Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-18 00:00:00

Позивач [PERSON] 22 серпня 2022 року звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] , в якому зазначив, що він та відповідачка [PERSON] 26 жовтня 2011 року уклали шлюб. Від шлюбу мають двох дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Вони втратили почуття любові та поваги один до одного, тривалий час кожен живе окремим життя, з початку 2022 року не підтримують подружніх стосунків, фактично сім`я припинила своє існування. Подальше спільне життя вважає неможливим. З відповідачем була досягнута домовленість про те, що діти після розірвання шлюбу проживатимуть з ним у квартирі за адресою [ADDRESS] , яка йому належить на праві власності. Він не має наміру перешкоджати відповідачці у виконанні прав та обов`язків щодо дітей. Відділ «Служби у справах дітей» обстежив умови проживання дітей у цій квартирі, в якій вони зареєстровані та проживають з часу народження. Він має стабільний заробіток, має позитивну характеристику. Просить суд розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою, та визначити місце проживання двох малолітніх дітей після розірвання шлюбу з ним за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причина неявки суду невідома, надав письмове клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги просив задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причина неявки суду невідома, надала письмове клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає. Третя особа Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради як орган опіки та піклування в судове засідання не з`явилась про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причина неявки суду невідома. Дослідивши матеріали справи та надавши їм оцінку в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі з 26 жовтня 2011 року, про що зроблений актовий запис № 3200 від 26 жовтня 2011 року міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції. Від сумісного життя сторони мають дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Згідно до Акту обстеження умов проживання Відділу у справах дітей Залізничного району м.Львова позивач [PERSON] , відповідач [PERSON] та їх діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом в квартирі [ADDRESS] . Всі особи мають реєстрацію місця проживання в зазначеній квартирі, окрім позивача [PERSON] . Відповідно до Витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №107324867 від 13.12.2017 року власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] на підставі договору міни від 13.12.2017 року, виданого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Бєлопольською І.Р. та зареєстрованого у реєстрі за №4011. При розгляді справи судом з`ясовано фактичні взаємини позивача та відповідача, суд бере до уваги той факт, що подружні стосунки припинені між сторонами з початку 2022 року, як то зазначив позивач в позовній заяві, та відповідач не надала заперечень стосовно таких відомостей та наполягає на розірванні шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не відповідало б інтересам одного із них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Статтею 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР(475/97-ВР) від 17.07.1997) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що відповідає ст. 51 Конституції України. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач погоджується з цим суд задовольняє вимогу про розірвання шлюбу між сторонами, оскільки відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Щодо вимоги визначення місця проживання малолітніх дітей разом з позивачем суд приходить до наступного. Згідно зі ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які її замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважити гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.141 Сімейного Кодексу України (далі СК України) батько і мати мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини. Відповідно до ч.ч.2,3 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитини має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з ч.1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. При вирішенні заявлених вимог позивача щодо проживання разом з ним дітей суд звертає увагу на те, що позивач та відповідач, тобто мати та батько дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , стосовно яких заявлені вимоги про місце їх проживання, не проживають окремо один від одного, а проживають разом за однією адресою, а саме у квартирі [ADDRESS] , вони всі спільно користуються майном, спільно вирішують побутові питання, спільно приймають участь у вихованні дітей, спільно виконують свої обов`язки батьків. Також на розгляді органу опіки та піклування не перебувало вирішення питання про місце проживання дітей, висновок органу опіки та піклування з цього приводу відсутній. З огляду на зазначене суд вважає, що заявлені вимоги щодо визначення місця проживання дітей не підлягають задоволенню оскільки матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами, не встановлено якими діями відповідачка порушує, чи оспорює права позивача відносно місця проживання дітей, проживаючи разом з ним та дітьми за однією адресою. А відтак у позивача відсутні підстави для розгляду в суді питання про місце проживання дітей у відповідності до вимог ст.161 СК. Таким чином позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial