Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-11 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 13.02.2019 відповідач позичив у неї гроші в сумі 1300 доларів США, які зобов`язалась повернути до 14.02.2020. Однак у зазначений термін відповідач грошей не повернув і борг становить 1300 доларів США та три проценти річних, що становить 27,03 долари США. Позивач просить стягнути з [PERSON] в її користь 1327,03 долари США боргу за договором позики та судовий збір. Ухвалою судді від 20.05.2022 відкрито спрощене позовне провадження у справі. В судовому засіданні позивач та її представник вимоги підтримали, просили позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві, не заперечують щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не подавав заяв про розгляд справи за його відсутності та не подавав клопотань про відкладення судового розгляду, а тому судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення, проти якого не заперечив позивач. В судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила, що у її присутності 13.02.2019 [PERSON] позичила [PERSON] 1300 доларів США. Дослідивши і оцінивши всі докази в сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що наявність між [PERSON] та [PERSON] позикових відносин підтверджується поясненнями [PERSON] та аудіозаписом розмови. Зокрема, в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила, що у її присутності 13.02.2019 [PERSON] позичила [PERSON] 1300 доларів США. Аудіозаписом підтверджується факт боргового зобов`язання [PERSON] перед [PERSON] , відповідно до якого [PERSON] не заперечував боргове зобов`язання, а лише заперечував розмір процентів за договором позики. Відповідач не надав суду жодних належних, допустимих, достатніх доказів, котрі б спростували факт передання йому позивачем 1300 доларів США та їх отримання. Також відповідачем не доведено, що дана сума коштів була повернута позивачу. Таким чином, за договором позики [PERSON] не повернув [PERSON] 1300 доларів США у встановлений договором позики строк. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахуванням грошової суми, що позичалась, на його банківський рахунок. Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак відповідач не надав суду доказів, які б спростували доводи позивача про передання ним відповідачу 1300 доларів США, невиконання відповідачем зобов`язання про повернення цих коштів позивачу та наявність у відповідача перед позивачем 1300 доларів США заборгованості за цим договором. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч.1, 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити всю суму боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором. Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, тому відповідно до вимог даної норми зобов`язаний сплатити позивачу борг в сумі 1300 доларів США, а також 3% річних за прострочення виконання основного зобов`язання, що становить 23,07 доларів США. Стягнення із відповідача суми боргу у іноземній валюті відповідає як вимогам цивільного законодавства, так і узгоджується із правовим висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 16.01.2019 справа № 373/2054/16-ц. Таким чином, в ході розгляду справи встановлено, що відповідач не виконавши зобов`язання по умовах договору позики має заборгованість перед позивачем за цим договором в розмірі 1327,03 доларів США, а тому вимога позивача є обгрунтованою, доведеною, законною і підлягає до задоволення. Оскільки позовні вимоги задоволено повністю, тому на підставі ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягає стягненню 992,40 грн судового збору, котрий документально підтверджений.

Outcome: approved