Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-08 00:00:00

У лютому 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовною заявою, у якій просив стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором №б/н від 06.03.2013 року в розмірі 5769 грн. 21 коп. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву б/н від 06.03.2013 року, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому було збільшено до 1800,00 грн. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.2.1.2.3, п. 2.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладенні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни за рішенням та ініціативою Банку. Позичальник,\~при підписанні\~анкети-заяви\~підтвердив свою\~згоду на\~те,\~що підписана\~заява разом\~з Пам`яткою\~клієнта,\~Умовами та\~правилами надання\~банківських послуг»,\~«Тарифами», складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, екземпляр догорову згодний отримати шляхом роздруківки з сайту Приватбанку. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Позичальник зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору. Але, в процесі користування кредитним рахунком Позичальник не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями. [INFO] позичальник [PERSON] помер. Спадкоємці позичальника мали право подати заяву про прийняття або про відмову від спадщини у строк з 19.01.2020 року по 19.07.2020 року. В даному випадку, спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є [PERSON] . 10.03.2021 року позивач направив претензію кредитора до Другої Кам`янської державної нотаріальної контори. 22.03.2021 року надійшла відповідь, в якій зазначалось, що спадкоємці померлого позичальника із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «ПриватБанк». 17.07.2021 року до спадкоємців позичальника було направлено лист-претензію, згідно з якими позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. Станом на дату смерті [PERSON] заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 06.03.2013 року становить 5769,21 грн., яка складається з наступного: 1798,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 1798,00 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 3971,21 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; 0,00 грн - нарахована пеня; 0,00 грн. - нараховано комісії. Вказану заборгованість позивач просив стягнути з відповідача по справі, оскільки вони проживали з позичальником за однією адресою на день його смерті. Представник позивача позовні вимог підтримав повністю та просив їх задовольнити. Не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач в судове засідання не з`явився. Заяву про слухання справи за його відсутністю не надав. Про причини неявки суд не повідомив. Про час і місце слухання справи повідомлений належним чином - у відповідності до вимог ч. 6, п. 2 ч. 7, ч. 11 ст. 128, ч. 9, 10 ст. 130 ЦПК України, судовими повістками про виклик та через оголошення на сайті. Відповідно до ст.280 ЦПК судом прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечував. Враховуючи вищенаведене і прийняття судом ухвали про заочний розгляд справи, справа підлягає розгляду в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, наявні у справі письмові докази та оцінивши їх в сукупності суд приходить до наступних висновків. Суд, вивчивши матеріали справи, копію спадкової справи № 138/2021 після померлого [INFO] [PERSON] та оцінивши їх в сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву б/н від 06.03.2013 року, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому було збільшено до 1800,00 грн. [INFO] позичальник [PERSON] помер. Як позивач сам зазначає в позовній заяві та підтверджено матеріалами справи 10.03.2021 року позивач направив претензію кредитора до Другої Кам`янської державної нотаріальної контори. 22.03.2021 року надійшла відповідь, в якій зазначалось, що спадкоємці померлого позичальника із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «ПриватБанк». 17.07.2021 року до спадкоємців позичальника було направлено лист-претензію, згідно з якими позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. Станом на дату смерті [PERSON] заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 06.03.2013 року становить 5769,21 грн., яка складається з наступного: 1798,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 1798,00 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 3971,21 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; 0,00 грн - нарахована пеня; 0,00 грн. - нараховано комісії. Так, в позовній заяві Банк посилається на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 06.03.2013 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 5769,21 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Разом з позовною заявою АТ КБ «ПриватБанк» надав розрахунок заборгованості за договором б/н від 06.03.2013 року, тоді як даний договір в матеріалах справи відсутній. В матеріалах справи міститься Анкета-Заява [PERSON] від 06.03.2013 року, з якої не простежується, що останній отримав кредитні кошти в розмірі 5769,21 грн. Також позивачем не надано суду доказів оформлення та укладання між сторонами та відповідно отримання позичальником Умов та Правил надання банківських послуг, Пам`ятки клієнта, щоб в сукупності із Заявою, свідчило про укладений у належній формі договір між сторонами про надання банківських послуг. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку розумів [PERSON] та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил, а також те, що вказаний документ на момент підписання ним анкети-заяви взагалі містив умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Окрім цього, оскільки, Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача\~(www.privatbank.ua) неодноразово змінювались самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (06.03.2013) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (18.02.2022), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову, вважає, що положення статті 634 ЦК України не можуть бути застосовані до даних правовідносин. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані позичальнику Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із позичальником кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої\~вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Витяг з Тарифів обслуговування кредитної карти «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису позичальника, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 06.03.2013 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні\~підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. На підставі викладеного суд приходить до висновку про відсутність підстав для нарахування процентів по вказаному договору від 06.03.2013 року. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, АТ КБ «Приватбанк», як позивач, зобов`язаний довести, що саме відповідачка є спадкоємцем померлого, прийняла після нього спадщину та вартість майна, прийнятого спадкоємцем у спадщину, оскільки саме в межах вартості одержаного у спадщину, вона може відповідати за борги спадкодавця. Позивач зазначає, що спадкоємцем померлого [PERSON] в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України, є відповідач [PERSON] , яка має право подати заяву про прийняття або про відмову від спадщини, оскільки згідно копії паспорту позичальника та відповідача зазначена спільна адреса реєстрації: [ADDRESS] . Однак, судом враховується та обставина, що сам факт реєстрації місця проживання відповідача за однією адресою із спадкодавцем на час відкриття спадщини не є належним та допустимим доказом того, що саме вона є спадкоємцем та прийняла після померлого спадщину. Таким чином, реєстрація за місцем проживання будь-якої особи зі спадкодавцем сама по собі не є безумовним підтвердженням того, що ця особа є спадкоємцем померлого. Більш за це твердження позивача про те, що відповідач [PERSON] мала спільну адресу реєстрації з померлим [PERSON] , а саме [ADDRESS] не відповідають дійсності, так як відповідно до довідки про реєстрацію місцям проживання особи, виданої відділом формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради від 04.11.2022р. №19/13085 зазначається, що [PERSON] була зареєстрована за адресою [ADDRESS] в період з 21.08.2006року по 04.07.2017рік (ар.с.88). Таким чином на момент смерті [PERSON] , який помер [INFO] , відповідачка [PERSON] вже не мешкала з ним за однією адресою, а отже твердження позивача про їх спільну реєстрацію не відповідають дійсності. Крім того, із матеріалів спадкової справи № 138/2021 після померлого [INFO] [PERSON] , вбачається, що вказана спадкова справа заведена на підставі претензії кредитора АТ КБ "Приватбанк". Що стосується відповідачки, то вона взагалі не зверталась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та у встановлений законодавством термін [PERSON] не було отримано свідоцтво про право на спадщину. Будь-які докази, на підтвердження того, що відповідач прийняла спадщину після померлого [PERSON] відсутні. Відповідно до ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Як було встановлено у судовому засіданні свідоцтво про право на спадщину ніхто не отримував, отже вимоги позовної заяви, пред`явлені до відповідача є передчасними. Крім того, відповідно до вимог ч.1 ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Відповідно до вимог ч.2 ст. 1282 ЦК України, вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Оскільки [PERSON] помер, то відповідати перед АТ КБ «Приватбанк» на підставі ст.ст. 1281, 1282 ЦК України за борги спадкодавця має спадкоємець у межах вартості майна одержаного у спадщину. Аналогічні роз`яснення надані в абз.2 пункту 32 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року, де зазначено, що з урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми\~статті 1282 ЦК України\~щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті. За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємця має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. При вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора необхідно з`ясувати коло спадкоємців, встановити належність спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартість отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємця боржника. Разом з цим матеріалами справи встановлено, що спадкоємці померлого [PERSON] із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «ПриватБанк». Відповідно свідоцтво про прийняття спадщини не видавалося. У матеріалах справи відсутня інформація щодо наявності будь-якого майна, яке б могло бути успадковане після смерті [PERSON] . Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову банку про стягнення заборгованості з [PERSON] . Вказане узгоджується з правовими висновками, висловленими в постанові Верховного Суду по справі № 320/6489/16-ц від 21 серпня 2019 року. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування, як і рішення суду, не може ґрунтуватися на припущеннях. Втім позивачем не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів наявності спадкового майна та його вартості, одержаного відповідачем у спадщину після смерті [PERSON] . Отже позивачем не надано суду належних доказів того, що відповідач є спадкоємцем після смерті [PERSON] , що вона прийняла після нього спадщину та вартість майна, прийнятого спадкоємцями у спадщину, так як у судовому засіданні було встановлено, що на момент смерті [PERSON] , який помер [INFO] , відповідачка не мешкала з ним за однією адресою, заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини не подавала. Враховуючи викладене, у зв`язку з недоведеністю позивачем позовних вимог у суду відсутні правові підстави для задоволення позову АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором спадкодавця. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати на підставі ст. 141 ЦПК України розподілу між сторонами не підлягають. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed