:00

17.08.2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому зазначив, що з 19.07.2003 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому відділом реєстрації актів громадянського стану Комунарського районного управління юстиції м. Запоріжжя, актовий запис № 331, шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження. Від шлюбу сторони мають двох дітей, повнолітню доньку - [PERSON] , 2003 року народження, неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Позивач мотивує свої позовні вимоги тим, що він є військовослужбовцем, проходить військову службу у Національній гвардії України. З 24.02.2022 року, з початком військової агресії російської федерації проти України і введенням воєнного стану в України, позивач постійно знаходиться на службі, виконує бойові завдання, пов`язані із захистом територіальної цілісності України, що не подобається відповідачу. З причини тривалої відсутності позивача вдома і постійним знаходженням його на службі між сторонами виникають сварки, взаємні образи, непорозуміння, і як наслідок, втрата почуття поваги та любові один до одного. Фактично сім`я розпалася, сторони не підтримують шлюбних стосунків, шлюб існує формально. Відновлення сімейних стосунків і збереження шлюбу, на думку позивача, неможливе. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Пояснив, що між ним та відповідачем вже тривалий час відсутнє взаєморозуміння, останні роки він зберігав шлюб лише заради дітей. Однак з початком війни він прийшов до твердого висновку про розірвання шлюбу з дружиною, оскільки зрозумів, що він не хоче повертатися додому. Також пояснив, що на теперішній час він перебуває в стосунках з іншою жінкою. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, проти розірвання шлюбу заперечувала. Пояснила, що вона намагається зберегти шлюб, оскільки її про це просить син, який хоче, щоб батько був поруч із ним. На її думку, відповідач відсторонився від неї та дітей у зв`язку з тим, що тривалий час не мешкає вдома, але це можна буде виправити. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19.07.2003 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Комунарського районного управління юстиції м. Запоріжжя, про що зроблено актовий запис за № 331 (а.с. 7). Від шлюбу сторони мають двох дітей, повнолітню доньку [PERSON] , 2003 року народження та неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження останнього серії [NUMBER] , виданим Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції (а.с. 8). На момент подачі позовної заяви сторони припинили подружні стосунки, спільного господарства не ведуть. Згідно зі ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно зі ст. 111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, позивач вважає неможливим з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов`язати її прийняти заходи до примирення. Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З`ясовано, що немає згоди позивача [PERSON] на продовження шлюбу, тобто не має його вільної і повної згоди на шлюб. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й дружини та збереження шлюбу буде суперечити інтересам подружжя за відсутності згоди позивача на продовження шлюбу. З урахуванням зазначеного, суд, приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, яких за твердженням позивача не має. Оскільки позивач у своїй заяві не просив покласти понесені ним судові витрати під час подачі позову до суду на відповідача, то розподіл судових витрат, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судом не проводиться.

Outcome: approved