Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідача 18 993. 17 грн. інфляційних втрат та 6 083, 85 грн. річних в зв`язку з невиконанням рішень суду. Посилається в позові на те, що 17 листопада 2013 року між ним та відповідачем був укладений договір про надання спортивних послуг. Всупереч вимогам закону відповідач протягом тривалого часу умов договору не виконував, що змусило його звернутися до суду. Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 02 лютого 2017 року стягнуто з відповідача на його користь 43 800. 00 грн. 09 червня 2016 року Голосіївським РВДВС міста Київ ГТУЮ у м.Києві було відкрито виконавче провадження ВП № 54095744 з виконання рішення суду, однак до цього часу воно залишається не виконаним. Крім того, рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 07 червня 2017 року з відповідача на його користь стягнуто 4 000, 00 грн. в відшкодування матеріальної та моральної шкоди. 18 липня 2017 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження ВП № 54317595, а 26 лютого 2019 року вказані виконавчі провадження об`єднані в зведене виконавче провадження № 58487765. Станом на день звернення до суду заборгованість відповідача перед ним склада 47 800, 00 грн. На момент його звернення до суду розрахунок інфляційних втрат та річних по стягнутих за рішенням суду сумах становить: - 43 800. 00 грн. - 1 560 днів прострочення; 17 652. 95 грн. інфляційних втрат та 471, 60 грн. річних, а всього 23 265, 35 грн. - 4 000, 00 грн.- 1 435 днів прострочення; 1 340, 22 грн. інфляційних втрат; 471, 45, 00 грн. річних, а всього 1 811, 67 грн. Загальна сума заборгованості становить 25 077, 00 грн. Виходячи з цього, просить задовольнити позов. Ухвалою суду від 09 серпня 2021 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідно до зворотнього поштового відправлення копія позовної заяви з додатками відповідачем не отримана, повернута до суду в зв`язку з відсутністю підприємства за зазначеною адресою. Відповідачу був наданий строк для надання відзиву. На день ухвалення рішення відповідач своїм правом не скористався, відзив на позов не подав. Виходячи з цього, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними в справі доказами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим. Згідно з ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Судом встановлено, що 17 листопада 2013 року між сторонами був укладений договір про надання спортивних послуг. Умови договору відповідачем виконані не були. Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 02 лютого 2017 року з відповідача на користь позивача стягнуто 43 800, 00 грн. пені. 09 червня 2016 року Голосіївським РВДВС міста Київ ГТУЮ у м.Києві було відкрито виконавче провадження ВП № 54095744 з виконання рішення суду. Крім того, рішенням Голосіївсього районного суду м.Києва від 07 червня 2017 року з відовідача на користь позивача сягнуто 4 000, 00 грн. вартості послуг за умовами договору. 18 липня 2017 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження ВП № 54317595. Постаноовю державного виконавця від 26 лютого 2019 року вказані виконавчі провадження об`єднані в зведене виконавче провадження № 58487765. / а.с. 8 - 14; 19 - 30 / Звертаючись до суду позивач зазначив, що рішення суду до цього часу відповідачем не виконані. Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Підстави припинення зобов`язання визначені гл. 50 ЦК України. Частиною 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч.2 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові Великої Палати справі №686/21962/15-ц від 16 травня 2018 року, стаття 625 ЦК України розміщена в розділі "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, відтак визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, незалежно від підстав їх виникнення. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. З приведеного позивачем розрахунку вбачається, що на момент його звернення до суду розрахунок інфляційних втрат та річних по стягнутих за рішенням суду сумах становить 25 077. 00 грн., в тому числі по рішенню суду від 02 лютого 2017 року - 17 652. 95 грн. інфляційних втрат та 471, 60 грн. річних, а всього 23 265, 35 грн. По рішенню суду від 07 червня 2017 року - 1 811, 67 грн., в тому числі 1 340, 22 грн. інфляційних втрат та 471, 45, 00 грн. річних. Відповідач, не подавши відзиву на позов, приведений позивачем розрахунок не спростував, свого розрахунку не подав. З урахуванням цього суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, а суму до стягнення доведеною. Відповідно до ч.ч.1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у поряку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.4 Закону України « По судовий збір» за подання до суду пзовної заяви майнового характеру фізичною особою, розмір судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0.4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів. Відповідно до Закону України « Про Державний бюджет на 2021 рік» прожитковий мінімум з 01 січня 2021 року був встановлений у розмірі 2270. 00 грн. Таким чином, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 908, 00 грн. судового збору.

Outcome: approved