Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-18 00:00:00

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звільнення з-під арешту нерухомого майна та просить зняти арешт з квартири [ADDRESS] , шляхом скасування обтяження у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 12804213, накладеного постановою про арешт майна та заборону на його відчуження 32290083 від 30.07.2012 року, обтяжувач: відділ державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві. Позивач мотивує свої вимоги тим, що 06.02.2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір іпотеки квартири, за умовами якого відповідач надав в іпотеку належне йому майно, а саме: квартиру [ADDRESS] . 23.04.2012 року відділом ДВС Дніпровського РУЮ в м. Києві на підставі виконавчого листа від 16.03.2012 року № 2-5266/2011, виданого Дніпровським районним судом м. Києва, було відкрито виконавче провадження № 32290038 про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів. 30.07.2012 року в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна було зареєстровано обтяження № 12804213 на підставі постанови про арешт майна та заборону його відчуження № 32290038 від 30.07.2012 року що вищезазначеної квартири. 12.10.2012 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва було задоволено зустрічний позов позивача та звернуто стягнення на майно шляхом його продажу Банком з укладенням договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем. 07.04.2015 року Дніпровським ВДВС у м. Києві у виконавчому провадженні № 32290038 було прийнято постанову про повернення виконавчого листа стягувачу. 04.02.2022 року позивач звернувся до Дніпровського ВДВС у м. Києві із заявою про зняття арешту з майна відповідача. 22.07.2022 року Дніпровським РВДВС у м. Києві повідомлено про відсутність підстав для зняття арешту у зв`язку із знищенням виконавчого провадження на підставі закінчення терміну зберігання. Однак, наразі арешт заважає позивачу виконати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12.10.2012 року про звернення стягнення на предмет іпотеки, тому позивач вимушений звернутись з даним позовом до суду. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22 листопада 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] , третя особа: Дніпровський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про звільнення майна з-під арешту, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач [PERSON] не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а третя особа - правом надання пояснень на позовну заяву у встановлений строк, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до пункту другого частини першої ст. 3 Цивільного кодексу України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. (ч.1 та 2 ст. 321 Цивільного кодексу України). Судом встановлено, що 06 лютого 2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір іпотеки квартири, за умовами якого відповідач надав в іпотеку належне йому майно, а саме: квартиру [ADDRESS] . (а.с. 15-17) За даними Інформаційної довідки з Державного реєстру права власності на нерухоме майно та заборони відчуження об`єктів нерухомого майна від 11.10.2021 року, в межах виконавчого провадження № 32290083, відкритого з примусового виконання виконавчого листа № 2-5266/2011 від 16.03.2012 року, на підставі постанови державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 32290083 від 30.07.2012 року, державним реєстратором Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України 30.07.2012 року прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяження про арешт нерухомого майна [PERSON] , а саме: на квартиру [ADDRESS] , номер запису про обтяження: 12804213. (а.с. 23, 24) 12.10.2012 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва у справі № 2604/3692/2012, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 05 грудня 2012 року, зустрічний позов ПАТ Комерційний банк «Приватбанк`до Крупа Андрія Романовича, [PERSON] , 3-я особа Орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) за кредитним договором № К3ВLGA15006723 від 06.02.2008 року, зі змінами, внесеними додатковим договором № 1 від 04.11.2008 року, у розмірі 431 461 долар США 85 центів, що в еквіваленті до національної валюти станом на 06.04.2012 року становить 3 447 380 грн. 18 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки -квартиру [ADDRESS] , загальною площею 114,80 кв.м, що належить на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 11.11.2004 року. Встановлено спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом продажу квартири [ADDRESS] ПАТ Комерційний банк «Приватбанк`з укладенням договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ Комерційний банк «Приватбанк`всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, з поточною ціною реалізації предмета іпотеки 2 215 206 грн. (а.с. 18-19, 20-22) На заяву АТ КБ «ПриватБанк» від 04.02.2022 року Дніпровським відділом державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) листом від 22.07.2022 року № 50983 повідомлено, що шляхом перевірки АСВП встановлено, що на виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження ВП № 32290083 з примусового виконання виконавчого листа № 2-5266/2011, виданого Дніпровським районним судом м. Києва від 16.03.2012 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРиватБанк» суми боргу 12 952,25 грн. В межах виконавчого провадження державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 04.09.2012 року. 07.04.2015 року державним виконавцем прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» та направлено стягувачеві. Підставі для зняття арешту в межах ВП №32290083 відсутні у зв`язку із знищенням виконавчого провадження на підставі закінчення строку зберігання згідно Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби. (а.с. 27) Відповідно до статті 1 Закону України «Про заставу» в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. У статті 19 Закону України «Про заставу» передбачено, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина перша статті 575 ЦК України). За положеннями статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки передбачений у розділі V Закону України «Про іпотеку». Зокрема, частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. При цьому, за змістом частини шостої статті 3 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Відповідно до частини сьомої статті 3 Закону України «Про іпотеку» пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 17 жовтня 2018 року у справі № 6-13цс14, звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-іпотекодержателя, який має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки. У статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, що діяла на час винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження) визначено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Підстави зняття арешту з майна у виконавчому провадженні визначено статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до частин 4 та 5 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Як убачається з матеріалів справи, предметом спору є звільнення з-під арешту нерухомого майна та зняття заборони відчуження з нерухомого майна, яке належить на праві власності відповідачу [PERSON] , що перебуває в іпотеці позивача АТ КБ «ПриватБанк» на підставі Договору іпотеки квартири від 06 лютого 2008 року, шляхом скасування обтяження у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 12804213, накладеного постановою про арешт майна та заборону на його відчуження 32290083 від 30.07.2012 року, обтяжувач: відділ державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, з огляду на порушення вказаним забезпеченням прав позивача як іпотекодержателя квартири, який має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для звільнення з-під арешту нерухомого майна та зняття заборони відчуження з нерухомого майна, яке належить на праві власності відповідачу [PERSON] , що перебуває в іпотеці позивача АТ КБ «ПриватБанк» на підставі Договору іпотеки квартири від 06 лютого 2008 року, шляхом скасування обтяження у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 12804213, накладеного постановою про арешт майна та заборону на його відчуження 32290083 від 30.07.2012 року, обтяжувач: відділ державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, - оскільки вказане нерухоме майно на час накладення арешту від 30.07.2012 року перебувало під іпотекою Банку позивача, тобто під забороною відчуження до виконання боржником/відповідачем [PERSON] кредитних зобов`язань перед позивачем, тому накладення арешту на таке майно є порушенням прав позивача-іпетокодержателя на переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] , третя особа: Дніпровський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про звільнення майна з-під арешту підлягає до задоволення. В порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, ураховуючи задоволення позову в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 2 481,00 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: approved