Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-15 00:00:00

І. Стислий виклад позицій заявника та заінтересованої особи: [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт його постійного проживання, у його будинку [ADDRESS] , із спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , на час відкриття спадщини, яка відкрилася із настанням його смерті [INFO] . Свої вимоги мотивує тим, що рідним братом його матері [PERSON] , [INFO] , був [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Останній був зареєстрований та проживав в [ADDRESS] . [PERSON] жив сам, не був одружений та не мав дітей. У зв`язку із поганим фізичним станом та немічністю через похилий вік, осінню 2017 року, він забрав його до себе до дому, щоб доглядати за ним та надавати всю необхідну допомогу. Надалі вони проживали спільно, мали взаємні права та обов`язки, були пов`язані спільним побутом, у них були спільні витрати. [INFO] [PERSON] помер, він належно організував його похорони та організував поминальний обід. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, однак, знаючи те, що він є племінником померлого і доглядав його до смерті, вважав, що спадщину прийняв. Проте, звернувшись до нотаріуса з метою оформлення спадщини, отримав відмову, оскільки ним не було надано доказів прийняття спадщини. Встановлення факту постійного проживання має юридичне значення, оскільки надасть змогу реалізувати його право на оформлення спадщини після смерті [PERSON] у встановленому законом порядку. Іншого шляху встановити факт постійного проживання ніж через суд, немає. Заявник [PERSON] та його представник - адвокат Дуткевич М.В. в судовому засіданні заяву підтримали, просили її задовольнити, надали пояснення аналогічні викладеному обґрунтуванню у ній. Представник заінтересованої особи: Вигодської селищної ради в судове засідання не з`явився, однак подав клопотання, згідно з яким не заперечує щодо задоволення заяви, та просить розгляд справи проводити за відсутності представника селищної ради (а.с. 31). ІІ. Заяви та клопотання заявника та заінтересованої особи, процесуальні дії у справі: 23 листопада 2022 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу за правилами окремого провадження з викликом заявника та заінтересованої особи. Задоволено клопотання заявника [PERSON] про виклик свідків. 02 грудня 2022 року від представника заінтересованої особи надійшла заява, в якій Вигодська селищна рада не заперечує проти задоволення вимог заявника та визнає їх. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом: [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 16). Померлий [PERSON] був рідним дядьком [PERSON] . Це підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 20.01.1966, де його матір`ю записана [PERSON] (а.с. 15). [PERSON] мала дошлюбне прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 17.11.1999 (а.с. 13). Зі копії свідоцтва про народження виданого повторно [PERSON] серії [NUMBER] від 23.11.2021 вбачається, що її батьками були: [PERSON] та [PERSON] . Батьками [PERSON] були: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією архівної довідки (а.с. 12). Тобто, [PERSON] та [PERSON] були рідними братом та сестрою. Згідно із довідкою старости Сенечівського старостинського округу Вигодської селищної ради Рошка С. від 17.10.2022 №334 (а.с. 17), [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] був зареєстрований за адресою [ADDRESS] . В даному будинку проживав сам. Відповідно до Інформаційної довідки із Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №70462612 від 28.10.2022 (а.с. 18), інформація за параметрами запиту « [PERSON] , дата смерті: [INFO] », відсутня, що вказує на те, що до нотаріуса з відповідними заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався. Згідно із повідомленням приватного нотаріуса Дуткевич О.Я. від 28.10.2022 №190/01-16 (а.с. 19), оформити спадщину після смерті дядька [PERSON] у [PERSON] немає можливості, оскільки з наданих документів не вбачається прийняття ним спадщини. Спадкова справа після смерті [PERSON] не відкривалася. Будучи допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] суду показали, що померлий [PERSON] через похилий вік та немічність до дня своєї смерті проживав в свого племінника [PERSON] в його будинку. Останній здійснював за ним постійний догляд. З показів свідків судом встановлено, що померлий [PERSON] був дядьком заявника [PERSON] , проживали вони разом в будинку останнього. ІV. Оцінка суду: суд, вислухавши заявника та його представника, проаналізувавши їх доводи, враховуючи позицію представника заінтересованої особи, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, долучені на обґрунтування заяви, покази свідків, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Статтею 2 Цивільно процесуального кодексу України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як визначено в ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у\~судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як вбачається з роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно із ст. 318 ЦПК України, у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено, зокрема, який факт заявник просить встановити та з якою метою. Мета встановлення факту - це ті наслідки, настання яких бажав би заявник. Згідно з абз. 2 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30.05.2018 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Як передбачено ст. 318 ЦПК України, у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено, зокрема, який факт заявник просить встановити та з якою метою. Мета встановлення факту - це ті наслідки, настання яких бажав би заявник. Для заявника [PERSON] встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини має юридичне значення, оскільки дозволить реалізувати йому право на прийняття спадщини, як спадкоємця у встановленому законом порядку. Тобто, фактично метою заявника при зверненні до суду є встановлення факту його постійного проживання, як спадкоємця, зі спадкодавцем на час відкриття спадщини для подальшого оформлення прав на спадкове майно в нотаріальному порядку на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Судом встановлено, що померлий [PERSON] , хоча і не був зареєстрований, однак до дня своєї смерті [INFO] фактично проживав з [PERSON] за місцем реєстрації останнього. [PERSON] вважав, що, проживаючи постійно зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, тим самим прийняв спадщину. Інших спадкоємців, в тому числі які б прийняли спадщину після смерті [PERSON] , немає. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1220; ч. 1 ст. 1221 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи, а місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Із роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», слідує, що виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст. 1270 ЦК України). Як визначено в до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України). Проте, в даному випадку для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно із ч. 1, 6 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. Згідно з положеннями ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце проживання це, зокрема житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а місце перебування - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік. Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Згідно з пп. 4.10 п. 4 глава 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (положення п. 2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13). Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як визначено в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини, тобто, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] до дня смерті останнього проживали в його будинку, розташованого за адресою [ADDRESS] . В 2017 [PERSON] через похилий вік та неможливість забезпечити себе самостійно переїхав до [PERSON] без зміни реєстрації свого місця проживання, який сумлінно доглядав за ним, піклувався, забезпечував усім необхідним, у тому числі ліками та харчування, а також брав на себе усі витрати, пов`язані з побутом. З огляду на викладене, виходячи з інтересів особи щодо захисту її права на спадкування, зважаючи на те, що заявник немає іншої можливості, крім в судовому порядку, встановити факт постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, суд вважає, що дана заява підлягає задоволенню, оскільки вимога її законна, обґрунтована та підтверджена доказами, які в свою чергу є послідовними та логічними, а тому не викликають сумніву в їх правдивості. Встановлення факту постійного проживання заявника зі спадкодавцем на час відкриття спадщини надасть змогу реалізувати своє право на оформлення спадщини після смерті останнього у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення по справі в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ст.ст. 15, 29, 1216, 1217, 1218, 1220, 1221, 1223, 1258, 1261, 1268, 1270, ЦК України, ст.ст. 2, 13, 76-81, 229, 293, 294, 315, 318 ЦПК України, ст.ст. 2, 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 № 1382-IV,\~пп. 4.10 п. 4 глава 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 та

Outcome: approved