Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-19 00:00:00

12 листопада 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом передачі позивачу ключів від неї. Позов мотивує тим, що він зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . За даною адресою йому належить 1/2 частка квартири, іншого житла він не має. Після повернення в 2019 році з міста Києва де він працював і проживав, йому стало відомо, що його часткою квартири незаконно користується представник [PERSON] , яка придбала 1/2 квартири на прилюдних торгах 18 травня 2015 року, але досі не зареєструвала її як власниця по невідомій причині. Представник, який назвався її сином і який не маючи жодного документу на право власності на квартиру, обманним шляхом заволодів ключами від квартири, здає квартиру іншим особам та продає її. Внаслідок таких дій, позивач не має можливості користуватися та розпоряджатися своїм майном. Позовна заява надійшла до суду 12 листопада 2021 року. Головуючий суддя своєю ухвалою від 17 грудня 2021 року, після усунення позивачем недоліків позовної заяви, прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у даній справі, підготовче судове засідання призначене на 20 січня 2022 року, судовий розгляд справи по суті призначений на 31 жовтня 2022 року. 31 жовтня 2022 року судовий розгляд справи було відкладено на 17 листопада 2022 року у зв`язку з технічною неможливістю проведення відеоконференції. 17 листопада 2022 року в судовому засіданні було оголошено перерву до 20 грудня 2022 року у зв`язку із задоволенням клопотання представника позивача про витребування доказів. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав та просив його задовольнити, проти проведення заочного розгляду справи не заперечував. Зазначив, що позивачу належить 1/2 частина квартири за адресою: [ADDRESS] . Іншу частину квартири на електронних торгах придбала [PERSON] . Остання змінила замок на дверях квартири, внаслідок чого позивач не може потрапити до квартири. На телефонні дзвінки з проханням не чинити перешкод в користуванні квартирою сім`я відповідачки не реагує. Представників поліції, щоб зафіксувати факт порушення його прав щодо володіння, користування та розпорядження своїм майном позивач не викликав. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила, з клопотанням про відкладення слухання справи до суду не зверталася. Відзив на позовну заяву до суду не надходив. На підставі ст.ст. 280, 281\~ЦПК України судом вирішено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод визначається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції встановлене право на ефективний спосіб захисту прав, що означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Право на суд не є абсолютним, а судового розгляду потребують ті справи, в яких є «спір» про «право», реальний і серйозний, який може стосуватися як самого існування права, так і сфери його дії (справа Аллан Якобсон проти Щвеції). Результат проваджень має бути значущим для відповідного права (Ул`янов проти України). Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі "Голден проти Сполученого королівства" та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10\~ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що власником 1/2 частини квартири за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.4). Згідно з протоколом проведення електронних торгів № 81620, 18 травня 2015 року відбулися торги щодо 1/2 частини трикімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , переможцем торгів визнано [PERSON] (а.с.3). У відповіді, яка надана Чернігівським ВДВС у Чернігівському районі Чернігівської області 02 грудня 2022 року на адвокатський запит Зюзька Ф.М. зазначено, що на виконанні у Куликівському районному відділі ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області перебувало виконавче провадження № 39288860 по примусовому виконанню виконавчого листа № 2/2506/2127/11, виданого 25.10.2011 Деснянським районним судом міста Чернігова про стягнення боргу в сумі 1096484,21 грн з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Державний експортно-імпортний банк України». 30.10.2015 державним виконавцем на підставі п.10 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження для направлення за належністю до Деснянського ВДВС Чернігівського міського управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області виконавчого документу. Підставою зазначено наступне: «майно що належить [PERSON] , яке перебувало на території Куликівського району, а саме: 1/2 частина 3-кімнатної квартири було реалізовано в СЕТАМ, автомобіль OPEL ZAFIRA, 2007 р.в. оголошено в розшук, іншого майна на яке можливо звернути стягнення не виявлено. Згідно відповіді ПФУ боржник отримує пенсію в УПФУ в м. Чернігові, що територіально відноситься до Деснянського ВДВС ЧМУЮ». Надати більш детальну інформацію Відділ не має можливості, оскільки матеріали виконавчого провадження за АСВП 39288860 знищено. Зазначені дії по виконанню виконавчого листа №2/2506/2127/11 підтверджуються також витягом від 02.12.2022 (а.с.115-116). Відповідно до ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77\~ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст.\~80\~ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Приймаючи рішення, суд враховує усталену практику Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів, де мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» від 1 липня 2003 року, № 37801/97, п. 36). Відповідно до положень ч.1 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд зазначає, що у матеріалах справи, відсутні будь-які докази, що можуть свідчити про те, що відповідач [PERSON] перешкоджає позивачу користуватися квартирою [ADDRESS] . Таким чином, стороною позивача не було доведено існування факту порушення відповідачем прав позивача щодо користування квартирою, тому у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed