Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив суд: визнати його, [PERSON] , батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] ; внести зміни до актового запису про народження [PERSON] , [INFO] , складеного Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, виключивши з нього відомості про батька [PERSON] , та зазначити його батьком дитини - [PERSON] . Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 27 вересня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №790. Однак, стосунки між ними не склались, з 2015 року [PERSON] та [PERSON] мешкають однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. [INFO] [PERSON] народила сина [PERSON] . Оскільки на момент народження дитини вона перебувала в офіційно зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , при складанні актового запису про народження дитини органом державної реєстрації актів цивільного стану саме його зазначили батьком дитини. Насправді біологічним батьком дитини є [PERSON] , про що усім добре відомо: мати дитини [PERSON] визнає той факт, що саме він є біологічним батьком дитини, а [PERSON] - не оспорює цього. Раніше оскаржити актовий запис про народження дитини в частині відомостей про батька він не міг з огляду на складнощі у матеріальному становищі. Ухвалою суду від 15 лютого 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження, з призначенням підготовчого судового засідання (а.с.27-28). Позивач [PERSON] та відповідачі [PERSON] , [PERSON] правом на участь в підготовчого судовому засіданні не скористались, подавши заяви, кожен окремо, про розгляд справи за їх відсутності. Позивач пред`явлені вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні (а.с.19), відповідачі - позов визнали (а.с.20, 21). Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Саксаганського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про свою участь у справі не заявив, будучи неодноразово повідомленими належним чином, причини неявки суду не відомі. Заяв про відкладення підготовчого судового засідання, письмових пояснень щодо заявлених вимог від нього суду не надходило. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Процесуальні дії судом не вчинялись, заходи забезпечення позову/доказів, зупинення/відновлення провадження не застосовувались. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, враховуючи позицію сторін, визнання відповідачами позову на стадії підготовчого провадження у справі, що не суперечить закону та не порушує права і свободи інших осіб, у тому числі малолітнього [PERSON] , суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження на підставі ч.3 ст.200, ст.206 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, враховуючи позицію сторін, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 27 вересня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ) було укладено шлюб, зареєстрований Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, зроблено актовий запис №790. Як слідує з інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 грудня 2020 року, яке набрало законної сили 05 січня 2021 року, у справі №214/6482/20 (2/214/2905/20) за позовом [PERSON] шлюб між нею та [PERSON] розірвано. У період перебування їх в шлюбних стосунках, [PERSON] народила двох дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Як слідує зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 25 грудня 2014 року (а.с.4), батьками [PERSON] зазначені: мати - [PERSON] , батько - [PERSON] , обидва - громадяни України. Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області складено актовий запис про народження дитини за №1274 від 25 грудня 2014 року, відомості про батька зазначено у порядку ст.133 СК України. Натомість, в ході судового розгляду встановлено, що перебуваючи в шлюбі із [PERSON] , відповідач [PERSON] перебувала в близьких стосунках із [PERSON] - позивачем у справі, від якого народила сина [PERSON] , [INFO] . Вказана обставина не оспорювалась відповідачами, про що свідчить подання ними заяв про визнання позовних вимог [PERSON] . Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] вказував, що саме він є біологічним батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] . Оскільки кровне споріднення між [PERSON] та малолітнім [PERSON] , [INFO] , відсутнє, а він лише формально зазначений батьком дитини, тому позивач має намір підтвердити своє батьківство в судовому порядку. Відповідно до ст.55 Конституції України, ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Визнання батьківства - це волевиявлення особи, яка вважає себе батьком дитини і це одне з найактуальніших питань у сімейному праві України, адже факт походження дитини від даного чоловіка спричиняє необхідність виконання обов`язків батька, визначених українським законодавством. За загальним правилом, у випадку, коли мати і батько перебувають між собою у зареєстрованому шлюбі, презюмується, що дитина походить від подружжя. У випадку, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, відповідно до ч.2 ст.125 СК України походження дитини від батька визначається або за спільною заявою матері та батька дитини, або за рішенням суду. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст.128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст.53 КпШС України , суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі, встановленим ч.1 ст.58 Конституції України, норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. При розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 01 січня 2004 року, суд має вирішувати відповідно до норм ч.2 ст.128 СК України на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням вимог закону. До цього також зводяться правові позиції Верховного Суду України, викладені в постанові від 25.02.2015 року у справі № 6-20цс15 та п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року. Оскільки спірні правовідносини між сторонами щодо встановлення батьківства виникли у відношенні [PERSON] , який народився [INFO] , тому в даному випадку при вирішенні спору судом застосуванню підлягають відповідні правові норми СК України, з урахуванням всіх доказів в їх сукупності, що достовірно підтверджують визнання батьківства саме за [PERSON] . Згідно зі ст.52 Конституції України, діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Ніяких моральних та правових обмежень будь-які діти не знають. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державними органами реєстрації актів цивільного стану в установленому законом порядку. Це положення ст.121 СК України, звичайно ж, стосується як дітей, народжених у шлюбі, так і дітей, народжених особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі (народжені поза шлюбом). Отже, визначення походження дитини є підставою виникнення прав та обов`язків матері, батька і дитини (дітей). Розділом ІІІ глави 12 Сімейного кодексу України передбачений порядок визначення походження дитини, який можливо розподілити на визначення походження дитини, яка зачата і (або) народжена у шлюбі та визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою. Згідно з ч.1 ст.129 СК України, особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. Специфікою таких справ є те, що батьківство чоловіка матері дитини презюмується, а тому він не зобов`язаний доводити своє батьківство. Таким чином тягар доведення свого батьківства, тобто спростування презумпції шлюбного батьківства, лежить на позивачеві, а мати дитини має право брати участь у справі виключно як третя особа на стороні відповідача. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] , будучи матір`ю [PERSON] , не заперечувала той факт, що перебувала в близьких стосунках з [PERSON] , який фактично є біологічним батьком народженої нею дитини. Хоча судово-генетична та судово-імунологічна експертизи у цій справі не проведені та можливість їх призначення є виключеною з огляду на неодноразові неявки учасників справи після подання ними заяв про розгляд справи за їх відсутності, незаявлення клопотання про призначення такої експертизи, однак з огляду на визнання відповідачами позовних вимог, на переконання суду походження малолітнього [PERSON] від [PERSON] є встановленим з підтвердженням належними і допустимими доказами, зокрема: сумісне проживання [PERSON] та [PERSON] , визнання позивачем дитини своєю та не заперечування цього факту відповідачами. Такі висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 16 травня 2018 року у справі №591/6441/14-ц. За даних обставин суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог в частині визнання [PERSON] біологічним батьком [PERSON] , [INFO] . Щодо похідної позовної вимоги про внесення змін до актового запису про народження дитини, суд виходить з такого. Статтею 145 СК України визначено, що прізвище дитини визнається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Як передбачено ч. 5 ст.148 СК України у разі заперечення одним з батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов`язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини. Як зазначив позивач у позові, реєстрація народження дитини відбулась в порядку ст.133 СК України в період перебування [PERSON] у шлюбі із [PERSON] за їх спільним прізвищем « [PERSON] ». Оскільки мова йде про визнання батьком дитини [PERSON] і суд вбачає підстави для цього, слушним буде та відповідатиме інтересам дитини, на думку суду та з огляду на відсутність заперечень з боку матері дитини [PERSON] внести зміни до актового запису про народження [PERSON] , зазначивши у відомостях про батька « [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, громадянство - Україна, адреса проживання: [ADDRESS] », виключивши відповідні відомості про батька [PERSON] , а також змінити по-батькові дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] ». У зв`язку з цим позовні вимоги в цій частині також слід задовольнити. З огляду на відсутність клопотання позивача про зміну прізвища, імені, дати й місця народження дитини, а також враховуючи, що природне право людини точно знати дату та місце свого народження не повинно порушуватися без ґрунтовних підстав, тому відомості в актовому записі в цій частині підлягають залишенню без змін. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно зі ст.142 ЦПК України, суд враховує ухвалення рішення на користь позивача у зв`язку з визнанням відповідачами позову, а тому вважає за необхідне повернути позивачеві 50% судового збору, сплаченого при поданні позову за рахунок коштів з Державного бюджету України, що становить 420 грн. 40 коп., а інші 50% судового збору (420 грн. 40 коп. відповідно) - стягнути з відповідачів, кожного окремо в рівних частках, на користь позивача, тобто по 210 грн. 20 коп. Вимог про відшкодування інших процесуальних витрат із їх підтвердженням відповідними доказами, позивач не заявляв.

Outcome: approved