Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-18 00:00:00

[PERSON] , в особі представника - адвоката Андріяша Р.П. звернувся до суду з позовом, в якому просить: виділити йому в натурі в окрему інвентарну одиницю, належну йому на праві спільної часткової власності 11/20 частин нерухомого майна - житлового будинку з надвірними спорудами господарко - побутовими будівлями та спорудами розташованого по [ADDRESS] частину житлового будинку (квартира №1 ) частина основної частини літ.А-1, житлова прибудова літ.А2-1, житлова прибудова літ А3-1, прибудова літ. а5, прибудова літ. а6, загальною площею 90.6 кв.м.,житловою площею 46.8 кв.м., а саме приміщення 11-1 площею 14.1 кв.м., 1-2 площею2.0 кв.м., 1-3 площею 11.7 кв.м., 1-4 площею 24.8 кв.м., 1-5 площею 10.3 кв.м., 1-6 площею 4.6 кв.м., 1-7 площею 14.2 кв.м., 1-8 площею 6.3 кв.м., 1-9 площею 2.6 кв.м., погріб літ.Є, вбиральня літ.В, сарай літ.К, частина огорожі №2 довжиною 12.0 м. по суміжній межі домоволодіння №97, водоколонка №5 , ворота з хвірткою №6, огорожа №9, огорожа №10, зливна яма №11 з припиненням права спільної часткової власності. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до договору купівлі продажу частки у праві власності на житловий будинок від 17.06.2021 року він придбав у [PERSON] 11/20 часток у праві власності на житловий будинок [ADDRESS] . Житловий будинок з прибудовами, загальною площею 162.7 кв.м., житловою площею 90.8 кв.м., зазначений в плані під літерами А-1, А1-1, А2-1, А3-1, а3 , а4 , а5 , а6, має надвірні споруди: погріб під літерою «Г», погріб під літерою «Є», літню кухню з прибудовою під літерою «Д,д», вбиральню під літерою «Ж», вбиральню під літерою «В», сарай під літерою «К», водо колонку №4,5, Хвіртку №1, огорожу №2,3,7,8,9, 10, ворота з хвірткою №6, зливну яму №11, змощення 1, розташований на земельній ділянці, площею 0,0122, кадастровий номер 7110136400:02:077:0080. Також позивач зазначає, що відповідно до договорів купівлі-продажу земельної ділянки від 17.06.2021 року, придбав у відповідача земельні ділянки площею 0,0122 га., кадастровий номер 7110136400:02:077:0080; площею 0,0165 га., кадастровий номер 7110136400:02:077:0079; площею 0,0058 кадастровий номер 7110136400:02:077:0083, що розташовані за адресою [ADDRESS] . Позивач маючи намір виділити свою частину житлового будинку з господарськими будівлями та частиною подвір`я (земельної ділянки) якою фактично він користується в окрему інвентарну одиницю, звернувся до відповідача із пропозицією здійснити поділ в нотаріальному порядку. Але згоди від нього так і не отримав з різних причин. Відповідач не погоджується на нотаріальний поділ, пояснюючи, що зайві витрати коштів та часу його не влаштовують. Окрім цього [PERSON] вказав, що протягом усього часу позивач та відповідач проживають кожен у належній їм частині будинку, у кожного є свої господарські споруди, якими вони користуються і територія подвір`я, яка відмежована одна від одної. Фактично існує два відокремлених домогосподарства, але юридично, згідно правоустановчих документів нерухоме майно належить їм на праві спільної часткової власності в різних долях - позивачу належить 11/20, відповідачу належить 9/20. Ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси від 01 серпня 2022 року відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання. Ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси від 09 вересня 2022 року замінено неналежного відповідача [PERSON] належним відповідачем [PERSON] . 19 вересня 2022 року ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Андріяш Р.П., в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю та наполягав на задоволенні позову. У відповідності до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що відсутні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову, у зв`язку з визнанням позовних вимог відповідачем. Заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд приходить до таких висновків. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі. доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] , 17.06.2021 року укладено договір купівлі - продажу частки у праві власності на житловий будинок, який посвідчений приватним нотаріусом Черкаського нотаріального округу Левицькою Р.В. Позивач [PERSON] , на підставі цього договору прийняв у власність 11/20 часток у праві власності на житловий будинок [ADDRESS] . Житловий будинок з прибудовами, загальною площею 162,7 кв.м., житловою площею 90,8 кв.м., зазначений в плані під літ. «A-І, А1-І, А2-І, А3-І, а3, а4, а5 а6,», має надвірні споруди: погріб під літ. «Г», погріб під літ. «Є», літню кухню з прибудовою під літ. «Д,д», вбиральню під літ. «Ж», вбиральню під літ. «В», сарай під літ. «К», водоколонку № 4,5, хвіртку № 1, огорожу № 2,3,7,8,9,10, ворота з хвірткою №6, зливну яму № 11, замощення І, розташований на земельній ділянці, площею 0,0122 (нуль цілих сто двадцять дві десятитисячних) га, кадастровий номер 7110136400:02:077:0080, яка є приватною власністю Продавця. 17.06.2021 право власності [PERSON] на 11/20 частки житлового будинку [ADDRESS] зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності - реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 122079671101. Також, згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.06.2021 року, [PERSON] на праві власності належать: земельна ділянка площею 0,0058 кадастровий номер 7110136400:02:077:0083 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 85750671101); земельна ділянка площею 0,0165 га., кадастровий номер 7110136400:02:077:0079 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 86470171101); земельна ділянка площею 0,0122 га., кадастровий номер 7110136400:02:077:0080 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 73879471101), що розташовані за адресою [ADDRESS] . Норми статей 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Відповідно до ч.1,3,4 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1., 2.4. Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна від 18 червня 2007 року № 55, поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюється відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси. Системний аналіз правових норм статей 183, 358, 364 ЦК України дає підстави для висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Оскільки учасники спільної часткової власності мають право власності на зазначене майно пропорційно своїй частки в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен виділити його співвласнику таку частину житлового будинку та нежитлових будівель, яка відповідає розміру та вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Такий висновок щодо застосування відповідних норм права викладено у постанові Верховного Суду від 17.04.2019 року у справі № 545/3753/16-ц, провадження № 61-40289 св 18. Як вбачається з висновку експертного дослідження № ЕД-19/124-22/1550-БТ від 29.06.2022 року виділ в натурі частки (11/20) у праві власності на житловий будинок [ADDRESS] як окремого об`єкта права власності відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва технічно можливий. В якості варіанту виділу в натурі частки у праві власності на житловий будинок, як окремого об`єкта права власності, пропонується варіант виділу в натурі частки за фактичним користуванням співвласником [PERSON] будівлями та спорудами домоволодіння (садиби) по [ADDRESS] . На 11/20 частин нерухомого майна - житлового будинку з надвірними господарсько-побутовими будівлями та спорудами, розташованого по [ADDRESS] , що фактично належать [PERSON] , пропонується виділити в натурі як окремий об`єкт управа власності, що складається з наступних будівель та споруд: 1.Частина житлового будинку (квартира № 1 ) - частина основної частини літ. «А-І», житлова прибудова літ. «А2-І», житлова прибудова літ. «А3- I», прибудова літ. «а3», прибудова літ. «а5», прибудова літ. «а6» загальною площею 90,6 кв.м, житловою площею 46,8 кв.м, а саме приміщення: -«1-1» площею 14,1 кв.м; -«1-2» площею 2,0 кв.м; -«1-3» площею 1 1,7 кв.м; -«1-4» площею 24,8 кв.м; -«1-5» площею 10,3 кв.м; -«1-6» площею 4,6 кв.м; -«1-7» площею 14,2 кв.м; -«1-8» площею 6,3 кв.м; -«1-9» площею 2,6 кв.м. 2.Погріб літ. «Є». 3.Вбиральня літ. «В». 4.Сарай літ. «К». 5. Частина огорожі №2 довжиною 12,0 м по суміжній межі із домоволодінням №97 . 6. Водоколонка №5. 7. Ворота з хвірткою №6. 8. Огорожа №9. 9. Огорожа №10. 10. Зливна яма №11 . Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньої згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Як випливає з положення ч.1 та ч.3 ст. 367 ЦК України, поділ в натурі майна, яке перебуває у спільній частковій власності, може бути здійснено за домовленістю між співвласниками, шляхом укладання договору про поділ нерухомого майна, який повинен бути вчинений у письмовій формі з обов`язковим його нотаріальним посвідченням учасниками правочину. Проте, в тому випадку, якщо один із співвласників виявив бажання, не залежно від його мотивів, здійснити поділ у натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту. Звертаючись до суду із позовом, позивач посилається на те, що маючи намір виділити свою частину житлового будинку з господарськими будівлями та частиною подвір`я (земельної ділянки) якою фактично він користується в окрему інвентарну одиницю, він звернувся до відповідача із пропозицією здійснити поділ в нотаріальному порядку. Але згоди від нього так і не отримав з різних причин. Відповідач не погоджується на нотаріальний поділ, пояснюючи, що зайві витрати коштів та часу його не влаштовують. Разом з тим, в судовому засіданні відповідач пояснив суду про те, що він не відмовлявся від укладення договору про поділ майна у нотаріуса, але не зміг цього зробити через брак часу. Також зазначив про те, що він може звернутися до нотаріуса для укладення такого договору в будь-який час. За таких обставин суд приходить до висновку про те, що позивачем не доведено порушення його прав з боку відповідача. Також, суд звертає увагу на наступне. Згідно з частинами першою, другою статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття поділ та виділ не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, тоді має місце поділ спільного майна. Тобто поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється. В даному випадку спірне майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, у зв`язку з чим виділ частки в цьому майні лише для позивача є неможливим, а можливий поділ цього майна в натурі між сторонами, у разі якого право спільної часткової власності на нього припиняється. Саме такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах №501/2148/17 від 19 травня 2021 року, № 310/7011/17 від 28 липня 2021 року та №711/1330/20 від 19 жовтня 2022 року. Із матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] пред`явив позовні вимоги саме про виділ належної йому частки в праві спільної часткової власності на житловий будинок за правилами ст. 364 ЦК України. Позовних вимог про поділ домоволодіння в натурі між сторонами в порядку ст. 367 ЦК України позивач не заявляв. Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] , оскільки питання розподілу спільного майна між двома співвласниками вирішується шляхом поділу цього майна в натурі між сторонами, у разі якого право спільної часткової власності на нього припиняється, а відтак право позивача не може бути захищене у спосіб, який просить [PERSON] . Приймаючи рішення суд враховує усталену практику Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів, де мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А,№ 303А, п. 29). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominenv. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). На підставі наведеного, враховуючи правові висновки Верховного Суду, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed