Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні квартирою шляхом зобов`язання відповідача без нотаріально посвідченого дозволу позивача утриматися від будь-яких дій, які можуть створити перешкоди у користуванні та розпорядження квартирою [ADDRESS] , в тому числі: надавати дозвіл будь яким третім особам вчиняти будь які дії щодо проникнення до квартири; змінювати самовільно або надавати дозвіл третім особам змінювати замки на вхідних дверях від квартири; проводити особисто або надавати дозвіл будь яким третім особам проводити ремонтні роботи, реконструкцію, перепланування у квартирі; здавати в оренду, найм, піднайм, безоплатне користування, укладати договори застави (іпотеки) або іншим способом передавати третім особам у платне користування квартиру або частину квартири; надавати дозвіл будь яким третім особам вселятися в квартиру; надавати дозвіл будь яким третім особам реєструватися в квартирі; надавати будь яким третім особам ключі від вхідних дверей від квартири та стягнення з відповідача судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у спільній частковій власності позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] перебуває квартира за адресою: [ADDRESS] . Позивач зазначає, що відповідач чинить йому перешкоди у користуванні та розпорядженні вказаним майном, оскільки без його дозволу відповідач надала третім особам ключі від спільного майна та надає дозвіл третім особам на проникнення до квартири. З посиланням на ст. ст. 358 ч. 1, 386 ч. 2, 391 ЦПК України позивач просить задовольнити позов. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29.08.2022 відкрите провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників судового розгляду в судове засідання (а.с. 14-16). Відповідачу був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали подати відзив на позовну заяву. Як убачається з матеріалів справи, ухвала суду про відкриття провадження у справі разом із доданими до неї процесуальними документами була отримана відповідачем 19.09.2022, про що свідчить зворотне поштове повідомлення про вручення рекомендованого відправлення (а.с. 18). Відзив на позов відповідачем у визначений термін не надано. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. З матеріалів справи вбачається, що позивачем не подано заперечень щодо розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ст. 15 ЦК України). Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить сторонам по справі на праві спільної часткової власності на підставі Свідоцтва про право власності серії [NUMBER] виданого 18.10.2012 Головним управлінням житлового забезпечення, зокрема: позивач [PERSON] є власником 59/100 частки квартири, відповідач [PERSON] є власником 41/100 частки квартири, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 188513898 від 09.09.2019 (далі - квартира, а.с. 5-7). За нормою ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною 1 ст. 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно частини 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Відповідно частин 1, 2 ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Отже, позивач являється власником своєї частки вищевказаної квартири, у зв`язку з чим він має право користуватися житлом, що передбачено чинним законодавством. Разом з тим, у відповідності зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням. Звертаючись із позовом до суду позивач стверджує, що [PERSON] чинить йому перешкоди у користуванні та розпорядженні належним йому майном, оскільки без його згоди відповідач надала третій особі [PERSON] дозвіл на проникнення до спільної квартири та ключі від квартири. На підтвердження позовних вимог позивачем надано копії трьох Актів про неможливість потрапити до квартири від 15.07.2021, від 10.09.2021 та від 15.10.2021, зі змісту яких убачається, що адвокат Іщенко Г.М., яка діяла від імені [PERSON] на підставі довіреності, не змогла потрапити відповідно 15.07.2021 об 11 год. 45 хв., 10.09.2021 о 13 год. 15 хв., 15.10.2021 о 10 год. 45 хв. до квартири [ADDRESS] , оскільки передані їй [PERSON] ключі до замків не підходять, двері не відкривають, на дзвінки до квартири та стуку до вхідних дверей, двері квартири ніхто не відчинив (а.с. 8-10). Відповідно частин 1, 2 ст. 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. У постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16 Верховний Суд України зазначив, що згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Таким чином судом встановлено, що домовленостей з приводу володіння та користування квартирою [ADDRESS] між позивачем та відповідачем не існує та такої згоди не досягнуто, у зв`язку з чим виник спір. Відсутність між сторонами домовленості щодо порядку користування квартирою та наявність обставин, що полягають у намаганні без згоди позивача потрапити до житла особи, яка не є співвласником квартири, та діяла за згодою та/або дорученням відповідача, свідчать про порушення прав позивача, як співвласника спірного нерухомого майна. У спростування вищенаведеного будь яких доказів відповідачем суду не надано. За викладених обставин суд вважає, що позов підлягає задоволенню в частині позовних про усунення позивачу перешкод у користуванні квартирою шляхом зобов`язання відповідача [PERSON] без згоди позивача [PERSON] не надавати дозвіл щодо проникнення до квартири [ADDRESS] осіб, які не є співвласниками цієї квартири. Також позивач просить зобов`язати відповідача без нотаріально посвідченого його дозволу утриматися від будь-яких дій, які можуть створити перешкоди у користуванні та розпорядженні квартирою [ADDRESS] , зокрема: змінювати самовільно або надавати дозвіл третім особам змінювати замки на вхідних дверях від квартири; проводити особисто або надавати дозвіл будь яким третім особам проводити ремонтні роботи, реконструкцію, перепланування у квартирі; здавати в оренду, найм, піднайм, безоплатне користування, укладати договори застави (іпотеки) або іншим способом передавати третім особам у платне користування квартиру або частину квартири; надавати дозвіл будь яким третім особам вселятися в квартиру; надавати будь яким третім особам ключі від вхідних дверей від квартири; надавати дозвіл будь яким третім особам реєструватися в квартирі. Вказане свідчить про те, що позивач також просить суд вжити заходи щодо захисту його прав, які можуть бути порушені відповідачем у майбутньому. За змістом статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Аналіз норми ст. 4 ЦПК України свідчить про те, що судовому захисту підлягають порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи законні інтереси які існують на час звернення до суду з відповідним позовом. Позивачем не доведено порушення його прав, як співвласника зазначеного нерухомого майна, щодо неможливості користуватися або розпоряджатися квартирою у зв`язку з наданням відповідачем без згоди з позивачем дозволу третім особам замінювати замки на вхідних дверях квартири, проводити ремонтні роботи у квартирі, вселятися, реєструватися у квартирі; передання квартири або її частини будь яким способом у платне чи безоплатне користування, укладення договорів іпотеки. Такі вимоги спрямовані на майбутнє, тому позов у цій частині задоволенню не підлягає. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За наведених обставин позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України у порядку розподілу судових витрат між сторонами, із відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений останнім судовий збір в дохід держави в сумі 992,40 грн. (а.с. 4). У частині вимог про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 25 000 грн. суд приходить до наступного. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Витрати на правову допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, опис виконаних адвокатом робіт, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Натомість, позивачем жодних доказів щодо понесених ним витрат на правничу допомогу у розмірі 25 000 грн. не надано, у зв`язку із чим суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу.

Outcome: partial