Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-11 00:00:00

заявниця звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису, яким просить вжити заходи тимчасового обмеження прав [PERSON] та покласти на нього обов`язки вказані у заяві. Просить визначити наступні тимчасові обмеження прав [PERSON] , а саме: -Заборонити [PERSON] наближаться на відстань ближче ніж 50 метрів до будинку [ADDRESS] , де проживає [PERSON] ( [INFO] ), місце навчання за адресою: [ADDRESS] , а також інших часто відвідуваних ним місць; -Заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] ( [INFO] ) або контактувати з ним через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В обґрунтування заяви покликається на те, що вона [PERSON] проживала з [PERSON] без реєстрації шлюбу в період з 2008 по 2019 рік. Під час спільного проживання у них народились два сини: [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] ( [INFO] ). Протягом серпня - листопада 2022 року [PERSON] систематично вчиняє дії насильницького характеру по відношенню до нашого малолітнього сина [PERSON] , які проявляються в економічному та психологічному насильстві. Зокрема, під час перебування з батьком, [PERSON] зіштовхувався з постійною агресією зі сторони [PERSON] , погрозами не утримувати його чи взагалі позбавити будь-яких матеріальних благ. Крім цього, [PERSON] змушував сина бути і свідком фізичного насильства, яке відбувалось в його будинку. Зокрема, [PERSON] неодноразово скаржився їй про конфлікти та бійки між бабою та дідом (батьками [PERSON] ). Вказані дії призвели до пригніченого стану сина, страху та манії переслідування, [PERSON] боїться відвідувати спортивні гуртки через страх, що батько за ним стежить та переслідує. Ці обставини змусили заявницю, як матір звернутися за психологічною допомогою для сина. Психологічним висновком практичного психолога [PERSON] від 02.11.2022 було встановлено, що [PERSON] став жертвою психологічного насильства та свідком психологічного та фізичного насилля зі сторони батька. Зважаючи на те, що існує реальна загроза продовження домашнього насильства зі сторони [PERSON] , з метою забезпечення дієвого та ефективного способу захисту її сина [PERSON] , необхідно застосувати до [PERSON] обмежувальний припис. В судовому засіданні представник заявниці та заявниця підтримали вимоги викладені в заяві. Заявниця додатково пояснила, що у них з [PERSON] була домовленість, що обоє дітей проживають з нею, а кілька днів на тиждень ночують у нього. З серпня 2022 р., після досягнення чотирнадцяти років, старший син вирішив проживати з батьком. [PERSON] двічі в тиждень відвідував батька з ночівлею. Після 18.10.2022 не відвідує, оскільки в цей день батько в телефонній розмові агресивно із нецензурною лексикою відреагував на відмову [PERSON] прийти до нього. Стверджує, що син боїться, переживає, що батько за ним стежить. Однак також повідомила, що з 18.10.2022 батько до [PERSON] не приходив, чи телефонував синові, їй не відомо. Представник заінтересованої особи в судовому засіданні проти заяви [PERSON] про видачу обмежувального припису заперечив з підстав і мотивів викладених у письмових запереченнях. Пояснив, що твердження заявниці не відповідають дійсності. Суд, заслухавши пояснення представника заявника та заінтересованої особи, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Заявниця [PERSON] та заінтересована особа [PERSON] є батьками [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] ( [INFO] ). Із пояснення учасників процесу встановлено, що молодший син [PERSON] проживає разом з матір`ю, а старший син [PERSON] разом із батьком. Відповідно пункту третього частини першої ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Пунктом 6 ч. 1 ст. 1 зазначеного Закону передбачено, що кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. За пунктом дев`ятим частини першої ст. 1 цього ж Закону оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом першим частини першої ст. 4 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», однією із засад запобігання та протидії домашньому насильству є гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд, на правову допомогу, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Відповідно до пунктів сьомого та восьмого частини першої ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Особа, яка постраждала від домашнього насильства це особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. В силу вимог частини другої ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом прав спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкуватися з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Частиною третьою даної статті визначено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. В судовому засіданні [PERSON] пояснив, що мав конфлікт з батьком у жовтні місяці, бо не хотів піти до нього ночувати, як того вимагав батько, через це батько почав кричати до нього і сваритися. Після даної події, батько більше з ним не спілкувався, в школу чи додому до нього не приходив, також не телефонує. Він спілкується із старшим братом в школі, бо разом навчаються. Отже із показів [PERSON] вбачається, що випадків переслідування чи прояву агресії, або застосування будь якого насильства зі сторно батька в період після 18.10.2022 р. не було. Проаналізувавши матеріали даної справи, оцінивши та дослідивши докази надані суду, суд вважає, що заява [PERSON] про видачу обмежувального припису не підлягає до задоволення. Так, заявниця в судовому засіданні пояснила, що конфлікт між молодшим сином та батьком мав місце лише 18 жовтня 2022 року після того їй не відомо фактів, щоб батько намагався відновити спілкування з сином. Суд вважає, що припущення заявниці на те, що є реальна загроза домашнього насильства зі сторони [PERSON] , що на її думку, унеможливить нормальний розвиток дитини та призведе до психологічної травми, не є достатніми підставами, які б свідчили про ризики протиправної поведінки заінтересованої особи. Крім того, доказів заподіяння [PERSON] психологічного насильства щодо заявниці чи [PERSON] судом не здобуто. Тому, оцінивши матеріали справи, суд приходить до остаточного висновку, що заявницею не доведено наявність таких ризиків протиправної поведінки заінтересованої особи, та їх вплив на заявницю, що може призвести до тяжких або особливо тяжких наслідків, а тому обмеження, які просить застосувати заявниця, посилаючись на вчинення відносно її сина домашнього насильства, є непропорційними щодо обмеження права [PERSON] на спілкування з сином. З цих підстав заява [PERSON] про видачу обмежувального припису до задоволення не підлягає. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed