Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-12 00:00:00

Орган опіки та піклування Боратинської сільської ради звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування вимог вказує, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] . До вісімнадцяти років піклувальником відповідача була її бабуся [PERSON] , оскільки вона була позбавлена батьківського піклування. [PERSON] перебуває на обліку позивача по причині невиконання батьківських обов`язків по відношенню до малолітньої доньки. Матір дитини неодноразово залишала її на бабусю, а сама проживала окремо у співмешканця. 11 липня 2022 року вона остаточно залишила дитину. Малолітня [PERSON] є дитиною з інвалідністю, має діагноз дитячий церебральний параліч, подвійна геміплегія, та потребує постійного лікування. [INFO] відповідач народила другу дитину, однак відмовилась забирати її з пологового будинку. Фактично, дитина залишилась без законних представників та засобів до існування, оскільки матір не виконує батьківські обов`язки. На підставі наведеного, позивач просить суд, позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітньої [PERSON] та передати дитину для подальшого влаштування до сімейних форм виховання. Представник позивача до початку судового засідання подала до суду заяву про слухання справи без її участі, в якій позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явилась, в письмовій заві від 13 грудня 2022 року позовні вимоги визнала у повному обсязі, розгляд справи просить здійснювати без її участі. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов наступних висновків. Статтею 150 СК України встановлено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Згідно зі ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.9). Реєстрація народження дитини була проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а.с.10-12). Із висновку Органу опіки та піклування Боратинської сільської ради № 326 від 29 вересня 2022 року, вбачається, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню малолітньої дитини (а.с.6-8). Малолітня [PERSON] є дитиною з інвалідністю, має діагноз дитячий церебральний параліч, подвійна геміплегія, та потребує постійного лікування (а.с.20-21). Мати дитини не приймає участі у вихованні дитини, обов`язки по догляду за дитиною переклала на бабусю, використовує кошти дитини на власні потреби (а.с.19-20). Відповідно до постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 вересня 2022 року відповідач було притягнута до відповідальності за ч. 2 ст. 184 КУпАП (а.с.23-25). Наведені обставини свідчать про те, що [PERSON] як матір неповнолітньої дитини свідомо ухиляється від її виховання, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, її навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, матеріально не забезпечує. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду N 20 ( v0020700-08 ) від 19.12.2008 року ) роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. За приписами ч. 1 ст. 76, ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідач жодних доказів на спростування доводів позивача не надала, визнала позовні вимоги та просила їх задовольнити, що свідчить про її байдуже ставлення до дитини. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про систематичне ухилення відповідачем від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання малолітньої доньки, що виразилась у її свідомому ухиленні від батьківських обов`язків по забезпеченню дитини та участі у її вихованні, відповідно до цього, позовні вимоги, щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав є підставними та підлягають до задоволення. У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», виходячи з положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір в загальному розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved