Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що [INFO] померла [PERSON] , яка за час свого життя взяла в нього у борг грошові кошти та не повернула останні. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, а саме: квартира [ADDRESS] . Як кредитор померлої [PERSON] він звернувся до нотаріуса у м.Києві для заведення спадкової справи та нотаріусом йому було повідомлено, що після померлої [PERSON] вже було заведено спадкову справу №19/2019 та, що згідно спадкового реєстру [PERSON] за життя було складено заповіт від 08.08.2019 року на користь [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мазур Я.В. Також позивач зазначив про те, що за життя [PERSON] хворіла на злоякісне новоутворення легенів, тривалий час проходила хіміотерапію, їй призначались сильнодіючі наркотичні знеболювальні препарати за декілька місяців до її смерті. А, так як заповіт нею було складено за шість днів до смерті, [PERSON] , безумовно перебувала під дією сильнодіючих препаратів, які знижують свідомість та позбавляють об`єктивно оцінювати дійсність. Посилаючись на вказані обставини, а також враховуючи складання заповіту на користь [PERSON] , яка є сторонньою для родичів померлої особою, позивач просив визнати складений [PERSON] заповіт недійсним, оскільки остання на момент його складання не усвідомлювала значення своїх дій та не керувала ними. В наданому відзиві представник відповідачки зазначив, що із викладених у позовній заяві обставин відповідачка визнає факт онкологічного захворювання [PERSON] та її лікування у зв`язку із таким захворюванням, посвідчення нотаріусом заповіту [PERSON] та її смерті, які самі по собі не є підставою для визнання заповіту недійсним. Відповідачка не визнає, що була сторонньою для [PERSON] особою та, що на момент складання заповіту остання не усвідомлювала значення своїх дій та її волевиявлення не було вільним, а також отримання [PERSON] в борг грошових коштів від позивача. З позовної заяви не вбачається, що позивач є стороною заповіту, заінтересованою особою та має правові підстави звертатись до суду з вимогою про визнання заповіту недійсним. Відповідачка знаходилась із [PERSON] у близьких дружніх стосунках заздалегідь до хвороби та смерті останньої. Також відповідачці відомо, що у [PERSON] не було жодної потреби брати у борг грошові кошти у позивача та у разі оформлення зазначеної позики розпискою або іншим документом [PERSON] їй би про це розповіла. Остання у спілкуванні із відповідачкою ніколи не згадувала про [PERSON] . На її думку почерк в розписці візуально відрізняється від почерку [PERSON] . Факт написання розписки [PERSON] може бути спростований висновком судової почеркознавчої експертизи. Зі смертю позичальника зобов`язання щодо повернення боргу включаються до складу спадщини, а строки пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців позичальника та порядок задоволення цих вимог регламентується ст.ст.1281,1282 ЦК України. Таким чином, судовий спосіб захисту порушеного права кредитора полягає у пред`явленні до спадкоємців позову про накладення стягнення на майно, яке було передано їм в натурі. Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 10.02.2020 року було відкрито провадження по справі та призначено останню до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні. Протокольною ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 23.02.2021 року було закрито підготовче провадження по справі та призначено останню до розгляду по суті в судовому засіданні. Ухвалою від 23.11.2021 року позову заяву було залишено без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 08.06.2022 року ухвалу Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 23.11.2021 року було скасовано та справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Протокольною ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 22.12.2022 року було відмовлено в задоволенні клопотання позивача про призначення по справі посмертної судової психіатричної експертизи. Згідно п.п.1-3 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою. Частиною 3 ст.131 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, позивач, як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку належним та безстороннім судом. При цьому, право на такий розгляд має як позивач, так і відповідач. Суд враховує, що позивач, як ініціатор спору, був обізнаний про відкриття провадження за його позовом 10.02.2020 року та про призначення його до розгляду судом. Останньому судом направлялись судові повістки-повідомлення за адресою проживання засобами поштового зв`язку та за допомогою СМС-повідомлень, за адресами та номером мобільного телефону, зазначеними позивачем у поданих заявах. Проте, після відкриття провадження по справі та станом на 22.12.2022 року, тобто на протязі більш ніж двох з половиною років, позивач до суду жодного разу не з`явився, про поважність причин своєї неявки не повідомив. Повноваження представника позивача - адвоката Хейлика В.В., згідно договору про надання правової допомоги від 17.07.2020 року, припинились 31.12.2020 року, а повноваження адвоката Галабурди Н.А. відповідно до договорів про надання правової допомоги - 31.12.2021 року. Доказів укладання нових договорів із вказаними представниками або іншим представником позивачем суду не представлено та їх участь у розгляді даної справи не забезпечено. В свою чергу відповідачка або її представник регулярно з`являлись майже в кожне судове засідання та наполягали на вирішенні спору судом. За вказаних обставин, враховуючи, що підготовчі дії по справі було проведено за участі представника позивача, після призначення справи до розгляду по суті в судовому засіданні 27.09.2021 року заслухано вступне слово представника останнього, а також враховуючи неодноразову неявку в судові засідання позивача, що призводить до затягування розгляду справи, в той час як сторона відповідача постійно з`являється в судові засідання та має право на остаточне вирішення ініційованого позивачем спору в судовому порядку, суд вважає за можливе провести подальший розгляд справи по суті за відсутності сторони позивача за наявними у справі матеріалами. Також, з огляду на положення ст.211 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності третьої особи, якою було подано заяву про розгляд справи без її участі. Перевіривши доводи, викладені в позовній заяві та у вступному слові представника позивача, заслухавши пояснення представника відповідачки, який в судовому засіданні 22.12.2022 року просив відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у поданому раніше відзиві, а також дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, зокрема копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] . За життя останньою було складено заповіт, посвідчений 08.08.2019 року за реєстровим №3052 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мазур Я.В., згідно якого [PERSON] на випадок своєї смерті призначила [PERSON] , [INFO] , спадкоємцем належного їй нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] , приватним нотаріусом Мазур Я.В. було відкрито спадкову справу №19/2019. Згідно витребуваної судом копії матеріалів зазначеної вище спадкової справи вбачається, що 21.08.2019 року до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом після по мерлої [PERSON] , звернулась [PERSON] 11.09.2019 року до нотаріуса звернулась [PERSON] , як мати померлої [PERSON] , із заявою про прийняття спадщини відповідно до ст.1241 ЦК України, як непрацездатна матір померлої, що має право на обов`язкову частку у спадщині незалежно від змісту заповіту, а також із заявою про прийняття спадщини за законом в частині, що не охоплена заповітом. 24.01.2020 року [PERSON] звернулась до нотаріуса із заявою в порядку ч.6 ст.1273 ЦК України про відкликання поданих 11.09.2019 року заяв та із заявою про відому від обов`язкової частки у спадщині. Крім того, 05.12.2019 року нотаріусом було зареєстровано претензію-вимогу [PERSON] до спадкоємців майна боржника-спадкодавця [PERSON] . Згідно вказаної претензії та долученої до неї розписки від 19.07.2018 року, [PERSON] було надано в позику [PERSON] в день складання розписки грошові кошти в сумі 17000 доларів США, зі строком повернення 19.07.2019 року. Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1257 ЦК України передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5,6 ст.203 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч.1-3,5,6 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Частиною 1 ст.225 ЦК України встановлено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тобто, ст.15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. В пред`явленому позові позивач посилався на те, що за життя [PERSON] згідно розписки від 19.07.2018 року отримала від нього в борг грошові кошти в сумі 17000 доларів США. Заявляючи вимогу про визнання недійсним заповіт складеного [PERSON] та посвідченого нотаріусом 08.08.2019 року, позивач посилався на те, що за життя [PERSON] мала онкологічне захворювання, в зв`язку із яким тривалий час проходила хіміотерапію, їй призначались сильнодіючі наркотичні знеболювальні препарати за декілька місяців до її смерті. З огляду на це, враховуючи складання заповіту за шість днів до смерті, на користь сторонньої особи, позивач вважав, що на момент складання заповіту [PERSON] не усвідомлювала значення своїх дій та не керувала ними. Поряд з цим, суд враховує, що позивач не є спадкоємцем за законом чи за заповітом або особою, яка має на обов`язкову частку у спадщині після померлої [PERSON] . Будь-яких обставин та відповідних доказів на підтвердження того, що внаслідок складання заповіту від 19.07.2018 року було порушено його права не навів. Оскільки позивач не є особою, яка має право на спадкування майна після померлої [PERSON] , в даному випадку, як кредитор померлого спадкодавця, він має право на захист своїх інтересів відповідно до ст.ст.1281,1282 ЦК України, шляхом пред`явлення вимоги до спадкоємців [PERSON] , які зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину, шляхом одноразового платежу. Відповідна претензія-вимога позивачем була пред`явлена в рамках спадкової справи після померлої [PERSON] . У разі відмови від одноразового платежу, позивач відповідно до ст.1282 ЦК України також має право на задоволення свої вимог в судовому порядку за відповідним позовом про звернення стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. З урахуванням вищенаведеного, оскільки позивачем не доведено факту порушення його прав та інтересів внаслідок складання [PERSON] заповіту від 19.07.2018 року та, відповідно, підстав для його оспорювання, в задоволенні позову слід відмовити. В зв`язку із відмовою в задоволенні позову, понесені позивачем по справі судові витрати у вигляді сплаченого судового збору, покладаються на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed