Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом до [PERSON] , мотивуючи свої вимоги тим, що 05.02.2008 придбав автомобіль у [PERSON] , марки ВАЗ-2106, 2004 року випуску, зеленого кольору, з об`ємом двигуна V=1600, шасі № [NUMBER] , тип ТЗ легковий седан-В, реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрований у Гайсинському МРЕВ ДАІ ГУ УМВД України у Вінницькій області. [PERSON] зазначив, що у силу важких життєвих обставин він купив цей автомобіль за довіреністю, яка діє до 25.02.2013, також після того як власник автомобіля [PERSON] отримав кошти за проданий автомобіль в сумі 20000 грн., він передав позивачу свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , видане Гайсинським МРЕВ ДАІ ГУ УМВС України у Вінницькій області, ключі від автомобіля та сам автомобіль. Оформити право власності на придбаний автомобіль, у встановлений законом порядку на даний час позивач не має можливості, оскільки власник автомобіля [PERSON] помер [INFO] , а дружина покійного власника автомобіля [PERSON] на проханням вирішити питання про переоформлення автомобіля, оскільки саме вона є спадкоємцем майна за заповітом, постійно відмовлялась по тій причині, що це якимось чином вплине на призначення та виплату субсидії [PERSON] [PERSON] вважає, що 05 лютого 2008 року, при купівлі вказаного автомобіля було допущено удаваний правочин, а саме надання позивачу довіреності розпоряджатися з правом відчуження, укладати договори купівлі-продажу, ставити та знімати з обліку в органах ДАЇ, тимчасово виїжджати за кордон і таке інше, для приховання іншого правочину, а саме нотаріальної реєстрації договору купівлі - продажу та визнання за ним права власності на вищевказаний автомобіль. Тому позивач був вимушений звернутись до суду з метою захисту свого порушеного права. Ухвалою суду від 12.10.2022 року було залучено до участі у справі як співвідповідачів: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , оскільки відповідач [PERSON] померла [INFO] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, від нього надійшла заява відповідно до якої він просить розгляд справи провести у його відсутності, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, від нього надійшла заява відповідно до якої він просить розгляд справи провести у його відсутності, позовні вимоги визнає. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися. Хоча повідомлялися належним чином про час та місце розгляду справи, про що свідчать підтвердження про розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, що відповідає вимогам ст. 128 ЦПК України. Заяви про розгляд справи за їх відсутності не надходило, тому суд ухвалив винести по даній справі заочне рішення, і позивач проти цього не заперечує. Згідно з п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з викладеним, суд ухвалив провести заочний розгляд даної цивільної справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч. 4 ст.\~223, ст.\~280 ЦПК України. У відповідності до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи та перевіривши їх наявними у справі доказами, суд приходить наступних висновків. Відповідно до ч. 1\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що також встановлено\~статтею 12 цього Кодексу. Згідно до ч.1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі\~ст.83 ч.3 ЦПК України\~відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Судом встановлено, що 25.02.2008 року [PERSON] на підставі довіреності було уповноважено [PERSON] розпоряджатися належним йому на підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER] , виданого Гайсинським МРЕВ ДАІ ГУ-УМВС України у Вінницькій області 15.07.2004 року автомобілем марки ВАЗ 2106, 2004 року випуску, колір зелений, об`єм двинуна V=1600, шасі (кузов, рама, коляска) № [NUMBER] , тип ТЗ- легковий седан В, реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрований в Гайсинському МРЕВ ДАІ ГУ УМВС України у Вінницькій області 15.07.2004 року. Відповідно до актового запису №15 від 22.12.2004, [PERSON] помер [INFO] . У відповідності до\~ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Відповідно до п.25 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року за № X, за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі\~статті 235 ЦК\~має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Узагальненням Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 24 листопада 2009 року, удаваним є правочин, що вчинюється з метою приховання іншого правочину, який сторони насправді вчинили. Тому при укладенні удаваного правочину до відносин його учасників застосовуються правила щодо правочину, який сторони мали на увазі (який сторони приховали). Воля сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином. При цьому позивач повинен вказати, який інший правочин приховується з допомогою укладеного правочину. Спільною ознакою фіктивного та удаваного правочинів є те, що розбіжність між волею та її зовнішнім виявом стає наслідком навмисних дій його учасників, які мають за мету одержання певної користі усіма або принаймні одним із них. Різниця полягає в тому, що за удаваного правочину настають інші права та обов`язки, ніж ті, що передбачені правочином. За удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини. Закон не передбачає недійсність удаваного правочину, а лише пропонує застосовувати до відносин сторін норми, що регулюють той правочин, який сторони дійсно мали на увазі. Таким чином, виходячи з вищевикладених обставин, норм актів законодавства України та судової практики, в дійсності між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений не односторонній правочин у вигляді довіреності на право володінні, користування та розпорядження транспортним засобом, а договір купівлі-продажу на підставі якого відповідач [PERSON] передав у власність позивача [PERSON] автомобіль, а він прийняв його та сплатив за нього грошову суму коштів визначену між сторонами. Отже, довіреність була видана відповідачем [PERSON] виключно з метою приховання іншого правочину, договору-купівлі-продажу, який сторони насправді вчинили, тому до відносин учасників даного правочину необхідно застосовувати відповідні правила правочину, який сторони мали на увазі, тобто який сторони приховали, оскільки воля сторін в удаваному правочині була спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені довіреністю. За удаваною довіреністю як правочином обидві сторони свідомо документально оформили її, але насправді між ними були встановлені правовідносини купівлі-продажу транспортного засобу. У відповідності до\~ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Як передбачено ч.1\~ст.656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Тому, позивач вважає, що на підставі вказаного вище договору купівлі-продажу до нього перейшло право власності на автомобіль марки ВАЗ 2106, 2004 року випуску, колір зелений, об`єм двинуна V=1600, шасі (кузов, рама, коляска) № [NUMBER] , тип ТЗ- легковий седан В, реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрований в Гайсинському МРЕВ ДАІ ГУ-УМВС України у Вінницькій області 15.07.2004 року, зокрема право володіння, користування та розпорядження цим майном, що випливає з положень ст. ст.\~316,\~317,\~319 ЦК України. Статтею 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Стаття 321 Цивільного кодексу України\~закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений\~статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно\~статті 319 ЦК України\~- власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: approved