Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-20 00:00:00

Позивач звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з даним позовом, зазначивши в його обґрунтування, що він з відповідачкою перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підстав рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25.05.2018. Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу діти проживають з відповідачем у квартирі [ADDRESS] , яка належить сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя. Зазначає, що відповідач має власний акаунт (сторінку) в мережі Фейсбук та якою активно користується з 05.03.2017. Починаючи з липня 2020 відповідач розміщує та поширює щодо позивача та його родичів публікації, які місять неправдиві, образливі висловлювання, принижують честь, гідність та ділову репутацію позивача. Зміст таких публікацій полягає у наступному: -за [INFO]: « [PERSON] , приехал с якобы женой, поломал замок входной двери с участием полиции с целью выгнать на улицу меня с двумя малолетними детьми. Хочу жить в спокойствии и безопасности. Буду Вам очень признательна за репосты. Помогите, чтоб больше людей видели это видео, и знали лицо и имя человека, который ломает жизнь детей. Благодарю???». - за [INFO] : « [PERSON] ( [INFO] Было заседание суда по разделу имущества. На нем принято решение, что квартира поделится пополам. Решение входит в силу через месяц, 4.12.2020 года. По алиментам тоже пришло решение, сума алиментов по 3500 грн на каждого ребёнка. Он подал апелляцию, а также выдвинул мне условия, чтобы я забрала иск на алименты. В свою очередь он пообещал, что будет выплачивать деньги добровольно. В этот момент начал опять применять противозаконные действия: домашнее, экономическое и психологическое насилие. Украл камеры видеонаблюдения 9.11.20. Сейчас он вырывает замки с участвуем полиции, аргументирует ей, что он живет в этой квартире, а я не пускаю и лишаю его жилья. Ему негде жить и он решает этот вопрос через полицию. У него есть двухкомнатная квартира в жк « София », которая записана на его матери. А он врет, что он живёт вместе со мной. Создаёт мне и нашим детям невыносимые условия для жизни в этой квартире. Мне очень нудна ваша поддержка. Верю, что это безумие прекратится и я и мои девочки снова почувствуем себя в безопасности. Буду благодарна за репост». - за [INFO]: «Моя история Хочу рассказать, что сейчас происходит. Вчера получила решение апелляционного суда об алиментах на детей. Первая инстанция суда приняла решение и назначила суму алиментов по 3500 грн на каждого ребенка, несмотря на то, что младшая дочь на группе, суму не увеличили. [PERSON] подал апелляцию, где утверждает, что он нищий, у него нет НИЧЕГО, и сумма заработной платы 4669 грн, нет бизнеса, машин, двухкомнатной квартиры, что находится в ЖК «София» и самое главное он скитается у родственников, которым оплачивает коммунальные 1500-2000 грн. Что он одалживает деньги на реабилитацию ребёнка. Мы с ним начали совместную жизнь с его долгами, а именно 30 000 грн кредита, который он брал до меня на бизнес, который прогорел. Жили на последние деньги, снимая маленькую гостинку на 25 кв.м. Все деньги, которые зарабатывала, работая продавцом, отдавала ему «в семейный бюджет», чтобы побыстрее рассчитаться с долгами и помочь ему раскрутиться. Жили на последние деньги, снимая маленькую гостинку на 25 кв.м. Все деньги, которые зарабатывала, работая продавцом, отдавала ему "в семейный бюджет", чтобы побыстрее рассчитаться с долгами и помочь ему раскрутиться. Мы (да, именно мы вдвоем) построили бизнес даже не с нуля, а с большого минуса. В какой-то момент он мне сказал, что, если я брошу работу и войду с ним в бизнес, то дела пойдут вверх быстрее. И я начала работать с ним, занималась бухгалтерией, была и менеджером, и оператором, и генеральным директором по рознице, а когда нужно было, брала часть работы по закупкам. Немного фактов. В момент, когда я пришла у него было 5-7 ресторанов, через 6 месяцев я увеличила количество заказчиков до 150 ресторанов, которым мы делали поставки мяса. Бизнес пошёл, и очень стремительно. Мы купили однокомнатную квартиру, сделали ремонт, купили 2 машины для работы + ещё была и личная. Купили холодильное оборудование на 120 000 грн, одолжили 4000 $ его сестре на квартиру. Но при этом сам [PERSON] и его безгранично жадные родственники считают, что бизнес строил единолично [PERSON] и об этом постоянно твердят. Не удивительно, гораздо приятнее пожинать плоды чужого труда, чем поддерживать сына и брата с кредитами. Лицемерие и лживость всегда были неотъемлемой частью жизни этой семьи. В этот же период я родила старшую дочь. В декрете я была 3 дня, в роддоме. Когда я приехала домой с дочерью, мне все обязанности он передал обратно. До 9 месяцев я справлялась сама и с ребёнком, с работой, и с домашними делами. Когда я уже физически не могла сама со всем справляться, то попросила взять няню, так как он мне не помогал, мотивируя это