Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-12 00:00:00

\~ \~ \~ \~позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача процентів за користування чужими грошовими коштами, три відсотки річних та інфляційних втрат. Вимоги позову мотивовано тим, що рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 16 червня 2020 року, стягнуто з [PERSON] на користь Приватного підприємства «Виробничо-торгова компанія «Лукас» 92 576 грн. 56 коп. помилково сплачений середній заробіток, за період з 15 серпня 2017 року по 14 січня 2019 року. Повідомив, що станом на день подання позовної заяви частина боргу відповідачем ще не сплачена. Відтак, позивач вже кілька років не може розпорджатись власними грошовими коштами. Посилаючись на положення Цивільного Кодексу України, просить суд: стягнути з відповідача проценти за користування чужими грошовими коштами 40\~872,11 грн., три відсотки річних 10\~775,99 грн. та інфляційні втрати 28\~118,14 грн. \~ \~ \~ \~Відповідачем було подано до суду відзив, з якого вбачається наступне. Отримуючи від позивача щомісячно гроші у вигляді середнього заробітку, він був впевнений, що отримує їх правомірно, оскільки фактично продовжував військову службу. Після того, як рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука, було стягнуто помилково сплачені кошти, Автозаводським ВДВС у м. Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) відкрито виконавче провадження, і щомісячно з нього утримується певна сума грошових коштів, яка в подальшому зараховується на рахунок підприємства. Повідомив, що станом на вересень 2022 року, залишок заборгованості становить лише 56 336,82 грн., що свідчить про те, що відповідач дотримується свого обов`язку та не ухиляється від виконання рішення суду, що у свою чергу не заперечується й позивачем. Звернув увагу суду на те, що відповідно до документів, що додані до позовної заяви, ПП «ВТК «Лукас» стало відомо про порушені права - 06 серпня 2018 року, а відтак, строк позовної давності для стягнення коштів з відповідача в тому числі і штрафних санкцій закінчився 05 грудня 2021 року. Крім того, вказав, що розмір штрафних санкцій, які просить стягнути позивач є надмірними та майже дорінюють сумі заборгованості що з нього стягується та ставить його у ще більш скрутне матеріальне становище. Враховуючи вищевикладене, просить суд в задоволенні цивільного позову відмовити. \~ \~ \~ \~У зв`язку із здійсненням розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. \~ \~ \~ \~Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог виходячи з наступного. \~ \~ \~ \~Судом було встановлено, що рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 16 червня 2020 року, стягнуто з [PERSON] на користь Приватного підприємства «Виробничо-торгова компанія «Лукас» 92 576 грн. 56 коп. помилково сплачений середній заробіток, за період з 15 серпня 2017 року по 14 січня 2019 року. \~ \~ \~ \~Як вбачається з вказаного рішення, [PERSON] з 22.07.2015 року працював у Приватному підприємстві «Виробничо-торгова компанія «Лукас» на посаді транспортувальника. У період роботи [PERSON] на ПП ВТК «Лукас» 27.07.2016 року він уклав контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу (далі по тексту - Контракт про військову службу). У зв`язку з цим, згідно наказу ПП ВТК «Лукас» за № 591-К від 08.08.2016 року відповідача було увільнено з 27.07.2016 року від роботи для проходження військової служби протягом строку контракту про військову службу, із збереженням місця роботи, займаної посади і середньої заробітної плати. На лист ПП ВТК «Лукас» № 880 від 01.11.2018 року Національною академією сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного було направлено ПП ВТК «Лукас» відповідь № 5394 від 06.12.2018 року, згідно якої стало відомо, що [PERSON] являється курсантом 2-го курсу Національної академії сухопутних військ ім. гетьмана Петра Сагайдачного, з яким 15 серпня 2017 року укладено контракт про навчання. Постановою державного виконавця Автозаводського ВДВС у м. Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) відкрито виконавче провадження № 62832645 про стягнення з [PERSON] на користь ПП ВТК «Лукас» боргу на загальну суму 92576,56 грн. Станом на 30 вересня 2022 року, з відповідача було стягнуто 45717,40 грн. заборгованості, що підтверджується інформаційним листом № \~ \~ \~ \~110040 від 30 вересня 2022 року Автозаводського ВДВС у м. Кременчуці. Відповідно до ч. 2ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. В той же час, згідно з ч. 1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відтак, грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому право кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючому обов`язоку боржника сплатити гроші на користь кредитора. При цьому в частині 3 ст.11 ЦК України, йдеться про те, що цивільні права і обов`язки у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, можуть виникати з рішення суду, що не дає підстав для застосування положень ст.625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов`язань. Крім того, із рішення суду зобов`язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст.11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить в них ясність та визначеність. Також слід зазначити, що відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов`язання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності. Так, порушені права позивача відновлено рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 16 червня 2020 року по справі №524/5619/19, яке виконується відповідачем, а тому стягнення інфляційних втрат, 3 % річних та процентів за користування чужими коштами є подвійною відповідальністю за одне і те ж зобов`язання, що відповідно до положень Конституції України - є недопустимим. При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що ст.625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання та поширює свою дію на всі види зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. В той же час, згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України під час розгляду справи № 6-2759цс15 та постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року (справа 757/14073/16-ц), дія ст.625 ЦК України не поширюється на трудові правовідносини (з приводу заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва тощо) та сімейні правовідносин. Відтак, враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки сторони перебували між собою у трудових, а не цивільно-правових відносинах. Відтак, до правовідносин, що виникли між сторонами, положення цивільного законодавства про стягнення 3% річних, інфляційних, та процентів за користування коштами не застосовуються, оскільки передбачена ст.625 ЦК України відповідальність не застосовується до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed