Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-06 00:00:00

У грудні 2021 року позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 13 жовтня 2017 року між сторонами було укладено договір оренди належної позивачці земельної ділянки з кадастровим номером 3221055300:04:001:0007, площею 6,7586 га, з цільовим призначенням - для ведення садівництва, яка розташована на території Бабинецької селищної ради Бородянського (на даний час - Бучанського) району Київської області, строком до 12 жовтня 2025 року. Відповідно до умов даного договору відповідач зобов`язався щоквартально, не пізніше 5 числа місяця, наступного за розрахунковим кварталом, сплачувати орендну плату в розмірі: 68 грн. - в період з набуття чинності договором до 12 жовтня 2018 року, 17 741,33 грн. - з 13 жовтня 2018 року по 12 жовтня 2025 року, з урахуванням щорічної індексації на індекс споживчих цін за попередній рік. Відповідач умови вказаного договору не виконував, орендну плату за земельну ділянку, яка перебуває у його користуванні, не вносив. Тому просила стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором оренди в розмірі 68131,39 грн., пеню по договору в сумі 12237,99 грн., компенсацію інфляційних збитків в сумі 7413,94 грн., 3 % річних в сумі 3327,63 грн., а всього стягнути 91110,99 грн. Ухвалою суду від 17 лютого 2022 року було відкрито провадження у даній справі, ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; відповідачці роз`яснено її право на подання відзиву на позов. 18 листопада 2022 року відповідач [PERSON] надав відзив на позов, вважав вимоги позивачки неправомірними, оскільки у 2018 році настали непередбачувані обставини, які суттєво вплинули на умови та цілі договору оренди земельної ділянки, земля була високої вологості, а під час дощів затоплялась, меліоративні системи належним чином не утримувались. Відповідач повідомив позивача про неможливість використання земельної ділянки для ведення сільськогосподарської діяльності і сторони домовились, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою відповідно до п. 10.3 договору. Вважав, що грошове зобов`язання не настало, договір оренди земельної ділянки недійсний, тому що на дату укладання договору були порушені його права, розмір орендної плати є нікчемним. 1 грудня 2022 року представник позивачки [PERSON] надав відповідь на відзив, вважав заперечення відповідача щодо позовних вимог безпідставними, оскільки укладений між сторонами договір оренди є діючим, сторони його не змінювали та не припиняли, з моменту укладення договору, протягом більше трьох років, відповідач щодо його укладення та виконання заперечень не висловлював. Стан земельної ділянки відповідачу відомий, оскільки він (відповідач) орендує три сусідні ділянки, разом зі своїм батьком на цих об`єднаних ділянках вони вели садівництво, вирощували багаторічні ягідні культури. Земельна ділянка не є землею меліоративного фонду вже більше 30 років, відсутність системи меліорації не свідчить про наявність недоліків у земельної ділянки та неможливість ведення на ній садівництва. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 13 жовтня 2017 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір оренди належної позивачці на праві власності земельної ділянки з кадастровим номером 3221055300:04:001:0007, площею 6,7586 га, з цільовим призначенням - для ведення садівництва, яка розташована на території Бабинецької селищної ради Бородянського (на даний час - Бучанського) району Київської області, строком на вісім років до 12 жовтня 2025 року. Відповідно до умов даного договору (п.4.1-4.3) відповідач зобов`язався щоквартально, не пізніше 5 числа місця, наступного за розрахунковим кварталом, сплачувати орендну плату в розмірі: 68 грн. - в період з набуття чинності договором до 12 жовтня 2018 року, 17 741,33 грн. - з 13 жовтня 2018 року по 12 жовтня 2025 року, з урахуванням щорічної індексації на індекс споживчих цін за попередній рік. Відповідно до п.4.6 договору у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,1% несплаченої суми за кожний день прострочення /а.с.13-20/. Як убачається із позовної заяви і відповідач визнав дану обставину, вказана земельна ділянка була передана відповідачу в користування, однак, передбачену договором орендну плату він позивачці не сплачував. Згідно розрахунку позивачки, виходячи з умов договору, заборгованість відповідача зі сплати орендної плати за період з 13 жовтня 2018 року по 12 жовтня 2021 року складає 68 131,39 грн., пеня за період з 22 червня 2021 року по 22 грудня 2021 року - 12 237,99 грн., інфляційні збитки за період з лютого 2019 року по жовтень 2021 року - 7 413,94 грн., 3% річних за період з 6 лютого 2019 року по 22 грудня 2021 року - 3 327,67 грн. /а.с. 4-6,21-23/. Відповідно до ч. 1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до п/п в ч.1 ст.96 ЗК України землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату. Згідно ч.1 ст. 24 ЗУ «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати за земельну ділянку, та відповідно до ч.2 ст.25 даного Закону орендар земельної ділянки зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач, отримавши від позивачки в користування земельну ділянку, не виконує взяті на себе зобов`язання щодо сплати орендної плати, то суд вважає за необхідне, задовольняючи позовні вимоги в цій частині, стягнути з відповідача на користь позивачки заборгованість за договором оренди земельної ділянки в заявленому розмірі 68 131,39 грн. При цьому суд не приймає до уваги посилання відповідача на неможливість використання земельної ділянки для ведення сільськогосподарської діяльності та розірвання укладеного договору оренди, оскільки жодних доказів щодо цього суду не надано, до того ж, у своєму відзиві на позов відповідач визнає, що все-таки земельну ділянку він використовував, саджав на ній садові культури, про припинення дії договору та визнання його недійсним малась лише усна домовленість між сторонами. Також суд вважає безпідставним посилання відповідача на неправомірне обрахування розміру орендної плати, оскільки даний розмір орендної плати сторони визначили в укладеному ними договорі і відповідач на той час погодився на такі умови. Збільшення ж розміру орендної плати з урахування щорічної індексації передбачено п. 4.2 договору оренди. Відповідно до п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Оскільки п. 4.6 договору оренди передбачено у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, сплату пені у розмірі 0,1% несплаченої суми за кожний день прострочення, то суд вважає правомірним нарахування відповідачу даної неустойки, а тому визнає за необхідне, задовольняючи і в цій частині позовні вимоги, стягнути з відповідача на користь позивачки пеню за несвоєчасне внесення орендної плати за період з 22 червня 2021 року по 22 грудня 2021 року в розмірі 12 237,99 грн. Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на зазначене, оскільки відповідач своєчасно не сплатив позивачці суму орендної плати, чим прострочив виконання грошового зобов`язання, то він /відповідач/ зобов`язаний сплатити позивачці, окрім суми основного боргу та пені, 3 % річних від простроченої суми та компенсувати інфляційні збитки, а тому суд, задовольняючи і в цій частині позовні вимоги, вбачає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки три проценти річних від простроченої суми боргу за період з 6 лютого 2019 року по 22 грудня 2021 року в сумі 3 327,63 грн. та компенсацію інфляційних збитків за період з лютого 2019 року по жовтень 2021 року в сумі 7 413,94 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути на користь позивачки на відшкодування витрат по сплаті судового збору 911,11 грн. Підстав для відшкодування позивачці витрат на оплату правничої допомоги не вбачається, так як суду не надано доказів понесення нею (позивачкою) таких витрат або наявність зобов`язань щодо оплати даних послуг у майбутньому.

Outcome: approved