Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до Кіровоградського районного суду Кіровоградської області з позовом, в якому просить суд визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] разом з батьком. В обґрунтування позову зазначено, що він з відповідачем перебував у шлюбі. Від цього шлюбу вони мають двох дітей: дочку [PERSON] [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом з ним в [ADDRESS] та перебувають на його повному утриманні. Навчаються у навчально-виховному об`єднані ліцей-школа-дошкільний навчальний заклад "Вікторія-П". Відповідач участі у навчанні дітей не приймає, їх успіхами та досягненнями не цікавиться. Відповідач від утримання дітей ухиляється, участі у вихованні дітей не приймає, їх життям, духовним та фізичним розвитком не цікавиться. До судового засідання представник позивача адвокат Ковальчук Ю.М. подала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач [PERSON] також подала письмову заяву про розгляд справи без її участі. Проти задоволення позову не заперечувала. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.200 ЦПК України при визнанні позову відповідачем в підготовчому засіданні ухвалюється рішення в порядку, встановленому ст.206 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтв про народження [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , їх батьками є сторони по справі [PERSON] до [PERSON] (а.с.21, 22). Діти проживають разом з батьком - позивачем по справі [PERSON] в [ADDRESS] , що підтверджується відповідними довідками (а.с.23) . Відповідно до судового наказу Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 26.07.2021, з відповідача стягнуто аліменти на утримання дітей на користь позивача (а.с.24). З висновків спеціаліста-психолога від 24.03.2021, 05.06.2020 та 26.10.2020, вбачається, що з огляду на дотримання інтересів дітей доцільне їх проживання разом з [PERSON] (а.с.25, 41, 46). Висновком комісії з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради, який затверджений виконавчим комітетом Кропивницької міської ради від 25.10.2022 року, вирішено вважати за доцільним визначити місце проживання дітей з [PERSON] (а.с.111). Частина 1 ст.141 СК України передбачає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину ( ч.ч. 1-4 ст. 150 СК України). Згідно зі ч.1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Статтею 160 СК України визначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч.ч.1.2 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. В п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Згідно із ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 р. (принцип 6), проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Крім того, сімейне законодавство не виключає визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком незалежно від віку дитини, якщо маються обставини, з яких дитині краще проживати з батьком ніж з матір`ю. Згідно норм ч. ч. 1, 4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Враховуючи вищезазначене, беручи до уваги інтереси неповнолітніх дітей, повне визнання позову відповідачем, суд вважає доцільним визначити місце проживання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з позивачем, тобто їх батьком - [PERSON] . Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Вирішуючи питання щодо судових витрат, враховуючи положення ч.1 ст.142 ЦПК України, суд повертає позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, що складає 454 грн, а інші 50 відсотків судового збору, тобто 454 грн, підлягають стягненню з відповідача на корись позивача, що відповідає положенням ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved