Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-04 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з позовом до Головного управління Держпраці у Київській області, Військово-медичного управління СБ України про визнання порушення відповідачем 1 в особі голови комісії Бойка В.В. прав членів сім`ї померлої [PERSON] при проведенні спеціального розслідування гострого професійного захворювання, що сталося 25.11.2020 з лікарем ВМУ СБУ [PERSON], яке було проведене комісією у складі співробітників відповідача 1 та відповідача 2 та оформлене актом спеціального розслідування від 25.01.2021 року, затвердженим начальником ГУ Держпраці у Київській області 27.01.2021 року, визнання вказаного акта протиправним та його скасування; зобов`язання відповідача 2 призначити повторне розслідування гострого професійного захворювання, що сталося 25.11.2020, відповідно до Постанови КМУ від 05.01.2021 №1. В обґрунтування позову представник позивача вказує, що дружина позивача, померла [INFO] внаслідок хвороби СOVID-19, [PERSON] працювала лікарем-невропатологом ВМУ СБУ, та в період пандемії виконувала службові обов`язки за місцем роботи. Предметом спору є акт спеціального розслідування від 25.01.2020 року, та за твердженням ініціатора позову фальсифікація документів спеціального розслідування, оскільки, на думку позивача, комісія неповно з`ясувала обставини справи, що призвели до неправильних висновків, викладених в акті спеціального розслідування гострого професійного захворювання від 25.01.2020 року. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 14.07.2021 позовну заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження. 10.09.2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву ГУ Держпраці у Київській області. Так, представник відповідача 1 у задоволенні позову просив відмовити, оскільки за результатами роботи комісії встановлено, що захворювання на COVID-19 лікаря - невропатолога [PERSON] сталося не за місцем роботи та обставини, що сприяли зараженню не встановленні, людина, яка була джерелом зараження не встановлена. У відзиві зазначено, що лікар залучалася до лікування неінфекційних пацієнтів. Так, відповідно до карти епідеміологічного обстеження, датою захворювання [PERSON] є 23.11.2020 р., дата звернення 25.11.2020 р., дата встановлення діагнозу 25.11.2020 р., дата госпіталізації 29.11.2020 р., дата заключного діагнозу 08.12.2020 р., дата смерті [INFO] . Стосовно ймовірного зараження лікаря пацієнтом лікарні [PERSON] у відзиві вказано, що відповідно до записів у медичній карті амбулаторного хворого, зроблених лікарем [PERSON] , 23.11.2020 року пацієнт [PERSON] звернувся до неї зі скаргами на наявні симптоми захворювання на коронавірус SARS-CoV-2, ознаки якого з`явилися у пацієнта 21.11.2020, проте у даний період часу контакту з лікарем [PERSON] , а саме: 21.11.2020 та 22.11.2020 року пацієнт не мав. Тобто, контакт 23.11.2020 р. лікаря [PERSON] з пацієнтом [PERSON] відбувся за наявності ознак захворювання у лікаря. Представник відповідача 1 вказує, що відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законодавством України, при проведенні спеціального розслідування. 14.09.2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача 2, в якому представник відповідача заперечив проти задоволення вимог, вважає їх необґрунтованими, з огляду на наступне. Так, представник відповідача 2 обґрунтовуючи заперечення проти позовних вимог вказує, що згідно з матеріалами медичної карти № 2335, зокрема, з урахуванням направлення на медичний огляд від 06.11.2020, [PERSON] проходив медичний огляд для визначення придатності за станом здоров`я до військової служби в Управлінні державної охорони України (УДО), тобто проходив госпітальну військово-лікарську комісію (ГВЛК) в неврологічному відділенні центрального госпіталю відповідача 2 з 12 по 23 листопада 2020 року. У зазначеному підрозділі центрального госпіталю відповідача 2 медична допомога хворим/підозрілим на COVID-19 не надавалась. На лікаря - невропатолога [PERSON] було покладено обов`язки з організації проходження [PERSON] госпітальної BЛК, забезпечення контролю за її проходженням та узагальнення її результатів у встановленій формі. У період проходження ГВЛК з 12 по 23 листопада 2020 року, у тому числі в день виписки 23.11.2020 ознак гострих респіраторних або вірусних захворювань [PERSON] не мав. Це підтверджується наявними в матеріалах медичної карти № 2335 результатами лабораторних досліджень (у т.