Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-04 00:00:00

Управління Пенсійного фонду України в Буському районі Львівської області звернулося в суд з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути із останньої суму переплати пенсії за період з 04.10.2011 року по 31.10.2013 року в розмірі 23054.15 грн. В обгрунтування позовних вимог покликається на те. шо Управлінням Пенсійного фонду України в Буському районі 04.10.2011 року призначено [PERSON] пенсію по інвалідності (III група, загальне захворювання). Розпорядженням від 10.10.2013 року управління Пенсійного фонду України в Буському районі Львівської області приведено відповідність до ст.66 Закону України «Про пенсійне забезпечення». [PERSON] оскаржила дії управління в судовому порядку. Постановою Буського районного суду Львівської області від 10.02.2015 року провадження № 2-а/440/41/2014 частково задоволено адміністративний позов [PERSON] . Визнано неправомірною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Буському районі щодо перерахунку пенсії призначеної у зв`язку з інвалідністю [PERSON] . Зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Буському районі здійснювати виплату пенсії [PERSON] в розмірах, що виплачувалися до листопада 2013 року, починаючи з грудня 2013 року. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу управління задоволенор, постанову Буського районного суду від 10.02.2015 року скасовано, винесено нову постанову, якою у задоволенні позову відмовлено повністю. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30.07.2015 року касаційну скаргу [PERSON] відхилено, постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.05.2015 року залишено без змін. Суд апеляційної та касаційної інстанції дійшов до висновку, шо управлінням Пенсійного фонду України в Буському районі правомірно зменшено розмір пенсії [PERSON] . Внаслідок подання недостовірної довідки про заробітну плату [PERSON] виникла переплата пенсії за період з 04.10.2011 року по 31.10.2013 року на суму 23054.15 грн. Відповідно до ст.50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків » щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Управлінням Пенсійного фонду України в Буському районі Львівської області 14.08.2015 року надіслано на адресу проживання [PERSON] лист № 3453/03-20 про вирішення питання про стягнення переплати пенсії в добровільному порядку. Даний лист [PERSON] залишений без відповіді. Оскільки відповідач у добровільному порядку відмовилася повертати надміру виплачені кошти, просить суд стягнути з останньої вищевказану суму. Ухвалою суду від 06.03.2019 року замінено первісного позивача Управління Пенсійного фонду України в Буському районі Львівської області на Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] , згідно довіреності від 22.12.2018, позовні вимоги підтримав з підстав, що викладені у позовній заяві, просить задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила у повному обсязі. Просить відмовити у повному обсязі. Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, [PERSON] перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Буському районі Львівської області з 04 жовтня 2011 року, як одержувач пенсії, призначеної у зв`язку з інвалідністю. Згідно із ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік», зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» від 17 вересня 2015 року №704. з 01 вересня 2015 року розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, становить 1 074 грн. З пояснень представника позивача встановлено, що в ході проведення перевірки пенсійної справи [PERSON] виявлено, що за період з 04 жовтня 2011 року по 31 жовтня 2013 року виникла переплата пенсії у розмірі 23054,15 грн. Про переплату повідомлено пенсіонера, з вказаною переплатою відповідач не погоджується та в добровільному порядку її повернути відмовляється. Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами виникли правовідносини, що регулюються нормами глави 83 ЦК України, яка визначає загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави, зокрема, застосуванню підлягають положення ст. 1215 ПК України. Так, згідно ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї. пенсії, допомоги, стипендій відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмується, отже, зазначене у ст. 1215 ПК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів (правова позиція, висловлена у постанові Верховного Суду У країни від 02.07.2014 у справі № 6- 91 цс 14) Згідно ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Чинним законодавством встановлено спеціальний порядок стягнення надмірно сплаченої пенсії. Так, згідно ч. 1 ст.103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, регулюється Порядком відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України від 21 березня 2003 року № 6-4. Згідно п.З цього Порядку повернення коштів проводиться відповідно до ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у випадках виявлення подання громадянами недостовірних відомостей про заробітну плату чи інший дохід, стаж роботи, несвоєчасного подання відомостей про зміну у складі сім`ї тощо. Таким чином, повернення надмірно сплачених сум пенсій передбачає стягнення зазначених сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, а саме, через зловживання, зокрема у випадку надання недостовірної інформації або взагалі ненадання відповідної інформації. Доказів умисної чи недобросовісної поведінки зі сторони відповідача представником позивача суду не надані. Тому суд вважає, що стороною позивача не доведено факту вини [PERSON] ,. при отриманні надмірно сплаченої пенсійної суми в розмірі 23054,15 коп.; що без встановлення фактів недобросовісної поведінки відповідача чи фактів зловживань, які відповідно до ст. 60 ЦПК України повинна довести сторона позивача, позовні вимоги про стягнення з відповідача безпідставно отриманої переплати пенсії не можна вважати обґрунтованими. У п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 роз`яснено, що до лічильних помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо. Не можуть вважатися ними не пов`язані з обчисленнями помилки в застосуванні закону та інших нормативно-правових актів, у тому числі колективного договору. Відповідно до статті 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяли на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу). В силу Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» (стаття 1) платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є суб`єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об`єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об`єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників. Однак, хоча законодавчо Пенсійний фонд України не був позбавлений права на звернення до суду з позовом до ФГ «Дунай» про стягнення заборгованості зі страхових внесків, якщо така мала місце (оскільки відповідальність за такі платежі несе не працівник, а підприємство, на якому той працює чи працював і це позивачу добре відомо), позивач, не лише не вчинив жодних дій щодо стягнення заборгованості зі сплати обов`язкових платежів з ФГ «Дунай», яка, як він тепер вважає, мала місце, а навпаки - посилаючись на вимогу ст. 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення», умисно упустивши норму Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» (в частині того, хто саме є платником збору на обов`язкове державне пенсійне страхування), позивач прикриває бездіяльність своїх працівників та робить винною саме [PERSON] як працівницю ФГ «Дунай», хоча остання, як працівник господарства, не мала жодного відношення до нарахування та сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування ФГ «Дунай». Відсутність з боку позивача будь-яких дій, спрямованих на звернення до суду з позовами про стягнення заборгованості зі сплати обов`язкових платежів до ФГ «Дунай», свідчить лише про одне - жодної заборгованості перед Пенсійним фондом ФГ" «Дунай» не мало. Це також підтверджується довідкою № 563/04/31 від 05.02.2013 року, підписаною начальником Управління ПФУ у Буському районі Цимбором О.Й., якою позивач фактично визнав, шо ФГ «Дунай», станом на 05.02.2013 року, згідно особового рахунку, заборгованості по сплаті єдиного соціального внеску і заборгованості - на загальнообов`язкове соціальне страхування не має. Тобто, своєю довідкою від 05.02.2013 року начальник управління ГІФУ у Буському районі Цимбор О.Й. підтвердив, що ФГ «Дунай», працівником якого була [PERSON] , у повному обсязі виконувало свої зобов`язання щодо сплати єдиного соціального внеску (збору на загальнообов`язкове пенсійне страхування) за працівників і заборгованості за цими платежами не має. Зміст даного документа позивачем у судовому засіданні не спростований. Такі висновки повністю узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, який у Постанові від 28 лютого 2012 року (справа за позовом прокурора м. Ужгорода Закарпатської області в інтересах держави в особі управління Пенсійного фонду України в м. Ужгороді Закарпатської області до товариства з обмеженою відповідальністю «Спільне українсько-словацьке підприємство «Ковосервіс» про стягнення сум заборгованості по страхових внесках), яка, в силу ч. 1 ст. 2442 КАС України, є обов`язковою для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Викладені факти (щодо заборгованості ФГ «Дунай» перед Пенсійним фондом зі сплати обов`язкових платежів) вже були предметом судового розгляду, оскільки Буським районним судом розглядалась аналогічна справа №876/5435/14 за позовом [PERSON] - працівника ФГ «Дунай» до того ж відповідача з тим же самим предметом спору. Постанова Буського районного суду від 25.04.2014 p., якою задоволено позовні вимоги [PERSON] , залишена в силі Львівським апеляційним адміністративним судом 06.10.2014 р. та набрала законної сили. Крім того постановою Буського районного суду Львівської області від 16.02.2016 року: «Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в Буському районі Львівської області здійснити перерахунок пенсії у зв`язку із інвалідністю, призначеної [PERSON] відповідно до даних про розмір заробітної плати, зазначених в архівній довідці архівного відділу Буської районної державної адміністрації № 528 від 25 травня 2015 року. Визнати протиправним та скасувати рішення Управління пенсійного Фонду України у Буському районі Львівської області № 987/205/4 «Про відмову в перерахунку пенсії відповідно до п. 4 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» [PERSON] ». Дане судове рішення виконано повністю, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження від 27.10.2016 року Буського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Львівській області. Таким чином не встановлено факту недобросовісного набуття [PERSON] отриманих коштів у розмірі 23054,15 коп., які є пенсійною виплатою, призначеною їй позивачем, як не встановлено й наявності рахункової помилки, відтак, відповідно до статті 1215 ЦК України, поверненню зазначена сума відповідачем не підлягає. Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій в постанові від 22 січня 2014 року (справа № 6-151 цс 13), де зазначено, що відповідно до статті 1215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат встановлених абзацом 2 частини першої статті 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню. Згідно із ст. 4 ІІДК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Враховуючи те, що позивач не довів та не надав суду належних та достовірних доказів на підтвердження обставин зловживання та недобросовісності з боку відповідача, а також відсутні докази того, що факт переплати є наслідком рахункової помилки, суд дійшов висновку про те, що заявлена сума переплати пенсії не підлягає стягненню з відповідача. Тому у задоволенні позову слід відмовити. На підставі ст.ст. 1212, 1215 ЦК України,

Outcome: dismissed