Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-21 00:00:00

\~ \~ \~ \~Рух справи. Процесуальні дії у справі. 2 вересня 2022 року до Вишгородського районного суду Київської області позивач звернулася із вказаною вище позовною заявою, у якій просить стягнути [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі ј усіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви та до досягнення дитини повноліття. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 2 вересня 2022 року для розгляду зазначеного позову визначено суддю Лукач О.П. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 7 вересня 2022 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху з підстав її невідповідності вимогам статті 175 ЦПК України та надано позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви. 22 вересня 2022 року до Вишгородського районного суду Київської області позивачем подано заяву про усунення недоліків позовної заяви, долучивши позовну заяву у новій редакції та згідно вимог якої, позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 усіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку,щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття. Після виконання судом вимог частини шостої статті 187 ЦПК України, ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 26 вересня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників провадження та призначено до розгляду на 09:00 10 листопада 2022 року. У призначене судове засідання з`явилася позивач. Відповідачі не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, проте за відсутності доказів вручення або причини не вручення йому судової повістки про виклик до суду, копії ухвали суду про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви з додатками, розгляд справи було відкладено на 10:00 22 грудня 2022 року про що відповідача повідомлено шляхом надсилання судових повісток про виклик до суду, а також шляхом розміщення на офіційному веб-сайті Вишгородського районного суду Київської області оголошення про його виклик до суду. У судове засідання, призначене на 22 грудня 2022 року сторони не з`явилися, про день час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку. При цьому від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Як убачається із матеріалів справи, конверти надіслані відповідачу із судовою кореспонденцією, повернулися до суду без вручення адресатові з причин «за закінченням терміну зберігання», «адресат відсутній за вказаною адресою». Уся інформація щодо цього судового провадження міститься на сайті «Судова влада України». Вирішуючи питання про розгляд справи у відсутності сторін, суд враховує заяву позивача та те, що відповідно до частини одинадцятої статті 128 ЦПК України, відповідач, з опублікуванням оголошення про його виклик до суду, вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Оскільки учасники провадження у судове засідання не з`явилися, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Враховуючи наявність умов, визначених у частині першій статті 280 ЦПК України, суд ухвалив: провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Обґрунтування позову. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що з 28 квітня 2018 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. У шлюбі у них народилася спільна дитина [PERSON] , [INFO] . Оскільки спільне життя у сторін не склалося, рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 2 грудня 2020 року шлюб між ними розірвано. Дитина проживає з позивачем та повністю знаходиться на її утриманні. Оскільки батько матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, посилаючись на положення статті 180 СК України, позивач змушене звернутися до суду, зазначивши, що відповідач має змогу надавати донці матеріальну допомогу та не має на утримання інших неповнолітніх чи непрацездатних осіб. Щодо правової позиції відповідача. Жодних заяв, клопотань, пояснень щодо позовних вимог від відповідача адресу суду не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити його правову позицію щодо предмету спору. Фактичні обставини, встановлені судом. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин у їх сукупності, судом встановлено, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 2 грудня 2020 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 28 квітня 2018 року, виконавчим комітетом Підгірцівської сільської ради Обухівського району, актовий запис № 01. За бажанням позивача після розірвання шлюбу позивачу змінено шлюбне прізвище « [PERSON] » на дошлюбне « [PERSON] ». Під час перебування сторін у шлюбі, [INFO] у них народилася донька [PERSON] та у свідоцтві про народження дитини, серія [NUMBER] від 1 липня 2019 року, батьками зазначені: батько [PERSON] , мати [PERSON] . Згідно довідки Петрівської сільської ради Вишгородського району Київської області від 27 квітня 2021 року №639, зареєстроване місце проживання позивача з 18 січня 1997 року за адресою: [ADDRESS] . Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов від 19 вересня 2022 року за засвідченим [PERSON] підписом депутата Новопетрівської сільської ради Кот Т.В., [PERSON] проживає з двома малолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Батько [PERSON] з 2018 року в родині не проживає, участі у вихованні та утриманні [PERSON] не приймає, матеріально не допомагає. Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права. Частина перша статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частина перша статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частина перша статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Стаття 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У статті 12 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Стаття 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Частина восьма статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Пункти 1-7\~частини першої\~статті 264\~ЦПК України\~ під\~час ухвалення\~рішення суд\~вирішує,\~чи мали\~місце обставини\~(факти),\~якими обґрунтовувалися\~вимоги та\~заперечення,\~та якими\~доказами вони\~підтверджуються;\~чи є\~інші фактичні\~дані,\~які мають\~значення для\~вирішення справи;\~які правовідносини\~сторін випливають\~із встановлених\~обставин.яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. Стаття 51 Конституції України - батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина третя статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина перша статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Частина друга статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частина перша статті 183 СК України - частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у пункті 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі». Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. Стаття 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради Української PCP від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ та набрала чинності для України з 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина друга статті 6 цієї Конвенції). Стаття 18 Конвенції ООН про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частини перша та друга статті 27 названої Конвенції держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Стаття 5 «Рівноправність подружжя» Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17 липня 1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Оскільки, позивачем заявлено про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у частці від доходу відповідача, суд вважає за необхідне стягнути їх саме у вказаний спосіб. Таким чином, визначаючи розмір аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , суд враховує матеріальне становище кожної із сторін спору, а саме те, що дитина проживає разом з матір`ю, відповідно до вимог сімейного законодавства діти мають право на отримання матеріальної допомоги з боку своїх батьків. Відповідач [PERSON] батько дитини, є особою працездатного віку, доказів про наявність медичних протипоказань встановлених відповідачу щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності суду надано не було, на утриманні немає інших дітей чи непрацездатних батьків, тому в сукупності оцінених судом доказів, є підстави вважати, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Водночас, факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів і ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (Постанова Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі №759/10277/18). Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи,які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу(групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Висновок суду. Отже, аналізуючи вищезазначені обставини та факти, враховуючи принципи об`єктивності та справедливості, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно зі статтею 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тому аліменти слід призначити з 2 вересня 2022 року, тобто з дня пред`явлення позивачем вказаного позову. Відповідно до статті 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Щодо розподілу судових витрат. Оскільки, відповідно до пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач у справах про стягнення аліментів від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, з урахуванням положень статті 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992,40 гривень.

Outcome: approved