ч. аналізом крові №262936 від 11.11.2020) та записами в ній [PERSON] . В період проходження ГВЛК в умовах стаціонару з 12 по 23 листопада 2020 року пацієнт [PERSON] зі скаргами на підвищену температуру чи погане самопочуття не звертався, стан його здоров`я був задовільний, про що [PERSON] особисто вчинила запис 23.11.2020 в медичній карті №2335 ( [PERSON] ). Записи [PERSON] в медичній карті № 2335 [PERSON] в інші дні, крім 12 листопада 2020 року (день госпіталізації), 20 листопада (день проведення медичного огляду [PERSON] лікарем [PERSON] спільно з начальником неврологічного відділення [PERSON] ) та 23 листопада 2020 року (день виписки [PERSON] зі стаціонару), відсутні. Отже, на думку представника відповідача 2, твердження позивача про виявлення у [PERSON] гострих симптомів захворювання за результатами ПЛР тестування 21 листопада 2020 року, не підтверджуються матеріалами медичної карти 2335, тобто є припущенням. У відзиві вказано, що 23 листопада 2020 року о 10:00 год. [PERSON] мала контакт з [PERSON] , якого представляла на госпітальній військово-лікарській комісії відповідача 2, що підтверджується доповідною запискою [PERSON] , начальника центрального госпіталю, голови цієї комісії, на ім`я начальника ВМУ СБУ від 08 вересня 2021 року. 23 листопада 2020 року об 14:00 [PERSON] перебуваючи на робочому місці в неврологічному відділенні центрального госпіталю відповідача 2, повідомила [PERSON] , начальнику зазначеного відділення, про погане самопочуття. Відтак, представник відповідача у відзиві зазначає, що твердження позивача про те, що перші ознаки захворювання у [PERSON] з`явилися лише ввечері 23.11.2020 після повернення її додому з роботи, є припущенням. Натомість, наявність у [PERSON] виражених ознак захворювання ввечері 23.11.2020 вказує на те, що такі ознаки свідчать про проходження інкубаційного періоду захворювання до 14 діб після інфікування та його завершення. Стосовно твердження позивача про фальсифікацію документів спеціального розслідування, то представник відповідача 2 вказує, що позивач не надав доказів, які саме відомості у протоколі засідання комісії спеціального розслідування від 19 січня 2021 року не відповідають дійсності, є сфальсифікованими. Представник вказує, що на виконання рішення комісії від 19 січня 2021 року позивач отримав від відповідача 2 копії матеріалів спеціального розслідування, що підтверджується його розпискою від 10 лютого 2021 року та підписом від 05 лютого 2021 року в журналі № 16 реєстрації осіб, що потерпіли від нещасного випадку. Позивач не повідомив про інші відомості, крім пов`язаних з [PERSON] , які він не зміг подати до комісії зі спеціального розслідування через нібито створені членами комісії перешкоди та порушення його прав. Твердження позивача про те, що не всі члени комісії були повідомлені про контакти лікаря [PERSON] з пацієнтом [PERSON] вказує на те, що позивач виступає від імені невідомих йому членів комісії без їх довіреності на представництво. Таке твердження є припущенням позивача. Стосовно вимоги про зобов`язання відповідача 2 призначити повторне розслідування, то згідно з Переліком, затвердженим розпорядженням керівника робіт з ліквідації наслідків надзвичайної ситуації медико-біологічного характеру державного рівня, пов`язаної із поширенням коронавірусної хвороби COVID-19 від 04.01.2021 №1, відповідача 2 не віднесено до таких закладів охорони здоров`я, що вказує на безпідставність вказаної вимоги позивача, адже розслідування призначалося і проводилося відповідачем 1, тому вимога позивача щодо покладення на відповідача 2 обов`язків призначення повторного розслідування, є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. 