Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-13 00:00:00

Позивач [PERSON] , в особі представника Гаморя М.В., яка діє на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги № 1782 від 24 грудня 2021 року, звернувся до суду з позовною заявою до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в особі філії Запорізького обласного управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», про визнання заборгованості та зобов`язання вчинити певні дії. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ним\~було відкрито\~рахунки в\~Ощадному Банку\~СРСР,\~а саме:рахунок №\~ [NUMBER] \~у філіалі\~№ 3130/01\~Куйбишевського відділення\~с.\~Смирново Запорізької\~області;\~рахунок №\~ [NUMBER] \~у філіалі\~№ 3130/034\~Куйбишевського відділення\~с.\~Титово Запорізької\~області;рахунок №\~ [NUMBER] \~у філіалі\~№ 3130/034\~Куйбишевського відділення\~с.\~Титово Запорізької\~області;рахунок №\~ [NUMBER] \~у філіалі\~№ 3130/034\~Куйбишевського відділення\~с.\~Титово Запорізької\~області;рахунок №\~ [NUMBER] \~у філіалі\~№ 3130/034\~с.\~Титово Запорізької\~області;рахунок №\~ [NUMBER] \~у філіалі\~№ 3130/034\~с.\~Титово Запорізької\~області;рахунок №\~3065/1569\~у філіалі\~№ 3130/01\~с.\~Смирново Запорізької\~області,\~що підтверджується\~ощадними книжками.\~У позовній\~заяві вказано,\~що відповідно\~до листа\~філії Запорізького\~обласного управління\~Акціонерного товариства\~«Ощадбанк» №\~107.22-16/117-1/2022-07/с\~від 24.02.2022\~року у\~відділенні банку\~№ 10007/0261\~на ім`я\~позивача відкрито\~компенсаційні рахунки:№ [NUMBER] \~на суму\~5259\~грн.\~06\~коп.;№ 91551/018\~на суму\~4631\~грн.\~15\~коп.;№ 91551/3065 на суму 5633 грн. 31 коп. В даному листі відповідача повідомляється, що кошти частково було виплачено у 2012 році. Однак, не зазначено, в якій сумі було здійснено компенсацію втрат від знецінення грошових заощаджень. Станом на день звернення із зазначеною позовною заявою, суми вкладів позивачу не повернено. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить суд визнати заборгованість Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в особі філії Запорізького обласного управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», перед [PERSON] у розмірі 15523 грн. 52 коп.; зобов`язати Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», в особі філії Запорізького обласного управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», повернути грошові заощадження, розміщені на банківських рахунках [PERSON] , у розмірі 15523 грн. 52 коп. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 22 серпня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.37). 26 жовтня 2022 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» Самсонової Н.О., яка діє на підставі довіреності № 19/3-02/352 від 20 грудня 2021 року (а.с.58), надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог, та на обґрунтування своїх заперечень представник відповідача зазначає наступне, що відповідачем по справі визнаються лише обставини наявності рахунків, які зазначені в листі Акціонерного товариства «Ощадбанк» в особі філії Запорізьке обласне управління 1107.22-16/117-1/2022-07/с від 24.02.2022 року, в ТВБВ № 10007/0261 філії - Запорізьке обласне управління Акціонерного товариства «Ощадбанк», а саме: рахунок № 9760/89 (відповідає № 91551/089) - залишок коштів 5259,06 грн.; рахунок № 9760/3065 (відповідає № 91551/3065) - залишок коштів 5633,31 грн.; рахунок № 9760/18 (відповідає № 91551/018) залишок коштів 4631,15 грн. Отже, представником відповідача визнано, що дійсно наразі у відділенні філії - Запорізьке обласне управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» наявні компенсаційні рахунки із залишком 15523,52 грн. на ім`я [PERSON] , однак зазначає, що суми коштів, які зафіксовані в ощадних книжках (компенсаційних рахунках), та які записані громадянам відповідно до вимог Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України», не вносились позивачем на зберігання до банку і до надходження коштів з Державного бюджету, реальної вартості вони не мають. Представник відповідача зазначає, що вказані вище суми, держава планує поступово виплатити, в якості компенсації втрат від знецінення заощаджень. Також в даному відзиві, на заперечення пояснень позивача, який зазначає, що рахунки були відкриті ним в Ощадному Банку СРСР, представник відповідача вказує наступне, що жодного договору банківського вкладу між сторонами укладено не було, договірні правовідносини, що виникають з договору банківського вкладу відсутні, а також зазначає, що заощадження повертаються поетапно, залежно від віку вкладника, суми вкладу, інших обставин у межах коштів, передбачених для цього Державним бюджетом України на поточний рік, те, що грошові кошти, які підлягають виплаті згідно з Законом України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України», визнаються боргом та повертаються поетапно, залежно від віку вкладника, суми вкладу, інших обставин у межах коштів, передбачених для цього Державним бюджетом України на поточний рік, які надаються особам Державою через органи державного казначейства на певних умовах та в певних розмірах підтверджується практикою Європейського суду з прав людини, а саме рішенням від 02 липня 2002 року у справі «Гайдук та інші проти України» (а.с.67-73). 12 грудня 2022 року до канцелярії суду від представника позивача адвоката Гаморі М.В., надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, де, не погоджуючись з аргументами представника відповідача, вказує на те, що Акціонерне товариство «Ощадбанк» є правонаступником ліквідованого Державного спеціалізованого комерційного ощадного банку України, до якого були передані рахунки, відкриті у банку трудових заощаджень і кредитування населення СРСР, і саме на нього покладено зобов`язання вести реєстр таких владників, а у разі фінансування таких компенсаційних виплат за рахунок державного бюджету, здійснювати їх виплати на підставі виданих ощадних книжок компенсаційного владу та даних реєстру вкладників заощаджень громадян. Питання збереження, відновлення реальної вартості та компенсації знецінених грошових заощаджень громадян України, які зберігалися на рахунках Ощадного банку колишнього СРСР регулюються Законом України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України», статтею 1 якого встановлені зобов`язання держави перед громадянами України, які внаслідок знецінення втратили грошові заощадження, поміщені в період до 02 січня 1992 року в установи Ощадного банку СРСР та державного страхування СРСР, що діяли на території України. Відповідно до статті 2 даного Закону, держава зобов`язується забезпечити збереження та відновлення реальної вартості заощаджень громадян і гарантує їх компенсацію у встановленому порядку. Установи ПАТ «Державний Ощадний банк України», на виконання вимог статті 5 Закону,\~провели одноразову\~індексацію вкладів\~громадян і\~на проіндексовані\~суми,\~що знаходяться\~на позабалансовому\~рахунку ПАТ\~«Державний Ощадний\~банк України»,\~видаливкладникам ощадні книжки, на підставі яких виникає право на отримання компенсаційних сум в майбутньому за рахунок Державного бюджету. Відповідно до вимог Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» зобов`язанням держави Україна, є компенсування проіндексованих грошових заощаджень громадян, поміщених до 02 січня 1992 року в установи Ощадного банку СРСР, що діяли на території України. 07 грудня 2000 року прийнято новий Закон України «Про банки та банківську діяльність». Статтею 2 цього Закону установлено, що вклад (депозит) це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Статтею 57 Закону України «Про банки та банківську діяльність» гарантовано, що вклади фізичних осіб банків та філій іноземних банків в порядку і розмірах, передбачених законодавством України. Вклади фізичних осіб Державного ощадного банку України гарантуються державою. Представник позивача, також вказує, що відповідач визнає суми, необхідні для повернення позивачу, але посилається, що відповідачем повинна бути держава, а не банк, оскільки порядок проведення компенсаційних виплат, у тому числі перерахування коштів з Державного бюджету України установам ПАТ «Державний ощадний банк України» визначаються Кабінетом Міністрів України та здійснюється у межах коштів, передбачених для цього Державним бюджетом України на поточний рік. Таким чином представник позивача зазначає, що не проведенням компенсаційних виплат відповідачем, на позивача покладається відповідальність за неврегульованість даного питання необхідними законодавчими нормами, що грубо порушує права позивача на отримання належних йому коштів та враховуючи викладені обставини та надані докази, представник позивача просить задовольнити позовну заяву в повному обсязі (а.с.125-128). 14 грудня 2022 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - Самсонової Н.О., надійшли заперечення на відповідь на відзив, в якому представник відповідача заперечує щодо доводів представника позивача, які викладені в відповіді на відзив, та просить відмовити в задоволенні позову, в зв`язку з його недоведеністю та необґрунтованістю, та вказує, що іншого порядку компенсації виплат на повернення вкладів Ощадбанку СРСР, ніж спеціальний порядок, передбачений Законом України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України», діючим законодавством України не передбачено, на сьогоднішній день КМУ не було прийнято постанови, що регулює компенсацію витрат від знецінення грошових заощаджень, коштів у державному бюджеті на їх виплату не передбачено, а спірні суми не є заборгованістю Акціонерного товариства «Ощадбанк» перед позивачем, та не є боргом, що підлягає стягненню з відповідача (а.с.131-133). У судове засідання позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, про причини неявки до суду не повідомили, проте, до канцелярії суду представник позивача [PERSON] надала заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с.129). Представник відповідача Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - Самсонова Н.О. у судове засідання також не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, проте до канцелярії суду представник відповідача [PERSON] надала заяву про розгляд справи за її відсутності, заперечує в задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с.136-137). Відповідно до ч 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступних висновків. Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін. За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено,\~що позивачем\~ [PERSON] \~відкрито рахунки\~в Ощадному\~Банку СРСР, а\~саме:рахунок №\~ [NUMBER] \~у філіалі\~№ 3130/01\~Куйбишевського відділення\~с.\~Смирново Запорізької\~області,\~що підтверджується\~ощадною книжкою\~(а.с.8-9);рахунок № [NUMBER] у філіалі № 3130/034 Куйбишевського відділення с. Титово Запорізької області, що підтверджується ощадною книжкою серії [NUMBER] (а.с.10-15);рахунок № [NUMBER] у філіалі № 3130/034 Куйбишевського відділення с. Титово Запорізької області, що підтверджується ощадною книжкою серії [NUMBER] (а.с.16-21); рахунок № [NUMBER] у філіалі № 3130/034 Куйбишевського відділення с. Титово Запорізької області, що підтверджується ощадною книжкою серії [NUMBER] (а.с.22-26); рахунок № [NUMBER] у філіалі № 3130/034 с. Титово Запорізької області, що підтверджується ощадною книжкою (а.с.27); рахунок № [NUMBER] у філіалі № 3130/034 с. Титово Запорізької області, що підтверджується ощадною книжкою (а.с.28); рахунок № 3065/1569 у філіалі № 3130/01 с. Смирново Запорізької області, що підтверджується ощадною книжкою (а.с.29). Відповідно до листа філії Запорізьке обласне управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» № 107.22-16/117-1/2022-07/с від 24.02.2022 року у відділенні банку № 10007/0261 на ім`я [PERSON] відкрито компенсаційні рахунки: № [NUMBER] на суму 5259,06 грн.; № 91551/018 на суму 4631,15 грн.; № 91551/3065 на суму 5633, 31 грн. (а.с.31). Отже, суд вбачає, що відповідач не оспорює факт наявності компенсаційних рахунків у відділенні Акціонерного товариства «Ощадбанк» на загальну суму 15523 грн. 52 коп. Однак, також слід зазначити наступне, питання збереження, відновлення реальної вартості та компенсації знецінених грошових заощаджень громадян України, які зберігалися на рахунках Ощадного банку колишнього СРСР до 02 січня 1992 року регулюються Законом України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України». Відповідно до статті 1 Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України», на підставі цього Закону встановлюються зобов`язання держави перед громадянами України, які внаслідок знецінення втратили грошові заощадження, поміщені в період до 02 січня 1992 року в установи Ощадного банку СРСР та державного страхування СРСР, що діяли на території України. Відповідно до статті 2 Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України», державна зобов`язується забезпечити збереження та відновлення реальної вартості заощаджень громадян гарантує їх компенсацію у встановленому порядку. Статтею 5 наведеного Закону встановлено, що установи Ощадного банку України на підставі цього Закону протягом грудня 1996 року березня 1997 року проводять одноразову індексацію вкладів громадян. На проіндексовані суми, що знаходяться на позабалансовому рахунку Ощадного банку України, вкладнику видається ощадна книжка. Статтею 6 Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» передбачено, що кошти для компенсації заощаджень громадян визначаються в Державному бюджеті України окремою статтею. Порядок проведення компенсації, у тому числі перерахування коштів, передбачених у Державному бюджеті України, установам Ощадного банку України та колишнього Укрдержстраху, визначається Кабінетом Міністрів України. Відповідно до статті 7 Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» заощадження повертаються поетапно, залежно від суми вкладу в межах коштів, передбачених для цього Державним бюджетом України на поточний рік. Кабінет Міністрів України відповідно до Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» № 537/96-ВР приймав постанови про виплату частинами заощаджень громадян, а саме: постанови від 08 червня 1998 року № 825, від 17 травня 2000 року № 817, від 26 березня 2001 року № 275, від 05 квітня 2002 року № 471, від 26 березня 2003 року № 382, від 11 березня 2004 року № 306, від 30 травня 2005 року № 409, від 03 серпня 2006 року №1091, від 01 березня 2007 року № 366, від 09 січня 2008 року № 1, від 20 травня 2009 року № 481, від 23 квітня 2012 року № 346, якими встановлюється черговість і обсяги виплат громадянам проіндексованих грошових заощаджень. Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Діючим законодавством прямо не передбачений обов`язок Кабінету Міністрів України виділяти кошти в межах Державного бюджету для покриття витрат, пов`язаних із компенсацією заощаджень громадян України відповідно до Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України». Рішенням Конституційного Суду України від 10 жовтня 2001 року №13-рп/2001 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України окремих положень Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» установлено, що виплата громадянам України грошових заощаджень в обмежуваному розмірі та поетапно є правом держави, що не суперечить статтям 13, 41, 64 Конституції України. Крім того, вказаним рішенням Конституційного Суду України визначено, що\~відновлені та проіндексовані згідно із Законом вклади є об`єктом права приватної власності громадян. Слід зазначити, що компенсація громадянам України втрат від знецінення грошових заощаджень відповідно до Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» проводиться виключно в грошовій формі за рахунок Державного бюджету України, для чого в Державному бюджеті України, починаючи з 1997 року, передбачаються відповідні кошти. Закон передбачав поетапне, залежно від віку вкладника, суми вкладу, інших обставин повернення знецінених грошових заощаджень. Порядок перерахування коштів з Державного бюджету України установам Ощадного банку України та колишнього Укрдержстраху визначається Кабінетом Міністрів України. Ним також встановлюється перелік груп вкладників і черговість виплат проіндексованих грошових заощаджень, а також обсяг виплат, що здійснюються у разі смерті вкладника. Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 10 жовтня 2001 року № 13-рп/2001 положення Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» в частині щодо повернення заощаджень громадян України, іноземних громадян та осіб без громадянства, відновлених та проіндексованих згідно з цим Законом в установах Ощадного банку України, залежно «від віку вкладника» та «інших обставин» визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). Ці положення втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Починаючи з 2002 року, виплати громадянам України грошових заощаджень, вкладених до 02 січня 1992 року в установи колишнього Ощадного банку СРСР, що діяли на території України, правонаступником якого є відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» проводяться незалежно від віку вкладника та інших обставин. Із роз`яснення\~Верховного Суду\~України від\~15\~березня 1999\~року №\~1-5/117\~«Про деякі\~питання застосування Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» судами встановлено, що кошти для компенсації заощаджень громадян визначаються в Державному бюджеті України окремою статтею. Порядок перерахування коштів з Державного бюджету України установам Ощадного банку України та колишнього Укрдержстраху визначається Кабінетом Міністрів України. Заощадження повертаються поетапно, залежно від віку вкладника, інших обставин у межах коштів, передбачених для цього Державним бюджетом України на поточний рік. Ощадний банк України провадить виплату проіндексованих заощаджень в межах передбачених для цього Державним бюджетом України і перерахованих з нього грошових сум, встановленої поетапності та черговості їх повернення, визначеного співвідношення між групами вкладників. Те, що грошові кошти, які підлягають виплаті згідно з Законом України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» визнаються боргом та повертаються поетапно, залежно від віку вкладника, суми вкладу, інших обставин у межах коштів, передбачених для цього Державним бюджетом України на поточний рік, які надаються особам Державою через органи державного казначейства на певних умовах та в певних розмірах підтверджується практикою Європейського суду з прав людини, а саме рішенням від 02 липня 2002 року у справі «Гайдук та інші проти України». Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 2012 року № 346 «Про виплату в 2012 році громадянам України компенсації втрат від знецінення грошових заощаджень, вкладених до 02 січня 1992 року в установи Ощадного банку СРСР, що діяли на території України, та в облігації Державної цільової безпроцентної позики 1990 року, державні казначейські зобов`язання СРСР і сертифікати Ощадного банку СРСР, придбані на території Української РСР» виплата компенсації в 2012 році передбачалась вкладникам, відомості про яких станом на 01 січня 2012 року внесені до інформаційно-аналітичної системи «Реєстр вкладників заощаджень громадян» та які не отримали протягом 2008 року компенсацію втрат від знецінення грошових заощаджень у межах залишку проіндексованого вкладу, але не більше ніж 1000,00 гривень на одного вкладника. Стосовно позовних вимог щодо внесків, зроблених позивачем, слід зазначити наступне. Суду не надано жодного доказу на підтвердження факту порушення права позивача щодо повернення вкладів, внесених [PERSON] до Ощадбанку, на компенсаційних рахунках: № [NUMBER] на суму 5259,06 грн.; № 91551/018 на суму 4631,15 грн.; № 91551/3065 на суму - 5633, 31 грн. Факту відмови у видачі вказаних вкладів у судовому засіданні не встановлено. Що стосується засобів, передбачених Законом України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України», які відповідають проіндексованій вартості вкладів, суд відмічає, що ці засоби належать до засобів Державного казначейства, виділених Державою на визначених умовах. Суд, проаналізувавши зміст листа філії Запорізького обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» № 107.22-16/117-1/2022-07/с від 24.02.2022 року, не вбачає в діях відповідача порушення прав позивача на здійснення виплат вкладів, так як у діях Акціонерного товариства «Ощадбанку» відсутня об`єктивна можливість повернення коштів, які містяться на компенсаційних рахунках, через обставини, які не залежать від діяльності відповідача. У даному листі відповідач визнає наявність компенсаційних вкладів позивача, однак повернення даних коштів є неможливим, в зв`язку з відсутністю на даних рахунках реальних грошових коштів, через те, що Законом України про державний бюджет на поточний рік, відсутні виділені кошти для перерахування на компенсаційні рахунки вкладників, а отже об`єктивна винна бездіяльність Акціонерного товариства «Ощадбанк», яка направлена на порушення прав позивача, у даному випадку відсутня. Слід зауважити, що 05 лютого 2004 року Верховна Рада України прийняла Постанову «Про ініціативу створення у складі Міжпарламентської комісії із співробітництва Верховної Ради України та Федеральних Зборів Російської Федерації міжпарламентської групи для врегулювання з Російською Федерацією питань розподілу між державами зобов`язань колишнього Ощадного банку СРСР по вкладах громадян України», відповідно до положень якої, вирішено звернутися до Федеральних Зборів Російської Федерації з ініціативою щодо створення у складі Міжпарламентської комісії із співробітництва Верховної Ради України та Федеральних Зборів Російської Федерації міжпарламентської групи для врегулювання питань, що стосуються розподілу між державами зобов`язань колишнього Ощадного банку СРСР по вкладах громадян України. Крім того, Верховною Радою України була створена Тимчасова Спеціальна комісія з питань фінансово-економічного обґрунтування джерел і механізму відновлення заощаджень громадян України, яка проводила роботу по вишуканню додаткових джерел фінансування передбачуваних витрат у двох напрямах: визначення зовнішніх та внутрішніх джерел. З метою вишукання зовнішніх джерел була проведена значна робота по пошуку матеріалів, що підтверджували б зобов`язання колишнього Ощадбанку СРСР по вкладах громадян України. Вивчивши ці матеріали, комісія дійшла висновку щодо необхідності поновлення переговорів з Російською Федерацією для врегулювання взаємовідносин із зазначеного питання. Постановою Верховної Ради України від 1 червня 2000 року № 1754-Ш «Про боргові зобов`язання держави перед громадянами України, яким відновлено грошові заощадження, поміщені в період до 2 січня 1992 року в установах Ощадного банку» зобов`язано Кабінет Міністрів України порушити перед Російською Федерацією питання про врегулювання взаємовідносин з питань, що стосуються розподілу між державами зобов`язань колишнього Ощадного банку СРСР перед громадянами та повернення Україні 84,3 млрд. крб., що були станом на 1 січня 1991 року акумульовані в Ощадному банку СРСР і є власністю громадян України. Це викликано, насамперед, тим, що протягом всього періоду діяльності установи Ощадного банку СРСР на території України залучали вільні кошти на вклади, обслуговували обіг державних цінних паперів та проводили розрахунково-касове обслуговування населення. Залучені на вклади кошти протягом року акумулювалися на кореспондентських рахунках установ Ощадного банку СРСР на території України. Відповідно до встановленого порядку, щорічно ( після закінчення календарного року) загальна сума залишку коштів на кореспондентських рахунках установ Ощадного банку СРСР на території України списувалися на кореспондентський рахунок Правління Ощадбанку СРСР, а останнє передавало їх Державному банку СРСР та Міністерству фінансів СРСР. Згідно Угоди, підписаної Головою Нацбанку України, Ощадбанк СРСР з коштів, які значилися у розрахунках з Правлінням Ощадбанку СРСР на рахунку № [NUMBER] у розмірі 82,9 млрд. руб. оформляє як міжбанківський кредит ощадних банків республік Ощадбанку СРСР на термін до врегулювання питання про розподіл внутрішнього боргу СРСР та відповідного врегулювання розрахунків між Ощадбанком СРСР і Держбанком СРСР. Передбачалось, що у 1991 році Ощадбанк СРСР сплатить за цей кредит плату у встановленому на цей рік розмірі; розмір плати на 1992 та наступні роки буде встановлюватися спеціальною угодою сторін. Решту коштів у розмірі 1,4 млрд. рублів переоформлено у міжбанківський кредит ощадних банків республік Ощадбанку СРСР під 7 відсотків річних терміном до врегулювання Ощадбанком СРСР розрахунків з Мінфіном СРСР по державному боргу. 