Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-04 00:00:00

У серпні 2022 р. [PERSON] (далі також - [PERSON] , позивач) звернувся до суду з позовом про витребування з незаконного володіння [PERSON] (далі також - [PERSON] , відповідачка) нерухомого майна, а саме квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] (далі також - спірне майно, спірна квартира, квартира). Позов обґрунтований такими обставинами. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28.01.2020 визнано недійсними договір купівлі-продажу спірної квартири, укладений від імені [PERSON] , від імені якого діяв [PERSON] , та [PERSON] , визнано недійсними електронні торги з продажу цієї квартири та скасовано акт про її реалізацію, за позивачем визнано право власності на квартиру в порядку спадкування за законом та на його користь витребувано квартиру з незаконного володіння [PERSON] . Незважаючи на те, що 18.03.2021 вищевказане рішення суду набрало законної сили, 16.04.2021 [PERSON] здійснив відчуження спірної квартири на користь відповідачки [PERSON] . Позивач посилається на те, що спірне майно вибуло з його володіння поза його волею, у зв`язку з чим ним і подається цей віндикаційний позов. Ухвалою від 18.08.2022 суд відкрив провадження за даним позовом та призначив справу до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання. Ухвалою від 16.11.2022 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті в судовому засіданні 05.12.2022. До початку судового засідання від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідачки неодноразово направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернулися з відмітками: «адресат відсутній за вказаною адресою», «за закінченням терміну зберігання». Отже ураховуючи, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідачки про розгляд справи, та ненадання нею у встановлений судом строк відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами відповідно до положень частини 8 статті 178 ЦПК України. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 28.01.2020 Дарницький районний суд м. Києва ухвалив рішення у цивільній справі № 753/1908/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Києва за участю третіх осіб - приватного нотаріуса КМНО Бахмут І. М., приватного нотаріуса Ульянівського РНО Кіровоградської обл. Хлопчанюк Р. В., Глухівської державної нотаріальної контори, про визнання недійсними довіреностей, договору купівлі-продажу та електронних торгів, скасування арешту майна і акту про реалізацію майна на електронних торгах, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння. Вказаним рішенням позов [PERSON] задоволено, а саме: визнано недійсною довіреність від імені [PERSON] , видану [PERSON] ; визнано недійсною довіреність, видану [PERSON] [PERSON] в порядку передовіри; визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] , від імені якого діяв [PERSON] , та [PERSON] ; скасовано арешт квартири, накладений у виконавчому провадженні № 47122971; визнано недійсними електронні торги з продажу квартири, що відбулися 30.07.2015; скасовано акт про реалізацію квартири від 06.08.2015; визнано за [PERSON] право власності на квартиру в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] ; витребувано квартиру від [PERSON] на користь[PERSON] . Задовольняючи позов, суд виходив з того, що [PERSON] не підписував довіреності, не уповноважував будь-кого на розпорядження спірною квартирою, позивач є єдиним спадкоємцем батька першої черги та в установленому законом порядку звернувся із заявою про прийняття спадщини, нерухоме майно вибуло з володіння спадкодавця не з його волі, квартира, реалізована на електронних торгах, не належала боржнику. Постановою Київського апеляційного суду від 18.03.2021 вищевказане рішення Дарницького районного суду м. Києва залишено без змін. Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, [PERSON] подав на них касаційну скаргу, а 16.04.2021 здійснив відчуження спірної квартири на користь [PERSON] за договором купівлі продажу, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буглак О. Г., зареєстрованим у реєстрі за № 2699, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка 305397520 від 20.07.2022). Постановою Верховного Суду від 25.05.2022 касаційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін. Одним з основних конституційних прав людини є право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю (стаття 41 Конституції України). Згідно з частиною першою статті 317 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 321 ЦК України). Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (стаття 328 ЦК України). Однією з визначених законом підстав набуття права власності є спадкування. За положеннями частини 3 статті 1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина 5 статті 1268 ЦК України) Рішенням суду у цивільній справі № 753/1908/15-ц установлено, що після оголошення [PERSON] померлим його сином [PERSON] як спадкоємцем за законом першої черги була успадкована квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Отже враховуючи, що право на спірну квартиру належить [PERSON] з моменту відкриття спадщини, що було засвідчено рішенням суду, яке набрало законної сили, будь-які дії інших осіб, спрямовані на перехід права власності до третіх осіб поза волею власника майна, є неправомірними. Вказане стосується і договору купівлі-продажу спірної квартири між [PERSON] та [PERSON] . Аналіз змісту статті 228 ЦК України, яка визначає правові наслідки вчинення правочину, який порушує публічний порядок, дає підстави для визнання договору купівлі-продажу спірної квартири, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , таким, що порушує публічний порядок, оскільки при наявності чинного рішення суду про визнання права власності на квартиру за позивачем та витребування квартири з незаконного володіння [PERSON] є очевидним, що він був спрямований на незаконне заволодіння майном позивача. За правилом наведеної норми правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним, а відтак він є недійсним в силу закону і визнання його недійсним судом не вимагається (частина 2 статті 215 ЦК України). Незважаючи на нікчемність вищевказаного правочину, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідно до вимог чинного законодавства було внесено запис про реєстрацію права власності на спірну квартиру за [PERSON] . Як наслідок, відбулося протиправне заволодіння майном позивача, що унеможливлює здійснення ним жодної з правомочностей власника. Статті 15, 16 ЦК України та стаття 4 ЦПК України закріплюють право кожної особи на захист свого цивільного (особистого немайнового або майнового) права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Правовою підставою вимог позивача до [PERSON] є положення статті 387 ЦК України, яка надає власнику право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно з усталеною судовою практикою (сформованою ще Верховним Судом України та підтриманою Верховним Судом) у відносинах власника з особою, за якою майно зареєстроване на праві власності (новим набувачем) при відсутності між ними договірних (зобов`язальних) відносин можуть використовуватися лише речово-правові способи захисту. Одним з таких способів захисту і є витребування майна з чужого незаконного володіння, при цьому власник за наявності законних підстав може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Умови, за яких власник має право витребувати свою річ у добросовісного набувача, встановлює стаття 388 ЦК України. За приписами частини першої цієї норми власник має право витребувати майно, придбане добросовісним набувачем за відплатним договором у особи, яка не мала права його відчужувати, лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, які він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. За обставинами справи установлено що на момент оформлення права власності на спірне майно за [PERSON] правом власності на нього володів позивач, який волю на відчуження належного йому майна не виявляв. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що спірне майно вибуло з володіння власника неправомірно та поза його волею, а договір купівлі-продажу в силу його нікчемності не може породжувати правових наслідків у вигляді переходу прав володіння, користування і розпорядження майном до [PERSON] . Суд не досліджував питання добросовісності чи недобросовісності дій [PERSON] при набутті спірного майна (її обізнаності з відсутністю у продавця майна права на його відчуження), оскільки відсутність рішення власника, спрямованого на відчуження майна, означає, що вказана особа володіє ним незаконно, без відповідної правової підстави. Відтак на підставі аналізу наведених правових норм та установлених фактів суд дійшов висновку про задоволення вимог [PERSON] про витребування спірного майна з незаконного володіння [PERSON] . Відповідно до положень статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже з огляду на результат розгляду справи суд покладає на відповідачку сплачений позивачем за подання цього позову судовий збір в розмірі 5 592 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved