Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу із врахуванням встановлено індексу інфляції та 3 % річних від суми заборгованості, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що між позивачем та відповідачем було укладено договір пр підготовку фахівця у НАВС. Відповідно до Договору відповідач навчався за рахунок коштів державного бюджету в зобов`язувався не менше трьох років відпрацювати за місцем розподілу в органах внутрішніх справ. Після закінчення навчання відповідача направлено до місця проходження служби до поліції. Однак, до закінчення трирічного терміну після навчання відповідача звільнено за власним бажанням. 04.01.2022 від відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області надійшло підтвердження місця реєстрації відповідача за адресою [ADDRESS] . 27.08.2022 ухвалою суду відкрито провадження у справі у спрощеному позовному провадженні. 01.12.2022 від позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи. В судове засідання сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції. Судом встановлено такі обставини. Національна академія внутрішніх справ с державним вищим навчальним закладом, основним завданням якого є освітня діяльність згідно з державними стандартами вищої освіти у відповідності до вимог Закону України «Про вищу освіту». Наказом ректора НАВС від 10.08.2015 №102о/с [PERSON] зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання НАВС. Між НАВС, комплектуючим органом ГУ МВС України в Київській області та відповідачем укладено Договір № Ек 15-251 про підготовку фахівця у НАВС. Відповідно до Договору, Відповідач навчався за рахунок коштів державного бюджету і зобов`язувався після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу в органах внутрішніх справ а у разі відмови відшкодувати витрати пов`язані з утриманням у навчальному закладі. Пунктом 2.1.3. Договору передбачено, що, виконавець зобов`язаний забезпечити Особу харчуванням, речовим майном та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами України. Відповідач під час навчання перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням комунальних послуг. Після закінчення навчання, відповідно до наказу НАВС від 09.07.2019 №751 відповідачу видано диплом за напрямком підготовки «Правознавство» та направлено до місця проходження служби. Наказом Департаменту патрульної поліції від 08.12.2020 №927о/с відповідача звільнено зі служби в поліції за власним бажанням до відпрацювання трирічного терміну після закінчення навчання. Відповідно до н. 2.3.6. Договору Відповідач зобов`язався, у випадку звільнення з ОВС до відпрацювання трирічного терміну після випуск з НАВС. відшкодувати у повному обсязі витрати, пов`язані з утриманням у навчальному закладі. Пунктом 3.1. Договору передбачено, що підставою відшкодування витрат є звільнення з ОВС за власним бажанням протягом трьох років після закінчення навчання. Також. відповідно до п. 3.2. Договору, підставою для відшкодування фактичних витрат на підготовку фахівця є відмова від подальшого проходження служби в ОВС протягом трьох років після закінчення навчання. Відповідно до п. 4.1. Договору, відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат пов`язаних з: грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням, оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Відповідно до п. 4.2. Договору, у разі дострокового розірвання договору здійснюється розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення згідно з нормами утримання на день, який зазначено в наказі про відрахування з навчального закладу та звільнення з органів внутрішніх справ. Також, обов`язок відшкодування витрат за навчання у разі дострокового звільнення було закріплено у Типовому договорі затвердженому Наказом МВС України від 14.05.2007 № 150 «Про затвердження Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України», чинному на момент вступу та навчання відповідача. Пунктами 5 і 6 Порядку відшкодування передбачено, що після видання наказу про звільнення, особі надається 30-денпий строк для відшкодування витрат у добровільному порядку. Особа має право на розстрочення платежу до одного року, з укладенням з вищим навчальним закладом, у якому вона навчалася, договору з зазначенням строків та розмірів платежів. Відповідача з сумою витрат ознайомлено га поінформовано про необхідність її відшкодування. Станом па сьогодні, до НЛВС від Відповідача не надходило ні грошових коштів для погашення заборгованості, ні звернень щодо добровільної сплати або розстрочення суми заборгованості. Перебіг строку прострочення відшкодування витрат пов`язаних з утриманням у навчальному закладі почався з моменту спливу 30-денного терміну після звільнення зі служби. Згідно з п. 4.4. Договору та п. 8 Порядку відшкодування, у разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати, таке відшкодування здійснюється у судовому порядку. Враховуючи те, що відповідачем не бул у 30-денний строк відшкодовано всю суму за навчання та утримання за період навчання, позивач просить суд стягнути з відповідача 90\~832 грн. 00 коп. Крім того, позивач надав розрахунок 3 % річних від суми заборгованості з урахуванням індексу інфляції за невиконання грошового зобов`язання за період з 09.12.2020 до 10.12.2021 у розмірі: - 8599.67 гри. інфляційне збільшення боргу; - 2739,42 гри. З % річних від несплаченої заборгованості. 01.12.2022 від позивача надійшло клопотання, в якому позивач просить суд при винесенні рішення врахувати те, що відповідач у добровільному порядку визнав свій обов`язок відшкодувати вартість його утримання під час навчання та 21.10.2022 уклав з позивачем Договір про відшкодування витрат з розстроченням платежу на строк до одного року. Суду надано копія Договору №15 від 21.10.2022 про відшкодування витрат з розстроченням платежі на строк до одного року, а також копію заяви відповідача про визнання боргу. Відповідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Таким чином, суд вважає, що належними та допустимими доказами було доведено те, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання та не сплатив борг за навчання, а тому позовні вимоги є обґрунтованими. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Дослідивши матеріали справи, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що суду надано достатньо доказів укладення між сторонами договору, наявності заборгованості по ньому, і з урахуванням того, що відповідачем заборгованість за Договором № Ек 15-251 про підготовку фахівця у НАВС від 19.08.2015 у добровільному порядку визнана і сторони домовились між собою про розстрочку платежу, то підлягає стягненню у судовому порядку на користь позивача 3 % річних від суми заборгованості з урахуванням індексу інфляції за невиконання грошового зобов`язання за період з 09.12.2020 до 10.12.2021. При цьому заяви про закриття провадження у даній справі, з урахуванням підписання вказаного договору позивач до суду не направив. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд, у разі часткового задоволення позову, присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як позов задоволено частково, то судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (11\~339,09 х 2270/ 102 171,09 = 251,93). На підставі викладеного,

Outcome: partial