тем, что муж должен зарабатывать и обеспечивать семью. Через пару месяцев я узнала, что беременна второй раз, отношения уже начали ухудшатся, так как я не могла на полную силу работать, как до этого. А после рождения Эми, через пару месяцев, он заявил, чтобы я передала все полномочия его сестре [PERSON] . А та давно искала повод занять мое место. Тут я ей должна отдать должное, более удачного момента, нельзя и придумать, как удачно провернуть ситуацию, когда я с двумя детьми-погодками, младшей пару месяцев, она уговаривает переписать на неё бизнес и машины. Он в это время начинает гулять по бабам, ночным клубам. Мне говорит, что его не устраивает рутина, напрягаю я, требуя помощи с детьми, и денег на их обеспечение. В какой-то момент я узнала, что у него есть любовница. Когда я пообщалась с ней, то узнала, что он ей врал, говорил, что разведён, и со мной не живет. Она его бросила. Уже после официального развода, он меня упрашивал позвонить той же любовнице и подтвердить ей, что мы уже развелись. На это мне даже ответить нечего. На момент развода я в суде не присутствовала, только был мой адвокат, так как я лежала в это время на стационере в Охмадете, где поставили диагноз младшей дочке - ДЦП. Для меня было тяжело это осознавать и принять. В этот момент он покупает себе двухкомнатную квартиру. Мне было очень тяжело, поэтому я не поднимала вопросы по имуществу и алиментам, хотела просто развестись. В устной договоренности он мне обещал финансовую поддержку и что квартира останется нам с детьми. Он обещал переписать квартиру на меня, но каждый раз искал новый повод, почему этого не делал, перекручивая наши договорённости. О разделении бизнеса и речи не было. Он все присвоил себе (а официально своей сестре). Я просила мне оставить квартиру, и оформить алименты в нотариуса, т.к. дети остаются со мной. Все остальное (бизнес, оборудование, машины, новая квартира) пусть остается ему. В этот момент уже появилась новая женщина. Первый год он платил алименты, сума 20000 грн, была оговорена с учётом тренировок Эми, в 7500 грн. Он всю сумму не платил, кормя меня по пару тысяч и постоянными обещаниями "завтра - остальное", мне приходилось все время выпрашивать на срочные расходы, но я закрывала на это глаза, просто терпела. На тот момент времени у меня не было другого выхода. Но все изменилось после поездки на море летом 2019 года. Он предложил, чтоб я повезла на море детей, он оплатит расходы на них, в затоку отвезёт на машине. Как выяснилось уже на море, он привёз туда не только меня с детьми, а и свою (не знаю как ее назвать) женщину и поселил в соседнем отеле. Об этом я узнала от детей, когда на пляже дети решили подойти к ней. На мое возмущение, как это понимать, у нас возник грандиозный скандал, где он мне заявил, что мое мнение, он вообще не хочет и не обязан слышать. Я должна закрыть рот и не возмущаться. С моря я с детьми уехала на маршрутке. После этой ситуации, он перестал выполнять обязанности по выплате, тренировки оформил договор на себя и оплачивает только их, а мне на детей начал давать 3000 грн. Так было с июля 2019 до февраля 2020 года. С марта 2020 года он не давал НИЧЕГО.(Так что его сказки, что он оплачивает мне 1000$ - вранье). Да, при каждом приезде к детям он привозил пакет с продуктами (бананы, яблоки, йогурт 5-10 шт. Рыбу, которую дети не едят). Мяса он не привозил вообще. Напоминаю, он и дальше занимается поставками свежего мяса (говядины) на рестораны. И за это время 2019-2020 год купил несколько раз одежду и один раз ортезы для ночного сна Эми. Как сейчас выяснилось - это он делал, чтоб собрать чеки и предоставить в суд, какой он заботливой отец. С детьми он и дальше продолжал общаться, приезжал к нам, возил в парки, в рестораны, забирал их к себе домой. Ложил в кровать вместе з собой и той курицей в одну кровать (что для меня - это был треш, одна дочка даже не хотела к нему ездить по этой причине, потому что, как она говорила "для меня там нет места"), возил к ней. Все изменилось после того, как он в июле приехал с ней и при полиции взламывал замки в квартиру. Дети очень испугались и категорически отказались куда либо с ним ехать, они в страхе дрожали. Только в нашей квартире проводили время с ним, чтоб я была рядом. Дети, к сожалению, получили большую травму, и это еще один вопрос, который мне нужно решать. От бывшей свекрови [PERSON] , получала угрозы, нападение, шантаж, которые вскоре стали реальностью. Столько грязи вылила на меня, на моих родителей. Да и сейчас продолжает. После всех этих угроз началось физическое насилие, при том, что психологическое и экономическое насилие длились годами. Угрозы, оскорбления, кражи, манипуляции детьми, которое продолжается до сих пор. В полицию написала более 10 заявлений. Полное бездействие со стороны полиции. Он выбрал забавную для себя стратегию - тоже пишет на меня ответные заявления, что я его побила, что я наняла бандитов, что я не пускаю его в жилье, в котором он живет и есть владельцем и много еще. После каждого инцидента и акта насилия с его стороны, он пишет заявление, где описывает все, как-будто он жертва. С фантазией у него все в порядке. По итогу я осталась с двумя детьми, с половиной квартиры и алиментами в 1500 грн. на каждого ребенка и в страхе, что в любой момент он может выгнать из квартиры. Среди обещаний: заселюсь сам, с новой "женой", заселю циган и т.д. И вот сегодня я сижу и пытаюсь все это осознать. Я злюсь на него, на государство, на наш менталитет. Почему в нашей стране так зазорно обеспечивать своих детей после развода? Почему в нашей стране МОЖНО скрывать, своё имущество, доходы? Как можно говорить, что ты любишь детей, и в это время же никак не удовлетворять их потребности и психологически травмировать? Почему война с бывшей женой так важна, а дети стают только инструментом в этой войне? Сейчас я грущу и пытаюсь это осознать. И вот напоследок этой всей истории мне хочется сказать: " [PERSON] , ты победил! Ты уничтожил, все, что можно было. Ты так хотел, чтобы у тебя никогда ни перед кем не было обязательств, потому что ты выше других. У тебя все это получилось. Так вот я желаю тебе насладиться этой победой и все то, о чем ты слёзно убеждал других (что ты бедный и несчастный, без денег, без ничего и т.д.) пусть будет так! Твои мечты и вправду имеют свойство сбываться. А я иду своей дорогой. Без той грязи и мерзости, которыми ты так щедро делился." Пора написать в этой истории КОНЕЦ и перевернуть страницу. А далее сила и свет с чистого листа. Желаю себе счастья и успеха в моей новой жизни!». -за [INFO]: «Очередной раз бывший муж пакостит и терроризирует за квартиру. Мы с девочками ходили сегодня на тренировку, в наше отсутсвие приходил их «папа» поздравить с праздником. 50 копеек в замочной скважине (подарок). И минус 500 грн. из моего бюджета, чтоб зайти в квартиру». Позивач вказує, що зі змісту публікації вбачається, що окрім поширення такої інформації на своїй сторінці, відповідач закликає своїх читачів (друзів та підписників її аккаунту) розповсюджувати вже на власних аккаунтах інформацію з таких публікацій відповідача. Вказує, що такі заклики принесли необхідний для неї результат, багато читачів незаконних публікацій відповідача здійснили репост. Для позивача важлива його репутація, а оскільки такі публікації, які містять неправдиві, образливі висловлювання в його адресу та його родичів, бачать знайомі позивача, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію, а також спричинило йому та членам його сім`ї моральні страждання і переживання, внаслідок чого у позивача виник хронічний стрес, відбувається розлад соціальних зв`язків й погіршення стану здоров`я. Стверджує, що публікації відповідача викладено доступною для розуміння пересічним громадянином мовою, його формулювання вочевидь носять не оціночний, а негативно стверджувальний та принизливий характер, а тому вважає, що поширена інформація є фактичним твердженням, а висловлення виражені у посиланні на відповідні конкретні факти та події. З огляду на викладене просив суд: недостовірною та такою, що порушує права на повагу гідності, честі та недоторканність ділової репутації позивача інформацію, розповсюджену відповідачем на своїй сторінці в соціальній мережі [INFO] в її публікаціях за [INFO], [INFO], [INFO], [INFO]; зобов`язати [PERSON] спростувати поширену відносно [PERSON] недостовірну інформацію шляхом розміщення в мережі Фейсбук на своїй сторінці після набрання законної сили судовим рішенням в даній справі, наступного тексту спростування: « [INFO] , [INFO], [INFO], [INFO] на моїй сторінці в мережі Фейсбук мною, [PERSON] , було поширено недостовірні, неправдиві та образливі відомості відносно [PERSON] , що принижують його честь та гідність. Цим повідомленням заявляю, що поширені відомості не відповідають дійсності та не підтверджуються реальними фактами»; стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000 грн; вирішити питання про стягнення судових витрат. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24.11.2021 відкрито провадження у цій цивільній справі за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін, яким роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. Копію ухвали та позовної заяви з додатками відповідач отримала 09.12.2021. 22.12.2021 від представника відповідача - адвоката Незвіського Д.Я. надійшов відзив на позовну заяву, у якому з посиланням на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 758/14324/15, просить відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що слід враховувати розуміння відомостей фактичного характеру, які не відповідають дійсності та порочать особу, та розмежовувати такі відомості від думок, критичних висловлювань, ідей, оціночних суджень, висловлених відповідачем у порядку реалізації конституційного права на свободи вираження думки і слова. Обставини, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, не підтверджені та ґрунтуються виключно на припущеннях. Того ж дня від представника відповідача - адвоката Незвіського Д.Я. надійшло клопотання про залишення позовної заяви без руху, посилаючись на те, що в переліку додатків, які були додані до позовної заяви, відсутні докази надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів, як того вимагає ч. 1 ст. 177 ЦПК України. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24.11.2021 у задоволенні клопотання представника відповідача - адвоката Незвіського Д.Я. про залишення позовної заяви без руху - відмовлено. До суду 05.01.2022 надійшла заява представника відповідача, у якій зазначає про наявність сумнівів у неупередженості та безсторонності судді, оскільки 24.12.2021 головуючим суддею постановлено ухвалу про відмову у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без руху, підставою подання якого було подання позивачем позовної заяви без надання доказів надсилання листом з описом вкладення стороні відповідача копій поданих до суду документів. Окрім того, до позивачем подані відеозаписи, які судом стороні відповідача не направлялись. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11.01.2022 визнано заяву необґрунтовано. Передано заяву про відвід судді Катющенко В.П., яка подана в межах розгляду цивільної справи, для її вирішення у порядку, встановленому ч. 1 ст. 33 ЦПК України. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11.01.2022 у задоволенні заяви про відвід судді відмовлено. 05.01.2022 до суду від представника відповідача надійшло повторне клопотання про залишення позовної заяви без руху, у якому просить суд: залишити позовну заяву у цивільній справі №755/9591/20 без руху, вказавши на відповідні недоліки та надавши час на їх усунення. Клопотання мотивоване тим, що позивачем, при поданні до суду позову в електронній формі, не долучено доказів надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів, як того вимагає ч. 1 ст. 177 ЦПК України. Зокрема, згідно зі змістом позовної заяви до неї були додані два відеофайли, проте судом зазначені відеофайли стороні відповідача разом з іншими паперовими документами направлені не були, у зв`язку з чим сторона відповідача позбавлена можливості процесуально відреагувати на такі відео-докази та надати свою оцінку щодо їх припустимості, достовірності та належності до предмету доказування у справі. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 14.01.2022 клопотання задоволено. Позовну заяву залишено без руху та надано можливість позивачу виправити недоліки в строк не більше ніж п`ять днів з дня отримання позивачем ухвали, про що у вказаний термін надати суду документальні підтвердження. 21.01.2022 до суду від представника позивача - адвокат Приходченко О.В., надійшли клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, відповідь на відзив, клопотання про призначення судової комплексно телекомунікаційної експертизи. Від представника позивача 26.01.2022 надійшла заява про усунення недоліків, у якій зазначає, що на виконання ухвали суду надсилає на адресу суду докази надсилання листом з описом вкладення відповідачу компакт-диска з відеофайлами, які направлялися до суду разом із позовом. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 14.02.2022 продовжено розгляд цивільної справи. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 14.02.2022 клопотання представника позивача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін - залишено без задоволення. 15.04.2022 від представника відповідача - адвоката Незвіського Д.Я. надійшло клопотання про визнання зловживання процесуальними правами та залишення позовної заяви без руху, яке судом залишається без розгляду у зв`язку із вирішенням судом аналогічного клопотання. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21.12.2022 у задоволенні клопотання представника позивача - адвокат Приходченко О.В., про призначення експертизи - відмовлено. Інші заяви по суті справи не надходили. Згідно вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. У відповідності зі ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. В свою чергу ст. 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або іншій спосіб - на свій вибір. Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Згідно з частиною 2 ст. 5 Закону України «Про інформацію», реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Згідно зі ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Відповідно до ч.2 ст.47-1 вказаного закону, оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. У відповідності з ст. 201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Згідно частини 3 ст. 277 ЦК України, негативна інформація про особу вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Відповідно до ст. 20 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки , територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошення конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Як роз`яснив пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року