13 березня 1992 року в м. Москва державами-учасницями СНД підписано Угоду про принципи і механізми обслуговування внутрішнього боргу колишнього СРСР. Відповідно до зазначеної Угоди (стаття 1) заборгованість населенню з боку уряду колишнього СРСР по залишку вкладів в ощадних банках була віднесена до державного внутрішнього боргу. Згідно статті 2 Угоди, її Сторони беруть на себе зобов`язання з погашення державного внутрішнього боргу колишнього СРСР перед населенням у сумах пропорційно залишку заборгованості, яка рахувалася станом на 1 січня 1991 року на балансах закладів Ощадбанку СРСР на території кожної із Сторін. Зазначена Угода набула чинності з дати її підписання. Відповідно до ноти Міністерства закордонних справ України до Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав, при підписанні Угоди від 13 березня 1992 року Українська Сторона підтримала пропозицію Республіки Білорусь про необхідність одночасного вирішення питання про поділ активів і пасивів колишнього Державного банку СРСР шляхом укладення окремої угоди. При цьому особливо підкреслювалось, що заборгованість, яка налічувалась на 1 січня 1991 року на балансах установ Ощадбанку СРСР на території кожної з держав-учасниць Співдружності, утворилась у зв`язку з вилученням союзними органами коштів з Ощадбанку.\~ Виходячи з цього, міжнародно-правові зобов`язання України, що випливають з Угоди від 13 березня 1992 року, в тому числі стосовно погашення відповідної заборгованості уряду колишнього СРСР населенню щодо залишку вкладів у ощадних банках на території України, виникають лише після поділу активів і пасивів колишнього Державного банку СРСР. Таким чином, згідно з Угодою від 13 березня 1992 року для України зобов`язання по сплаті заборгованості її громадянам по залишку вкладів в установах Ощадного банку СРСР виникають лише після розподілу активів та пасивів колишнього Державного банку СРСР. На теперішній час розподілу активів та пасивів колишнього Державного банку СРСР не відбулося, а отже зобов`язання для України за Угодою від 13 березня 1992 року не виникли. На виконання\~вимог Закону\~України «Про\~державні гарантії\~відновлення заощаджень\~громадян України»\~відповідачем здійснено\~перерахування коштів\~позивача та\~відкрито компенсаційні\~рахунки,\~однак визнати\~за Акціонерним\~товариством «Ощадбанк»\~заборгованість та\~зобов`язати повернути\~грошові кошти\~в даному\~випадку є\~неможливим,\~так як\~процедура повернення\~даних грошових\~коштів чітко\~регулюється законами\~України,\~які відповідачем\~порушені не\~були,\~через відсутність\~коштів,\~виділених з\~Державного бюджету\~України,\~як того\~вимагає стаття\~7\~Закону України\~«Про державні\~гарантії відновлення\~заощаджень громадян\~України». У Законі передбачено, що кошти для компенсації заощаджень визначаються у Державному бюджеті України окремою статтею. Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» не передбачено статті видатків для проведення компенсаційних виплат. За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що заходи спрямовані Державою Україна на відновлення та збереження заощаджень громадян, які були вкладниками в установах Ощадбанку колишнього СРСР, перш за все вживаються Державою, як гарантом захисту майнових інтересів своїх громадян, а не основним боржником у даних правовідносинах. Слід зауважити, що процес міжнародного врегулювання питання щодо повернення вкладів колишнього Ощадного банку СРСР є досить тривалим. Між тим, судом встановлено відсутність порушення Державою Україна прав позивача [PERSON] , як вкладника фінансових установ колишнього СРСР. Аналогічні висновки містяться в правових позиціях викладених в постановах Касаційного цивільного суду Верховного суду від 28.05.2018 року по справі № 757/138/17-ц, від 08.08.209 року по справі № 569/15550/18, від 12.12.2019 року по справі № 243/7992/16-ц. Отже, зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Стаття 141 ЦПК України вказує, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п.2) ч.2 ст.141 ЦПК України, у разі відмови в позові, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача. На підставі п. 9) ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю І та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Позивач є інвалідом І групи, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] (а.с.7), у зв`язку з чим звільняється від сплати судового збору за подання позовної заяви. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed