Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-11 00:00:00

У провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03.11.2022 року у задоволенні позову Акціонерного товариства «Універсал Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено в повному обсязі. До Приморського районного суду м.Одеси 07.11.2022 року через підсистему Електронний Суд надійшла заява представника [PERSON] - адвоката Саінчук Аріадни Олександрівни про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі №522/23454/20 за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якій просить стягнути з Акціонерного товариства «Універсал банк» на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5500 грн. Ухвалою суду від 11.11.2022 року прийнято до провадження заяву та призначено до розгляду у судовому засіданні на 18.11.2022 р. В судове засідання 18.11.2022 р. сторони не з`явилися, про причини не явки суд не повідомляли. Розгляд справи відкладено на 07.12.2022 р. 06.12.2022 р. представником АТ «Універсал банк» подано заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, у яких просив відмовити у задоволенні заяви. Вказав, що оцінюючи складність виконаних адвокатом робіт, суд має звертати увагу на складені процесуальні документи, так, відзив та заперечення, за які адвокат просить стягнути 5500 грн., мають 7 та 11 сторінок тексту, одна з яких взагалі складає прохальну частину та додатки. З урахуванням викладеного, вважають зазначені витрати на правову допомогу необґрунтованими та просить відмовити у їх стягненні. 07.12.2022 р. представником [PERSON] адвокатом Саінчук А.О. подано письмові пояснення, у яких, зокрема зазначила, що представником позивача не подано клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката в розумінні ч. 6 ст. 137 ЦПК України, і як наслідок, не скористався наданим їм процесуальним правом щодо подання відповідного клопотання, тощо. В судове засідання 07.12.2022 року сторони не з`явилися, представником відповідачки подано заяву про розгляд справи у відсутність. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з цим, датою складення цього судового рішення є 12.12.2022 року. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Розглянувши заяву про винесення додаткового рішення, суд приходить до наступного. Предметом вимог є стягнення витрат на правову допомогу. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це заяву. Згідно ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 270 ЦПК України додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Відповідно до ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Згідно положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані з проведенням експертизи. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Водночас, в силу вимог ч.4 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 5, 6 зазначеної статті передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до вимог ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторони, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. За змістом частини третьої статті 237 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) однією з підстав виникнення представництва є договір. Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статті 26 Закону № 5076-VI адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону № 5076-VI). Закон № 5076-VI формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19). Велика Палата Верховного Суду зауважує, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України. Частинами першою та другою статті 30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: - фіксованого розміру, - погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як "форма винагороди адвоката", але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 р. у справі №922/1964/21 зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18. Чинне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, однак зобов`язує надати докази щодо надання правової допомоги. Якщо суд під час розгляду клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу (заперечень щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу) визначить, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат, суд має дійти висновку про зменшення заявлених до стягнення з іншої сторони судових витрат на професійну правничу допомогу. (Постанови ВС від 24.01.2019 року у справі № 910/15944/17, від 19.02.2019 року у справі № 917/1071/18) Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц). Із матеріалів справи вбачається, що адвокатом Саінчук А.О. подано заяву про ухвалення додаткового рішення, до якого додано: витяг з реєстру платників єдиного податку, копію договору про надання правової допомоги від №22/22 від 19.09.2022 р., квитанцію до прибуткового касового ордера №4 від 05.11.2022 р., додаткову угоду №1 до договору про надання правової допомоги №22/22 від 19.09.2022 р., укладений 03.11.2022 р., копію посвідчення адвоката від 24.01.2022 р., акт №01 наданих послуг від 05.11.2022 р., копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Розділом 5 договору про надання правової допомоги від №22/22 від 19.09.2022 р. укладеним між [PERSON] та адвокатом Саінчук Аріадною Олександрівною передбачено, що розмір гонорару за даним договором узгоджується сторонами шляхом підписання додаткової угоди. Сторонами погоджено, що оплата розміру гонорару відбувається шляхом його перерахування на поточний рахунок адвоката. Фактичні витрати при наданні правової допомоги погашаються клієнтом (а.с. 43-44 том 2). За п. 1 додаткової угоди №1 до договору про надання правової допомоги №22/22 від 19.09.2022 р., укладеного 03.11.2022 р., сторони погодилися, що за надання правової допомоги клієнт зобов`язується сплатити гонорар у розмірі 5500 грн. в Приморському районному суді м. Одеси (а.с. 46 том 2). Згідно акту наданих послуг №01 від 05.11.2022 року, адвокатом Саінчук А.О. надано наступні послуги: надання правової допомоги в Приморському районному суді м. Одеси (ц/с №522/23454/20) (складання та направлення відзиву на позовну заяву, складання та направлення заперечення, складання та направлення розрахунків, складання та направлення заяви про відкладення розгляду справи, складання та направлення клопотання про приєднання доказів, складання та направлення заяви про вступ у справу як представника, складання та направлення заяви про ознайомлення з матеріалами цивільної справи, ознайомлення з матеріалами цивільної справи, прийняття участі в судових засіданнях), всього адвокатом витрачено 5 год., 1год. вартістю 1100 грн., адвокатський гонорар склав 5500 грн. (а.с. 51 том 2). За квитанцією до прибуткового касового ордера №4 від 05.11.2022 р., [PERSON] сплачено адвокату Саінчук А.О. 5500 грн. (а.с. 45 том 2). У матеріалах справи наявні наступні документи, що свідчать про виконання адвокатом обсягу робіт, передбаченого актом наданих послуг №01 від 05.11.2022 р., а саме: заява на ознайомлення з матеріалами справи від 19.09.2022 р. та підпис адвоката Саінчук А.О. про ознайомлення 03.10.2022 р. (а.с. 68 том 1), заява про відкладення розгляду справи від 19.09.2022 р. (а.с. 69 том 1), відзив на позовну заяву від 21.09.2022 р. підписаний відповідачкою [PERSON] (а.с. 76-128 том 1), заява про надання інформації від 03.10.2022 р. (а.с. 160 том 1), заява про відкладення розгляду справи від 05.10.2022 р. (а.с. 164165 том 1), заява про вступ у справу як представник від 05.10.2022 р. (а.с. 169-170 том 1), заперечення (на відповідь на відзив) від 17.10.202 р. (а.с. 174-207 том 1), клопотання про долучення доказів від 31.10.2022 р. (а.с. 1-3 том 2), заява від 02.11.2022 р. (а.с. 6-8 том 2). Крім того, адвокат Саінчук А.О. приймала участь у судових засіданнях 05.10.2022 р., 17.10.2022 р., 31.10.2022 р., 03.11.2022 р. В той же час, враховуючи, що умовами додаткової угоди від 03.11.2022 р. сторонами погоджено розмір гонорару адвоката в розмірі 5500,00 грн., у який суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19), та з врахуванням відсутності від представника позивача заяви про зменшення розміру витрат, суд дійшов висновку про задоволення заяви в повному обсязі. За вказаних вище обставин, суд приходить до висновку про задоволення заяви та стягнення з позивача на користь відповідачки витрати на правничу допомогу в розмірі 5500 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved