Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-06 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог 26.09.2022 [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . Позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі Договору купівлі-продажу від 13.04.2016, посвідченого приватним нотаріусом Малинського районного нотаріального округу Житомирської області Януш Л.О., в якому позивач зареєстрована та фактично проживає. В даному помешканні зареєстрований попередній власник будинку - [PERSON] , який при укладенні договору купівлі-продажу зобов`язувався знятися з реєстраційного обліку, однак до цього часу залишився зареєстрованим. Відповідач фактично не проживає у будинку ще з моменту укладення договору купівлі-продажу у 2016 році, його речі в будинку відсутні. Оскільки відповідач у житловому будинку не проживає, а його реєстрація створює позивачеві певні обмеження як власнику, то [PERSON] просить визнати [PERSON] таким, що втратив своє право на користування житловим приміщенням. Процесуальні дії у справі Ухвалою від 04.11.2022 позов прийнято до розгляду та відкрито провадження, визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 15 годину 30 хвилин 28.11.2022, яке в зв`язку з неявкою відповідача відкладено на 15 годину 07.12.2022. Позивач у судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся шляхом публікації оголошення про виклик на сайті Судової влади України, відзиву з доказами, які підтверджують заперечення проти позову, заяв та клопотань від [PERSON] до суду не надходило. У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням про поважність причин такої неявки, в порядку, визначеному статтею 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд постановив провести розгляд справи за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписуючої та відтворюючої апаратури не здійснювалося. Відзиву з доказами, які підтверджують заперечення проти позову, заяв та клопотань до суду не надходило. Встановлені судом обставини На підставі Договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами від 13.04.2016, сторонами якого є [PERSON] (Продавець) та [PERSON] (Покупець), посвідченого приватним нотаріусом Малинського районного нотаріального округу Житомирської області Януш Л.О., зареєстрованого в реєстрі за №266, позивач є власником житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS] , загальною площею 95,6 кв.м, житловою площею 70,6 кв.м (а.с.8-9). Відповідно до довідки Чоповицької селищної ради № 1063 від 20.09.2022, [PERSON] , [INFO] , дійсно зареєстрований за місцем проживання по [ADDRESS] . З 13.04.2016 за даною адресою не проживає, місце його перебування невідоме (а.с.10). Відповідно до довідки Чоповицької селищної ради № 1064 від 20.09.2022 року підтверджено, що [PERSON] з 08.02.2017 зареєстрована та проживає у власному будинку (договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами від 13.04.2016 року НАІ 477635) за адресою [ADDRESS] (а.с.10). Оцінка аргументів сторін та норми права, застосовані судом Між сторонами виник спір з приводу визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Разом з тим, у статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] ; відповідач [PERSON] є колишнім власником вказаного будинку, який у ньому зареєстрований. Відповідач не є членом сім`ї позивача, жодних угод між сторонами щодо порядку користування спірним житлом укладено не було. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права, правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням як у нього, так і у членів його сім`ї. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На підставі аналізу вказаних норм та фактичних обставин справи, суд приходить до висновку, що у зв`язку з тим, що у [PERSON] право власності на житловий будинок припинилось, припинилося і право користування житлом. При цьому суд зауважує, що [PERSON] добровільно, на основі оплатного договору, здійснив відчудження належного йому нерухомого майна. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Розподіл судових витрат У зв`язку з задоволенням позовних вимог у повному обсязі, у відповідності до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 992,40 грн. судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову до суду.

Outcome: approved