за № 1, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах. В електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про дії та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач вказує, що відповідачем відносно нього необмеженому колу осіб розповсюджено недостовірні відомості у соціальній мережі «Facebook», у поширеній відповідачем інформації відсутні ознаки оціночних суджень, ця інформація дискредитує і підриває його авторитет, порочить їх честь, гідність і ділову репутацію, тому ця інформація підлягає спростуванню у такий саме спосіб, у який поширено. Згідно статті 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. У частині першій статті 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації. Тлумачення статті 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування. Слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна (LINGENS v. AUSTRIA, № 9815/82, § 42, 46, ЄСПЛ, 08 липня 1986 року). Європейський суд з прав людини вказує, що «41. У своїй практиці Суд розрізняє факти та оціночні судження. Якщо існування фактів може бути підтверджене, правдивість оціночних суджень не піддається доведенню. Вимога довести правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлення думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється статтею 10 Конвенції. Однак навіть якщо висловлення є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний базис для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшеним за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя (UKRAINIAN MEDIA GROUP v. UKRAINE, № 72713/01, § 41, 42, ЄСПЛ, 29 березня 2005 року). Ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості (частина перша та друга статті 30 Закону України «Про інформацію»). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 липня 2020 року в справі № 200/20351/18 (провадження № 61-21258св19) вказано, що «вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, чи критикою та чи є вона такою, що виходить за межі допустимої критики за встановлених судами фактичних обставин справи. З матеріалів справи вбачається, що сторінка у соціальній мережі «Facebook», яка, як зазначає позивач, належить відповідачу та, на якій вона поширила інформацію про позивача. Разом з тим, у відзиві на позовну заяву представником відповідача вказано, що відповідач не має власного аккаунту у популярній соціальній мережі Фейсбук, а також не розміщувала та не поширювала жодної публікації щодо позивача та його родичів. Право кожної особи звернутися в порядку, встановленому ЦПК України, до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів визначено ст. 4 ЦПК України. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України). Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вимогами ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, висновками експертів (п.2 ч. 2 ст. 76 ЦПК України). Однак, експертом сторінка у соціальній мережі «Facebook», яка, як зазначає позивач, належить відповідачу та, на якій вона поширила недостовірну інформацію про позивача, атестованим за спеціальністю «Дослідження телекомунікаційних систем (обладнання) та засобів» не досліджувалася. Висновки фахівця в галузі дослідження телекомунікаційних систем відсутній. Представником позивача було подано клопотання про призначення у справі судової комплексної телекомунікаційної експертизи. Ухвалою районного суду від 21.12.2022 у призначенні експертизи було відмовлено. При цьому, будь-якого висновку складеного на замовлення сторони, суду не надано, як і не надано доказів неможливості самостійно замовити такий висновок. З клопотанням про призначення у справі судової експертизи для проведення комп`ютерно - технічного дослідження та дослідження телекомунікаційних систем (обладнання) та засобів для встановлення власників аккаунтів, розміщених на ресурсах - посиланнях із залученням фахівців для дослідження телекомунікаційних систем (обладнання) сторони не зверталися. Доменне ім`я facebook. соm є приватним доменним іменем другого рівня в домені соm, який є загальним доменом верхнього рівня. Доменне ім`я facebook . соm не відноситься до українського сегменту Інтернет. Адреса facebook не належить до адресного простору українського сегмента мережі Інтернет, адміністрування цих доменних імен в Україні не здійснюється. Дані про власника веб-сайт можуть бути витребувані відповідно до положень ЦПК України адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет. В той же час, клопотань про витребування доказів у адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет, стороною позивача заявлено не було. Таким чином, встановивши правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначившись з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. У разі відмови у позові судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються на позивача (п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України). На підставі викладеного та

Outcome: dismissed