Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-25 00:00:00

В жовтні 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, який був уточнений 20.10.2022 року, до Саф`янської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним та визнання права власності на нежитлову будівлю з господарськими будівлями та надвірними спорудами по [ADDRESS] . Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 08.12.2000 року [PERSON] уклав на Одеській товарній біржі договір купівлі-продажу нерухомого майна №5987, за яким він придбав у ТОВ «Бессарабія» нежитлову будівлю за адресою: 107 кілометр річки Дунай в Ізмаїльському районі Одеської області. Покупець та продавець домовились про всі істотні умови договору, що відображено у підписаному договорі купівлі-продажу нерухомого майна від 08.12.2000 року, були виконанні всі умови правочину, відбулося повне виконання умов договору, крім нотаріального посвідчення договору: продавець отримав гроші у розмірі 1947 грн. і передав покупцю всі документи та ключі від вищевказаного об`єкта нерухомості. Продавець відмовився оформити договір у нотаріальній конторі, тому що вважав, що договір не підлягає нотаріальному посвідченню і вважав таке посвідчення недоцільним. 25.07.2001 року договір купівлі-продажу нерухомого майна від 08.12.2000 року був зареєстрований у КП «Ізмаїльське МБТІ» в реєстровій книзі за №1-141. Проведена державна реєстрація речових прав на нерухоме майно у відповідності до чинного законодавства. ТОВ «Бессарабія» на теперішній час не існує, воно припинило свою діяльність, у зв`язку визнанням його банкрутом, що зареєстровано в реєстрі від 10.06.2009р. на підставі рішення Господарського суду Одеської області №24/5-08-237 від 04.03.2009 року. Відповідно до довідки КП «Ізмаїльське МБТІ» №988 від 19.10.2022 року вказано, що об`єкт нерухомості за адресою 107 кілометр річки Дунай на теперішній час має юридичну адресу: [ADDRESS] на підставі розпорядження Матроської сільської ради №26 від 04.09.2001 року. З огляду на вказане, позивач просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна №5987 від 08.12.2000 року, посвідчений Одеською товарною біржею на нежитлову будівлю з господарськими будівлями та надвірними спорудами по [ADDRESS] , та визнати право власності за ним на нежитлову будівлю з господарськими будівлями та надвірними спорудами по [ADDRESS] . В судове засідання позивач не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином. Представник позивача адвокат Контантинов В.І. надав суду заяву, в якій вказав, що підтримує позовні вимоги та наполягає на їх задоволенні, просив розглядати справу без його участі (а.с.24). Представник відповідача в судове засідання не з`явився, сповіщений про дату, час та місце судового розгляду належним чином, надав суду заяву, в якій вказав, що просить розглянути справу без його участі (а.с.23). Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна №5987 від 08.12.2000 року, а саме, домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , укладеного між ТОВ «Бессарабія» в особі голови Кіосева Ф.Б., та [PERSON] , власником вказаного домоволодіння став [PERSON] (а.с.11-12). Всі зобов`язання за договором купівлі-продажу нерухомого майна №5987 від 08.12.2000 року сторонами виконані в повному обсязі, а саме, відповідно до п.5 договору нежитлову будівлю продано за 1947,00 грн., які отримані продавцем до підписання даного договору. На теперішній час вказаний договір не оскаржений та не скасований. Договір купівлі продажу нерухомого майна №5987 від 08.12.2000 року посвідчений Одеською товарною біржею, право власності зареєстровано КП «Ізмаїльське МБТІ», про що свідчить реєстраційний напис (а.с.12 зворот). Як вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №32634721 від 24.01.2015 року та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.10.2022 року №312498102 орендарем земельної ділянки з кадастровим номером 5122083600:01:002:0007 загальною площею 1,9764 га є [PERSON] (а.с.10). Відповідно до довідки КП «Ізмаїльське МБТІ» №988 від 19.10.2022 року відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи КП «Ізмаїльське МБТІ» на об`єкт нерухомості по [ADDRESS] (колишня адреса: [ADDRESS] на підставі розпорядження Матроської сільської ради №26 від 04.09.2001 року) власником зареєстрований [PERSON] (1/1 частка) на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна №5987 від 08.12.2000 року, посвідченого Одеською товарною біржою, зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно в реєстровій книзі за №1-141 від 25.07.2001 року. Згідно Розпорядження Матроської сільської ради від 04.09.2001 року №26 присвоєно юридичну адресу даному домоволодінню [ADDRESS] . Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №156448892626 від 18.10.2022 року ТОВ «Бесарабія» припинило свою діяльність у зв`язку визнання його банкрутом на підставі рішення Господарського суду Одеської області №24/5-08-237 від 04.03.2009 року. Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК 2003 року передбачено, що положення зазначеного Кодексу застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК 2003 року положення цього Кодексу застосовується до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки правовідносини виникли до набрання новим Кодексом чинності, так як договір купівлі-продажу нерухомого майна був укладений до вступу в законну силу Цивільного Кодексу України в редакції 2003 року, і не мають подовжувального характеру, тому суд при розгляді справи керується положеннями ЦК 1963 року. Згідно ст.ст.128,224,227 ЦК УРСР (1963 рік), діючого на час розгляду справи, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності визнається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону або договору. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває у податковій заставі. Відповідно до роз`яснень, даних в п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 28.04.78 р., із змінами від 25.05.98 р. «Про судову практику у справах про визнання угод недійсними» угоди купівлі-продажу (зокрема при придбанні на біржових торгах) житлового будинку (квартири) або його (її) частини підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. При цьому, якщо така угода виконана повністю або частково однією із сторін, а інша сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд на підставі ч.2 ст.47 ЦК на вимогу сторони, що виконала угоду має право визнати її дійсною. На час\~укладення зазначеного\~договору діяла\~ст.15\~Закону України\~«Про товарну\~біржу»,\~згідно якої\~не вимагалось\~подальше нотаріальне\~посвідчення угоди,\~укладеної на біржі. Відповідно до пунктів 1.1., 1.4., 1.7., 1.9 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, які знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету України з житлово-комунального господарства від 09.06.98 року №121, Інструкція визначала порядок здійснення державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна в Україні. Державній реєстрації в бюро технічної інвентаризації підлягають об`єкти нерухомості, розташовані на всій території України. Реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна здійснюється на підставі правовстановлюючих документів за рахунок коштів власників нерухомого майна. Пунктом 2 Інструкції визначений порядок здійснення державної реєстрації, підпунктом 2.1. д) якого зазначено, що на оригіналі правовстановлюючого документу робиться реєстраційний напис. Додатком 1 до вказаної Інструкції визначений перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких здійснюється державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна. Відповідно до пункту 9 Переліку зазначено: «Договори купівлі-продажу, обміну, зареєстровані біржею». Відповідно до\~п.49\~Інструкції про\~порядок вчинення\~нотаріальних дій\~нотаріусами України,\~затвердженої наказом\~Міністерства юстиції\~України від\~18.06.1994\~року і\~чинної на\~момент укладення\~договору між\~сторонами (10.01.2001\~року),\~-\~договір купівлі\~- продажу, зареєстрований на біржі є документом, що підтверджує право власності на житловий будинок, що відчужується. Згідно зі ст.220 ч.2 ЦК України якщо сторони домовились відносно всіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне чи часткове виконання договору, проте одна зі сторін ухиляється від нотаріального його посвідчення, суд може визнати цей договір дійсним. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення договору не потрібне. При укладенні договору всі вимоги, передбачені ст.15 Закону України «Про товарні біржі», між сторонами виконано належним чином, про що свідчить сам договір. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що реєстрація 08.12.2000 року за [PERSON] права власності на нежитлову будівлю з господарськими будівлями та надвірними спорудами, розташовану за адресою: [ADDRESS] , здійснена відповідно до діючого на той час законодавства. З огляду на вищевказане, враховуючи, що сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне виконання договору, суд визнає вищевказаний договір дійсним. У відповідності зі ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ст.ст.12,13,77,78,79,80,81,82 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] щодо визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна №5987 від 08.12.2000 року, посвідченого Одеською товарною біржею, та визнання права власності на нежитлову будівлю з господарськими будівлями та надвірними спорудами, розташовану за адресою: [ADDRESS] ,

Outcome: approved