20.09.2021 року до суду надійшла відповідь на відзив відповідача 1, в якому позивач не погоджується з наведеними аргументами представника відповідача у відзиві, наголошує на тому, що члени сім`ї лікаря [PERSON] на жодне засідання комісії запрошені не були, про дату, час та місце засідань повідомлені не були, а тому були позбавленні можливості надати під час засідань необхідні пояснення та документи, які могли суттєво вплинути на результати голосування членів комісії, в тому числі про обставини інфікування померлої. Позивач стверджує, що голова комісії [PERSON] вдався до фальсифікації протоколу 2 засідання комісії, датованого 19.01.2021, неправдиво вказавши позивача, як присутнього з записом «у телефонному режимі». Позивач був позбавлений можливості сповістити членів комісії про обставини інфікування його дружини від пацієнта [PERSON] , оскільки не був сповіщеним про дату і час проведення засідання. Позивач вказує, що був вимушений викласти обставини у письмовій заяві до керівництва ГУ Держпраці та ВМУ СБУ 25.01.2021, тобто члени комісії не мали змоги ознайомитись з викладеними обставинами до голосування, що вплинуло на результати голосування. Акт було затверджено без детального розгляду обставин інфікування лікаря від пацієнта [PERSON] . Крім того, позивач вказує про несвоєчасне отримання копії матеріалів розслідування, більше ніж через два тижні після закінчення розслідування. 20.09.2021 року до суду надійшла відповідь на відзив відповідача 2, в якому позивач зазначив, що він не погоджується з наведеними аргументами представника відповідача 2 у відзиві, наголошує на тому, що відповідач умисно спотворює факти та хронологію подій, які мають суттєве значення для прийняття рішення у справі, намагається ввести суд в оману щодо обставин інфікування лікаря [PERSON] вірусом хвороби СOVID-19. Позивач вважає, що висновки лікаря-епідеміолога СЕС СБУ [PERSON] є сумнівними, оскільки лікар попередні контакти з 12 по 20.11.2020 р. до уваги не приймає. Проведений у відзиві хронометраж подій 23.11.2020 з лікарем [PERSON] на переконання позивача значення для справи не має, оскільки на той час інфікування вже мало місце. Також позивач наголошує на тому, що жодного інформування про зустріч комісії 19.01.2021 року йому не надходило., на засіданні позивач не був, ні очно, ні дистанційно. 08.10.2021 року до суду надійшли заперечення відповідача 2. 28.10.2021 року в судовому засіданні позивачем було заявлено клопотання про зміну позовних вимог, згідно якого, позивач вважає за необхідне викласти пункт 3 позовних вимог у наступній редакції, а саме: зобов`язати відповідача 1 призначити повторне розслідування гострого професійного захворювання, що сталося 25.11.2020, відповідно до Постанови КМУ від 05.01.2021 №1. Протокольною ухвалою вказане клопотання про зміну позовних вимог було прийнято судом до розгляду. Ухвалою суду від 28.10.2021 року закінчено підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. 02.08.2022 року в судовому засіданні представниками відповідача 2 було подано письмові пояснення стосовно заявлених позовних вимог, які згідно протокольною ухвалою було долучено до матеріалів справи. 12.10.2022 року позивач надав свої заперечення щодо вказаних пояснень представників відповідача 2. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, вказавши, що підставами для скасування та призначення повторного розслідування, є, хибні висновки комісії, порушення процедури розслідування, порушенні права сім`ї лікаря. Представник відповідача 1 заперечив проти задоволення позову, вказав що лікар не була залучена до лікувального процесу пацієнтів хворих на COVID-19, розслідування було поведено належним чином. Представник відповідача 2 також заперечив проти задоволення позову, вказавши, що лікар [PERSON] не була залучена до лікування пацієнтів з COVID-19. Лікар [PERSON] працювала з тими пацієнтами, котрі не хворіють вірусним захворюванням, а те, що лікар заразилася від пацієнта є припущенням позивача. На думку представника, доводи позивача є незрозумілими. Комісія була створена з представників різних відомств. Положеннями ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1959 року визначено, що кожен, чиї права, свободи, визнані в Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За положенням ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , є чоловіком [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] . [PERSON] працювала лікарем невропатологом у Військово-медичному управлінні СБУ з 23.09.1999, у тому числі лікарем неврологічного відділення Центрального госпіталю Військово-медичного госпіталю СБУ з 10.08.2009 р. Згідно запису у трудовій книжці, 08.12.2020 припинено дію безстрокового трудового договору у зв`язку зі смертю. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Як убачається зі змісту довідки про причини смерті від 09.12.2020, причиною смерті [PERSON] є СOVID-19, двобічна пневмонія, гостра легенево-серцева недостатність. На виконання вимог Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого ПКМУ від 17.04.2019 року №337, наказом ГУ Держпраці України від 04.01.2021 року було утворено комісію та організовано проведення спеціального розслідування гострого професійного захворювання зі смертельним випадком, який стався 08.12.2020 року в Військово-медичному управлінні СБУ з лікарем-невропатологом неврологічного відділення центрального госпіталю ВМУ СБУ [PERSON] , за адресою [ADDRESS] . Матеріали справи містять письмове запрошення до співпраці від 11.01.2021 №41/3/21/351, яке було адресовано позивачу. У вказаному листі повідомлено позивача про те, що він має право ознайомлюватися з матеріалами розслідування, отримувати інформацію про хід розслідування, додавати до матеріалів розслідування документи, що стосуються нещасного випадку, висловлювати свої пропозиції. Крім того, позивача запрошено до співпраці зі спеціальною комісією та до участі у засіданнях комісії. Позивачем було отримано матеріали спеціального розслідування, що підтверджується розпискою від 10.02.2021 року в журналі №16 реєстрації осіб, що потерпіли від нещасного випадку. Відповідно до наданих суду протоколів №1, 2, 3, комісія проводила свої засідання із розслідування нещасного випадку, що стався з лікарем [PERSON] у ВМУ СБУ, за адресою [ADDRESS] , 13.01.2021, 19.01.2021, 25.01.2021 р. До складу комісії увійшли голова комісії [PERSON] , члени комісії [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . На засіданні 25.01.2021 року, спеціальна комісія більшістю голосів визнала випадок гострого професійного захворювання лікаря [PERSON] , не пов`язаним з виробництвом, та було прийнято рішення завершити роботу спеціальної комісії, та скласти акт за формою Н-1/НП у кількості 8 примірників. Як убачається зі змісту протоколу №3 спеціальною комісією було взято до уваги повідомлення [PERSON] щодо можливого інфікування [PERSON] від пацієнта [PERSON] з яким лікар контактувала, та досліджено дане питання в ході роботи комісії. Разом з тим, не було встановлено, що інфікування лікаря було від пацієнта [PERSON] , зокрема, було взято до увагу доповідну записку лікаря-епідеміолога Державної санітарно-епідеміологічної служби СБУ [PERSON], в якій було зазначено, що пацієнт [PERSON] перебував у соматичному відділенні лікарні з 12.11.2020 по 23.11.2020 р., та був направлений у відділення з негативними результатами на коронавірус. Під час перебування пацієнта відділення було зачинено для відвідувань, відповідно до записів в медичній карті амбулаторного хворого, зроблених лікарем [PERSON] , 23.11.2020 р., пацієнт [PERSON] звернувся до неї зі скаргами на наявні симптоми захворювання на коронавірус, ознаки якого у нього з`явилися 21.11.2020 р., в той час як контакт з лікарем [PERSON] 21.11.2021 та 22.11.2020 р. пацієнт [PERSON] не мав. Тому, 23.11.2020 контакт лікаря [PERSON] з пацієнтом відбувся за наявності ознак захворювання у лікаря. За результатами проведеного розслідування лікарем-епідеміологом [PERSON] , встановлено, що інфікування [PERSON] від [PERSON] є епідеміологічно не пов`язаним через термін виникнення захворювань та відсутність інкубаційного періоду для розвитку хвороби внаслідок контакту з потенційним джерелом інфікування. 25.01.2021 року був складений акт розслідування нещасного випадку, гострого професійного захворювання, аварії, що стався 25.11.2020. Згідно висновку комісії гостре професійне захворювання на COVID-19 лікаря [PERSON] визнано не пов`язаним з виробництвом, обставини, за яких виникло захворювання, не підпадають під дію пункту 52 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 р. №337. За результатами роботи спеціальної комісії було встановлено, що захворювання на СOVID-19 лікаря [PERSON] сталося не за місцем роботи та обставини, що сприяли зараженню не встановлені, людина, яка була джерелом інфікування не встановлена. У вказаному акті зазначено, що комісія розмовляла з [PERSON] , чоловіком померлої [PERSON] , з роз`яснень питань, згідно вимог чинного законодавства. За змістом статей 3, 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про охорону праці» та ч.2 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» факт нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання розслідується в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України, відповідно до Закону України «Про охорону праці». За змістом пункту 6 Порядку здійснення страхових виплат у разі захворювання або смерті медичних працівників у зв`язку з інфікуванням гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, та визначення їх розмірів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 року № 498 ( в редакції постанови КМУ №1 від 05.01.2021 року) (далі - Порядок № 498), факт смерті медичного працівника з причин, пов`язаних з його інфікуванням COVID-19 під час виконання професійних обов`язків в умовах підвищеного ризику зараження, встановлюється комісією (спеціальною комісією) з розслідування (спеціального розслідування), що проводиться відповідно до Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 р. № 337 (Офіційний вісник України, 2019 р., № 34, ст. 1217), та оформляється актом розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку, гострого професійного захворювання (отруєння), аварії, що стався (сталося/сталася), за встановленою формою. Згідно з пунктом 3 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 року № 337 (далі - Порядок № 337), гостре професійне захворювання (отруєння) - захворювання (або смерть), що виникло після однократного (протягом не більш як однієї робочої зміни) впливу на працівника шкідливих факторів фізичного, біологічного та хімічного характеру (у тому числі інфекційні, паразитарні, алергійні захворювання); нещасний випадок - обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов`язків або в дорозі (на транспортному засобі підприємства чи за дорученням роботодавця), внаслідок яких заподіяно шкоду здоров`ю, зокрема від одержання поранення, травми, у тому числі внаслідок тілесних ушкоджень, гострого професійного захворювання (отруєння) та інших отруєнь, одержання сонячного або теплового удару, опіку, обмороження, а також у разі утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, одержання інших ушкоджень внаслідок аварії, пожежі, стихійного лиха (землетрусу, зсуву, повені, урагану тощо), контакту з представниками тваринного та рослинного світу, які призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше або до необхідності переведення його на іншу (легшу) роботу не менш як на один робочий день, зникнення тощо. Пунктом 52 Порядку № 337 визначені обставини, за яких нещасний випадок та/або гостре професійне захворювання (отруєння) визнаються пов`язаними з виробництвом, до яких, зокрема, належить однократний вплив на працівника шкідливих чи небезпечних виробничих факторів, внаслідок яких у нього виникло гостре професійне захворювання (отруєння), за наявності висновку закладу охорони здоров`я. Процедура розслідування випадків смерті саме медичних працівників державних і комунальних закладів охорони здоров`я, що надають первинну, екстрену, а також в стаціонарних умовах вторинну (спеціалізовану) і третинну (високоспеціалізовану) медичну допомогу пацієнтам з гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, внаслідок інфікування коронавірусом SARS-CoV-2 передбачена окремим розділом Порядку, а саме п. 141-1 - 141-14. Відповідно до п. 141-1 Порядку №337, розслідування випадків смерті медичних працівників державних і комунальних закладів охорони здоров`я, що надають первинну, екстрену, а також в стаціонарних умовах вторинну (спеціалізовану) і третинну (високоспеціалізовану) медичну допомогу пацієнтам з гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - медичні працівники), внаслідок інфікування коронавірусом SARS-CoV-2 під час виконання професійних обов`язків в умовах підвищеного ризику зараження збудниками інфекційних хвороб проводиться комісією з розслідування гострого професійного захворювання COVID-19, спричиненого коронавірусом SARS-CoV-2, що призвело до смертельного наслідку (далі - комісія), утвореною керівником закладу охорони здоров`я, в якому працював медичний працівник. Перелік державних і комунальних закладів охорони здоров`я, що надають первинну, екстрену, а також в стаціонарних умовах вторинну (спеціалізовану) і третинну (високоспеціалізовану) медичну допомогу пацієнтам з гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), а також медичних працівників таких закладів визначається керівником робіт з ліквідації наслідків надзвичайної ситуації медико-біологічної характеру державного рівня, пов`язаної із поширенням COVID-19 Керівник закладу охорони здоров`я, в якому працював медичний працівник, смерть якого настала внаслідок інфікування коронавірусом SARS-CoV-2 під час виконання професійних обов`язків в умовах підвищеного ризику зараження збудниками інфекційних хвороб (далі - медичний працівник, що помер внаслідок інфікування), зобов`язаний не пізніше наступного робочого дня з моменту отримання інформації про випадок смерті медичного працівника надати повідомлення згідно з додатком 2 у паперовій формі: територіальному органу Держпраці; робочому органу Фонду; уповноваженому органу управління або наглядовій раді закладу охорони здоров`я (у разі її утворення). Комісія утворюється у складі голови та членів комісії наказом керівника закладу охорони здоров`я не пізніше наступного робочого дня з дня надсилання повідомлення про настання нещасного випадку. До складу комісії входять представники закладу охорони здоров`я: керівник (спеціаліст) служби охорони праці або посадова особа, на яку керівником закладу охорони здоров`я покладено виконання функцій з охорони праці (голова комісії); посадова особа, відповідальна за організацію лікувального процесу; представник кадрової служби; представник фінансово-економічної служби; представник юридичної служби; представник первинної організації профспілки, представником якої був медичний працівник, що помер внаслідок інфікування (у разі її відсутності - уповноважена найманими працівниками особа з питань охорони праці) (пункт 141-2 Порядку №337). У відповідності до пунктів 141-3 - 141-8 Порядку №337, розслідування гострого професійного захворювання COVID-19, що призвело до смертельного наслідку, проводиться комісією протягом п`яти робочих днів з дня її утворення. У разі виникнення потреби у проведенні лабораторних досліджень, медичних експертиз для встановлення обставин і причин настання смерті медичного працівника строк проведення розслідування може бути продовжений до отримання відповідних висновків, матеріалів, відповідей, пояснень, але не більше ніж на 10 робочих днів. Члени сім`ї медичного працівника, що помер внаслідок інфікування, або уповноважені ними особи не можуть входити до складу комісії, але мають право отримувати від комісії інформацію про хід проведення розслідування, ознайомлюватися з матеріалами розслідування, отримувати витяги та копії з них, вносити пропозиції, подавати документи щодо випадку смерті медичного працівника, надавати відповідні пояснення, бути присутніми на засіданні комісії. Комісія: проводить засідання, на яких розглядає інформацію про гостре професійне захворювання COVID-19, що призвело до смертельного наслідку, складає протоколи засідання комісії; отримує письмові пояснення від посадових осіб, працівників закладу охорони здоров`я, свідків про обставини виникнення гострого професійного захворювання COVID-19, що призвело до смертельного наслідку; визначає вид події, що спричинила гостре професійне захворювання COVID-19, що призвело до смертельного наслідку; визначає необхідність проведення лабораторних досліджень та медичних експертиз; встановлює осіб, які порушили вимоги нормативно-правових актів з охорони праці; розробляє план заходів щодо запобігання гострим професійним захворюванням; з`ясовує обставини та причини настання гострого професійного захворювання COVID-19, що призвело до смертельного наслідку; визначає пов`язане чи не пов`язане гостре професійне захворювання COVID-19, що призвело до смертельного наслідку, з виробництвом; складає акти за формою Н-1 згідно з додатком 11 та визначає кількість таких актів; розглядає та підписує примірники актів за формою Н-1; передає не пізніше наступного робочого дня після підписання актів за формою Н-1 матеріали розслідування та примірники таких актів керівнику закладу охорони здоров`я для їх розгляду та затвердження. Рішення щодо визнання гострого професійного захворювання COVID-19, що призвело до смертельного наслідку, пов`язаним чи не пов`язаним з виробництвом приймається комісією шляхом голосування простою більшістю голосів. У разі рівної кількості голосів членів комісії голос голови комісії є вирішальним. Голова комісії зобов`язаний до першого засідання комісії листом поінформувати членів сім`ї медичного працівника, що помер внаслідок інфікування, або уповноважених ними представників про призначення розслідування, їх права, запросити до співпраці та на засідання комісії, у подальшому надавати інформацію про хід проведення розслідування, ознайомити з матеріалами розслідування на заключному засіданні комісії. Голова та члени комісії мають право отримувати усні та письмові пояснення щодо гострого професійного захворювання COVID-19, що призвело до смертельного наслідку, проводити опитування посадових осіб та інших працівників закладу охорони здоров`я, свідків та інших причетних до цього випадку осіб. Позивач вважає, що акт розслідування нещасного випадку був складений із порушенням порядку проведення розслідування, а тому є незаконним, підлягає скасуванню. Просить суд зобов`язати відповідача 1 провести повторне розслідування. Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1-2 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Матеріали справи містять докази того, що позивачу було надіслано лист запрошення стосовно можливості участі в засіданнях комісії, а також можливості подання додаткових матеріалів, надання пропозицій, що вказує на дотримання пункту 141-7 Порядку №337. Суд бере до уваги те, що спеціальною комісією було взято до уваги інформування позивача про ймовірне зараження його дружини від пацієнта [PERSON] , вказану обставину було досліджено та перевірено в ході роботи комісії. Факт обізнаності позивача про роботу комісії свідчить подана позивачем заява щодо обставин інфікування лікаря ВМУ СБУ [PERSON] вірусом COVID-19. Пунктом 141-4 Порядку №337 визначено, що члени сім`ї медичного працівника, що помер внаслідок інфікування, або уповноважені ними особи мають право бути присутніми на засіданні комісії. Так, Порядок №337 не передбачає, що засідання спеціальної комісії повинні бути проведенні за обов`язкової участі членів сім`ї померлого працівника, а лише надає їм право у разі наявності бажання брати участь в засіданнях та надавати відповідні пояснення, інформацію. Судом не встановлено, що у супереч вимогам ст.147-7 Порядку, голова комісії не надавав інформацію позивачу про хід проведення розслідування, чинив перешкоди для ознайомленням позивача з матеріалами розслідування. В матеріалах справи також відсутні відомості про те, що позивач звертався до комісії із проханням ознайомити його з матеріалами розслідування, а спеціальна комісія йому в цьому відмовила. Стосовно посилань позивача про ймовірне зараження лікаря [PERSON] від пацієнта [PERSON] , то в даному випадку комісія взяла до уваги висновок лікаря епідеміолога, котрий має відповідну кваліфікацію та рівень освіти для дослідження даного питання. Так, згідно п.141-8 Порядку №337, голова та члени комісії мають право отримувати усні та письмові пояснення щодо гострого професійного захворювання COVID-19, що призвело до смертельного наслідку, проводити опитування посадових осіб та інших працівників закладу охорони здоров`я, свідків та інших причетних до цього випадку осіб. Крім того, судом також було встановлено, що лікар [PERSON] не була залучена до лікування пацієнтів хворих на COVID-19, та згідно письмових пояснень [PERSON] від 24.09.2021 року, пацієнт спілкувався з лікарем [PERSON] щоденно, суто з метою уточнення порядку проходження огляду, під час спілкування всі перебували в засобах захисту, спілкування з лікарем були короткостроковими, особистого медичного огляду лікарем не проводилося. Стосовно посилань позивача про те, що не всі члени комісії були обізнані про контакт лікаря з пацієнтом [PERSON] , то в даному випадку, питання про ймовірне інфікування лікаря пацієнтом було досліджено спеціальною комісію, про що зазначено в акті, вказаний акт був підписаний всіма членами комісії, та не містить заперечень стосовно викладених обставин та висновків. В ході розгляду справи судом не було встановлено суттєвих порушень порядку проведення розслідування гострого професійного захворювання, які могли б вплинути на висновок зроблений комісією, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, а тому відмовляє в його задоволенні.

Outcome: dismissed