Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-13 00:00:00

Позивач [PERSON] 14.11.2022 звернулася в суд із позовом до відповідача Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, у якому просить встановити юридичний факт належності правовстановлюючих документів, а саме те, що державний акт на право приватної власності на землю серії I-ЛВ № 057136, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 176, згідно якого [PERSON] , жителю села Зубейки Жовківського району, на підставі рішення Підліссянської сільської ради № 25 від 30.03.1994 року та № 25 від 22.09.2000 року було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,6024 гектарів на території села Зубейки Підліссянської сільської ради, призначення якої для обслуговування будівель та ведення особистого підсобного господарства, та державний акт на право приватної власності на землю серії IV-ЛВ № 094844, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 367, згідно якого [PERSON] , жителю села Зубейки , на підставі рішення Підліссянської сільської ради від 10.03.2000 року № 5 було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,7722 гектарів на території Підліссянської сільської ради Жовківського району, призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належать [PERSON] , який помер [INFO] . Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що своє дошлюбне прізвище [PERSON] вона змінила внаслідок реєстрації шлюбу [INFO] із [PERSON] . Її батьком є [PERSON] , матір`ю - [PERSON] , а батьком [PERSON] є [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] , а [PERSON] помер [INFO] . Тобто [PERSON] помер пізніше свого сина, [PERSON] . Так як вона являється дочкою [PERSON] , відповідно [PERSON] є її дідом. Стверджує, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі і на право власності на земельні ділянки, належні йому згідно вище зазначених державних актів. Спадкоємців за заповітом, які б прийняли спадщину після смерті [PERSON] немає, а тому спадкування після його смерті відбувається за законом. Стверджує, що має право на спадкування за правом представлення як спадкоємець першої черги, оскільки є внукою спадкодавця, [PERSON] , а його син, який являється її батько помер ще до смерті [PERSON] . Вказує, що звернулася за спадкуванням майна після смерті [PERSON] до приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Львівської області Кобзар Любові Вікторівни, яка їй повідомила, що спадкова справа після смерті [PERSON] ще не реєструвалася, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. В той же час було звернуто увагу, що правовстановлюючі документи, а саме державні акти на землю видані на ім`я [PERSON] , хоч [INFO] помер [PERSON] . А тому було роз`яснено про необхідність встановлення фактів належності правовстановлюючих документів [PERSON] , померлому [INFO] . Зазначає, що юридичний факт належності правовстановлюючих документів саме [PERSON] , а не [PERSON] підтверджується: 1) довідкою № 251, з якої вбачається, що на території села Зубейки гр. [PERSON] не був зареєстрований та не проживав; 2) записом в будинковій книзі будинку [ADDRESS] з якого вбачається, що за даною адресою був зареєстрований саме [PERSON] ; 3) викладеним у карці фізичної особи-платника податків де стверджується, що [PERSON] одержував ідентифікаційний номер [NUMBER] ; 4) копією лікарського свідоцтва про смерть № 8, яке видане Магерівською міською лікарнею 08.02.2016 року, згідно якого помер [PERSON] . Те, що по батькові [PERSON] було саме [PERSON] , а не [PERSON] , стверджується також і викладеним у посвідченні ветерана війни-учасника війни серії [NUMBER] від 06.12.1995 року, а також викладеним на російській мові у військовому квитку серії [NUMBER] від 07.05.1964 року, червоноармійській книжці. Тобто в державних актах на право приватної власності на землю було допущено помилку у написанні по батькові [PERSON] , а саме зазначено замість правильного « [PERSON] », неправильне « [PERSON] ». А тому, враховуючи наведені вище обставини, вважає, що є всі підстави встановити юридичні факти належності правовстановлюючих документів, а саме державних актів на право приватної власності на землю, виданих на ім`я [PERSON] [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 15.11.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання на 14 грудня 2022 року о 10 год. 30 хв. (а.с. 42). Позивач [PERSON] та її представник адвокат Козакевич Ростислав Васильович в підготовче судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце проведення такого були повідомлені належним чином, однак позивач подала на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить такі задовольнити. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі (а.с. 32). Представник відповідача, Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак із Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника. Зазначили, що проти позову не заперечують, справу просять розглянути на розсуд суду (а.с. 47). А тому суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі позивача, її представника та представника відповідача, які не з`явилися в підготовче судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення такого, зважаючи на подані ними заяви про розгляд справи у їх відсутності, висловлені позиції у справі. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так як відповідач не заперечує проти позовних вимог, фактично визнали їх, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" міститься роз`яснення про те, що суди при прийнятті заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, можуть розглядати їх в порядку окремого провадження, якщо встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право (пункти 1 і 3). Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Так як встановлення юридичного факту належності правовстановлюючих документів, а саме державних актів, пов`язане із спадкуванням та можливим подальшим вирішенням спору про право, встановлення факту, що має юридичне значення може вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб (спадкоємців), а тому суд проводить розгляд справи про встановлення юридичного факту належності правовстановлюючих документів саме в порядку позовного провадження. Суд враховує, що прийняття рішення суду про встановлення факту належності правовстановлюючих документів необхідне позивачу для усунення помилки та подальшого спадкування права власності на земельні ділянки після смерті [PERSON] , право власності останнього на які підтверджується саме державними актами на право приватної власності на землю, де і допущено помилку. Відповідно до вимог п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, ч. 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Так, згідно з правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по батькові, місце чи час народження, місце проживання не відповідають записам у паспорті чи свідоцтві про народження або в інших документах, які хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Судом встановлено, що позивачем є [PERSON] , яка народилася [INFO] у селі Зубейки, Жовківського району Львівської області, що підтверджується копією пасапорта громадянина України серії [NUMBER] , який виданий Жовківським РВ УМВС України у Львівській області в грудні 2006 року (а.с. 8). З копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , яке видане Підліссянською сільською радою Жовківського району Львівської області 09.09.2006 року, вбачається, що своє дошлюбне прізвище [PERSON] позивач змінила внаслідок реєстрації шлюбу 09.09.2006 року із [PERSON] у Підліссянський сільській раді Жовківського району Львівської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 5 (а.с. 10). Тобто суд констатує, що дошлюбним прізвищем позивача є [PERSON] . Батьком позивача є [PERSON] , матір`ю - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видане Замочківською сільською радою 04.01.1984 року (а.с. 11). З копії свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] , яке видане 24.03.1956 року, вбачається, що він народився [INFO] , його батьком є [PERSON] , матір`ю - [PERSON] (а.с. 12). [PERSON] помер [INFO] , що стверджується викладеним у свідоцтві про смерть серії [NUMBER] , яке видане Підліссянською сільською радою Жовківського району Львівської області 10.04.2008 року (а.с. 13). З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видане Підліссянською сільською радою Жовківського району Львівської області 08.02.2016 року, вбачається, що [PERSON] помер [INFO] , про що 08.02.2016 року було складено відповідний актовий запис № 03 (а.с. 14). Тобто суд констатує, що [PERSON] помер пізніше свого сина, [PERSON] . Так як позивач являється дочкою [PERSON] , відповідно [PERSON] є її дідом. З державного акта на право приватної власності на землю серії I-ЛВ № 057136, вбачається, що [PERSON] , який проживає в селі Зубейки Жовківського району, на підставі рішення Підліссянської сільської ради № 25 від 30.03.1994 року та № 25 від 22.09.2000 року було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,6024 гектарів в межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території село Зубейки Підліссянської сільської ради (а.с. 15). Землю передано для обслуговування будівель та ведення особистого підсобного господарства. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 176. З державного акта на право приватної власності на землю серії IV-ЛВ № 094844, вбачається, що [PERSON] , який проживає в селі Зубейки, на підставі рішення 9 сесії 3-го демократичного скликання Підліссянської сільської ради від 10.03.2000 року № 5 було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,7722 гектарів в межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території Підліссянської сільської ради Жовківського району (а.с. 16). Землю передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 367. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. А тому після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі і на право власності на земельні ділянки, належні йому згідно вище зазначених державних актів. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно із ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Частиною 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Спадкоємців за заповітом, які б прийняли спадщину після смерті [PERSON] з матеріалів справи не вбачається, судом таких під час розгляду справи не встановлено. А тому суд приходить до висновку, що спадкування після смерті [PERSON] відбувається за законом. Згідно ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 1 ст. 1266 Цивільного кодексу України встановлено, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Як наслідок позивач має право на спадкування за правом представлення як спадкоємець першої черги, оскільки є внукою спадкодавця, [PERSON] , а його син, який являється її батьком помер ще до смерті [PERSON] . Суд враховує на заявлене позивачем про те, що вона звернулася за спадкуванням майна після смерті [PERSON] до приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Львівської області Кобзар Любові Вікторівни, яка їй повідомила, що спадкова справа після смерті [PERSON] ще не реєструвалася, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. В той же час їй було звернуто увагу, що правовстановлюючі документи, а саме державні акти на землю видані на ім`я [PERSON] , хоча [INFO] помер [PERSON] . А тому їй було роз`яснено про необхідність встановлення фактів належності правовстановлюючих документів [PERSON] , померлому [INFO] . Приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Кобзар Любов`ю Вікторівною було адресовано лист за вих. № 103/01-16 від 11.11.2021 року в компетентні органи для присвоєння кадастрових номерів земельникам ділянкам, що належали згідно державних актів [PERSON] , а також для видачі спадкоємцеві - [PERSON] , тобто позивачу, витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки. Тобто у даному листі нотаріусом стверджується, що позивач є спадкоємцем. З копії довідки № 249, яка видана 18.02.2022 року виконавчим комітетом Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, Магерівський старостинський округ № 1, вбачається, що [PERSON] до дня смерті, [INFO] , був зареєстрований і проживав в будинку [ADDRESS] (а.с. 18). Викладеним у довідці № 250, яка видана 18.02.2022 року виконавчим комітетом Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, Магерівський старостинський округ № 1, підтверджується, що [PERSON] , [INFO] , тобто позивач, внучка померлого [PERSON] , проживала і була зареєстрована разом з ним в будинку [ADDRESS] до дня його смерті, [INFO] , та вели спільне господарство (а.с. 19). Частиною 3 статті 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Тобто суд констатує, що позивач [PERSON] , враховуючи норму ч. 3 ст. 1268 ЦК України, прийняла спадщину після смерті [PERSON] , оскільки проживала з ним на час відкриття спадщини, тобто на день смерті [PERSON] , не відмовилася у шестимісячний строк після смерті спадкодавця від прийняття спадщини. Те, що право власності на земельні ділянки згідно державних актів належало саме [PERSON] , а не [PERSON] , тобто юридичний факт належності правовстановлюючих документів підтверджується наступним: 1) довідкою № 251 яка видана 18.02.2022 року виконавчим комітетом Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, Магерівський старостинський округ № 1, з якої вбачається, що на території села Зубейки гр. [PERSON] не був зареєстрований та не проживав; 2) записом в будинковій книзі будинку [ADDRESS] , з якого вбачається, що за даною адресою був зареєстрований саме [PERSON] ; 3) викладеним у карці фізичної особи-платника податків, де стверджується, що [PERSON] одержував ідентифікаційний номер [NUMBER] ; 4) копією лікарського свідоцтва про смерть № 8, яке видане Магерівською міською лікарнею 08.02.2016 року, згідно якого помер [PERSON] . Те, що по батькові [PERSON] було саме [PERSON] , а не [PERSON] , стверджується також і викладеним у посвідченні ветерана війни-учасника війни серії [NUMBER] від 06.12.1995 року, а також викладеним на російській мові у військовому квитку серії [NUMBER] від 07.05.1964 року, червоноармійській книжці. Тобто суд приходить до висновку, що в державних актах на право приватної власності на землю було допущено помилку у написанні по батькові [PERSON] , а саме зазначено замість правильного « [PERSON] », неправильне « [PERSON] ». Аналізуючи представлені документи, надаючи оцінку всім доказам в сукупності, суд приходить до висновку, що є всі підстави встановити юридичний факт належності правовстановлюючих документів, а саме державних актів, виданих на ім`я [PERSON] , [PERSON] , який помер [INFO] . Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Outcome: approved