Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-07 00:00:00

03.10.2022 до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Оратівської селищної ради Вінницького району Вінницької області про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. Позов обґрунтовано тим, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , [INFO] , який до дня смерті проживав без реєстрації у [ADDRESS] , який похоронений на місцевому кладовищі та заповіту не залишав. [INFO] померла мати [PERSON] , баба позивача, [PERSON] , [INFO] , яка до дня смерті проживала та була зареєстрована у [ADDRESS] , та яка залишила заповіт, посвідчений Рожичнянською сільською Радою народних депутатів Оратівського району Вінницької області 03.02.2002, реєстровий № 11, на все спадкове майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі на все те, що на день смерті їй буде належати і на що вона за законом матиме право, заповіла своєму синові, батькові позивача, [PERSON] . Осіб, які мають право на обов`язкову долю у спадщині, після смерті [PERSON] , в порядку ст. 535 ЦК УРСР в ред. 1963 року, та інших спадкоємців першої черги за законом, згідно ст. 529 ЦК УРСР в ред. 1963 року, окрім [PERSON] , немає. Батько позивача, [PERSON] , фактично прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON] шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном і помер, однак не встиг її переформити за час свого життя, а тому позивач претендує на спадкове майно в порядку ст. 1276 ЦК України. Зокрема, після смерті баби залишилось фактично прийняте [PERSON] , але не оформлене спадкове майно, що складається з земельної частки (паю), розташованої на території Оратівської селищної ради Вінницького (раніше Оратівського) району Вінницької області за межами населеного пункту площею 2,99 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право на яку посвідчено сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0234400, виданого 17.12.1996 Оратівською районною державною адміністрацією Вінницької області. Спадкова справа до майна померлої баби не заведена. За вказаних обставин виникла необхідність у судовому порядку встановити факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] та визнати за позивачем право на земельну частку (пай) площею 2,99 га, розташованої на території Оратівської селищної ради Вінницького району Вінницької області за межами населеного пункту, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0234400 виданого 17.12.1996 Оратівською районною державною адміністрацією Вінницької області, в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою суду від 10.10.2022 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 01.11.2022. Судове засідання, призначене на 01.11.2022, не відбулось та було відкладено на 10.11.2022, у зв`язку з неявкою сторін. Ухвалою суду від 10.11.2022 року відкладено розгляд цивільної справи № 141/463/22 на 24.11.2022, у зв`язку із повторним витребуванням у Оратівської державної нотаріальної контори Вінницької області інформацію щодо відкриття спадкової справа після смерті [PERSON] . Ухвалою суду від 24.11.2022 закрито підготовче провадження у справі № 141/463/22 за позовом [PERSON] до Оратівської селищної ради Вінницького району Вінницької області про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, призначено справу до судового розгляду по суті на 08.12.2022. Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового розгляду справи у встановленому законом порядку, в судове засідання 08.12.2022 не з`явилась. При цьому, 29.11.2022 на адресу суду надійшла заява позивача про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Оратівська селищна рада Вінницької області будучи належним чином повідомленою про час, день та місце розгляду справи, в судове засідання 08.12.2022 не з`явилася, повноважного представника до суду не направила. При цьому, 17.10.2022 до суду надійшла заява селищного голови Г. Лошак № 2311/04-02 від 14.10.2022 про розгляд справи без участі представника селищної ради, при вирішенні заявлених вимог покладається на розсуд суду. Від сторін надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 211 ЦПК України, у зв`язку з чим в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши подані документи і матеріали даної справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народилася [INFO] . Відповідно до сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0234400, [PERSON] належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Рожичнянське», розміром 2,99 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Згідно довідки № 1-405 від 11.12.2019, виданої виконавчим комітетом Оратівської селищної ради Вінницької області, відповідно до сертифіката на право на земельну частку (пай), виданого на ім`я [PERSON] Оратівською районною державною адміністрацією Вінницької області 04.10.1996, площа земельної частки (паю) становить 3,32 га в умовних кадастрових гектарах, а згідно технічної документації із землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) з виготовленням державних актів на право власності на земельні ділянки власникам сертифікатів колишнього КСП «Рожичнянське» с. Рожична на території Рожичнянської сільської ради Оратівського району Вінницької області, виготовленої ТзОВ «Сплайн-В» та затвердженої Оратівською районною державною адміністрацією від 28.04.2005, земельна ділянка [PERSON] знаходиться під № 255 площею 2,6585 га. Як убачається з Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 00024872711, сформованого 10 грудня 2019 року, відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України [PERSON] народився [INFO] , матір`ю записана [PERSON] . Відповідно до інформації з погосподарської книги Рожичнянської сільської Ради народних депутатів Оратівського району Вінницької області за 1986-1990 роки, том 5, [PERSON] , [INFO] , проживала разом із сином [PERSON] , [INFO] , який в подальшому вибув у Київську область. Також згідно довідок № 13-207 та № 13-208 від 26.09.2022, виданих Рожичнянським старостинським округом Оратівської селищної ради Вінницького району Вінницької області, відповідно до запису в домовій (господарській) книзі 2001-2005 років виконавчого комітету Рожичнянської сільської ради № 5, особовий рахунок № [NUMBER] , померла [PERSON] , яка народилася [INFO] в с. Оратівка Оратівського району Вінницької області, і на день смерті вересень 2002 року була зареєстрована і проживала по [ADDRESS] , та була похоронена на кладовищі в с. Оратівка. На день смерті [PERSON] за вказаною адресою осіб, які були зареєстровані та спільно проживали з спадкодавцем, не значиться. Малолітніх та неповнолітніх осіб, зареєстрованих та спільно проживаючих за вказаною адресою, не значиться. Як вбачається з листа Оратівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) № 225/16.18-111 від 27.12.2019, актовий запис про смерть на [PERSON] , [INFO] , по с. Рожична Оратівського району Вінницької області за 2002 рік в архіві Оратівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області відсутній. Згідно письмових свідчень [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована та проживає по [ADDRESS] , та [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована та проживає по [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] , до дня смерті проживала в с. Оратівка Оратівського району Вінницької області, дійсно померла [INFO] в с. Оратівка Оратівського району Вінницької області. Також спільно з [PERSON] до дня її смерті і на день її смерті проживав та вів спільне господарство її син [PERSON] , який помер [INFO] в с. Оратівка. Відповідно до заповіту від 03 лютого 2002 року, посвідченого сільським головою Рожичнянської сільської ради Оратівського району Вінницької області та зареєстрованого в реєстрі за № 11, (дублікат має силу оригіналу), [PERSON] , [INFO] , все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день смерті їй належить і на що вона за законом матиме право, в тому числі житловий будинок з по господарськими будівлями, який розташований в с. Оратівці Оратівського району Вінницької області, заповіла [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] в с. Оратівка Оратівського району Вінницької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , та про що 24.12.2007 в Книзі реєстрації смертей складено відповідний актовий запис за № 67. Згідно довідки № 1-404 від 11.12.2019, виданої Рожичнянським старостинським округом Оратівської селищної ради Оратівського району Вінницької області, відповідно до запису в домовій (господарській) книзі 1986-1990 років виконавчого комітету Рожичнянської сільської ради № 4, особовий рахунок № [NUMBER] , [PERSON] , який народився [INFO] в с. Оратівка Оратівського району Вінницької області, вибув в Київську область. Проживав без реєстрації по [ADDRESS] , помер [INFO] , та був похоронений на кладовищі в с. Оратівка. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народилася [INFO] , в графі «Батько» зазначено [PERSON] , в графі «Мати» зазначено [PERSON] . Згідно із свідоцтвом про шлюб [NUMBER] від 16.03.2013 року, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 16.03.2013, актовий запис № 2. Прізвище дружини після укладення шлюбу змінено на [PERSON] . Відповідно до заяви [PERSON] від 30.09.2022, засвідченої старостою Рожичнянського старостинського округу Оратівської селищної територіальної громади Вінницького району Вінницької області, [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] в установлені законом строки не прийняв, на неї не претендує, за продовженням строку для прийняття спадщини до суду звертатись не буде. Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 70708638 від 23.11.2022 року, інформація про відкриття спадкової справи після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , у Спадковому реєстрі відсутня. Оскільки позивач позбавлена можливості оформити свої спадкові права на спадщину в нотаріальному порядку, остання звернулась до суду із даним позовом про встановлення факту прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Визначаючись щодо встановлених обставин та спірних правовідносин, суд керується наступним. Щодо позовної вимоги про встановлення факту прийняття спадщини. Приписами п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. В силу ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 у справі "Голден проти Сполученого королівства") та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Відповідно до ч.1 ст. 524 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року, який діяв на час смерті [PERSON] , спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Часом відкриття спадщини, згідно із ст. 525 ЦК УРСР, визнається день смерті спадкодавця. Згідно з правовою позицією Верховного Суду, що зазначена у постанові від 25.03.2020 у справі №305/235/17, під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплаті податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5 (далі - Інструкція), яка діяла на час відкриття спадщини, передбачала, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього (пункт 113 Інструкції). Відповідно до статті 560 ЦК УРСР спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року за №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (з подальшими змінами та доповненнями) заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. У тому ж разі, коли всі необхідні документи були, але у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовлено, заінтересована особа може звернутись до суду не з заявою про встановлення факту прийняття спадщини, а зі скаргою на відмову вчинити нотаріальну дію. При вирішенні вимог про встановлення факту прийняття спадщини і місця її відкриття суд має виходити з положень статей 526 і 549 ЦК, згідно з якими місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місце знаходження майна або його основної частини. Діями ж, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подача ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття. Враховуючи встановлені судом обставини справи та докази, які містяться в матеріалах справи, суд доходить висновку, що [PERSON] , який помер [INFO] , прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] в с. Оратівка Оратівського району Вінницької області, оскільки він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, так як проживав разом із померлою, доглядав за будинком та господарством, а тому заява про встановлення факту прийняття спадщини підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 Цивільного кодексу України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 41 Конституції України закріплено також, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. У відповідності з ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 вказаної Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»). Ст.1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права». Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 цього Кодексу). Згідно ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Стаття 1270 ЦК України передбачає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. У разі, коли спір виникає у зв`язку з неможливістю документального оформлення права на спадщину, за відсутності спору про безпосереднє право на неї, спадкоємець може оскаржити відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій у судовому порядку. Крім того, як роз`яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину у порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Так, за наявності умов, передбачених ст. 49 Закону України «Про нотаріат», на нотаріуса покладається завдання, по-перше, відмовити у вчиненні нотаріальної дії, якщо вона суперечить вимогам чинного законодавства; по-друге, обґрунтувати своє рішення на підставі норм чинного законодавства. Згідно з п. 3 глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та ч. 4 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» відмова у вчиненні нотаріальної дії за загальним правилом здійснюється в усній формі, а у випадку наявності вимоги особи, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії, - виноситься відповідна постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Пленум Верховного Суду України у п. 23 постанови № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Положеннями ст. 5 Земельного кодексу України (1991 року) передбачалося, що земля може належати громадянам на праві колективної власності. Суб`єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. В результаті проведеної процедури паювання земель колективної власності передбачалася видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та проведення їх реєстрації відповідною районною державною адміністрацією. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) зокрема мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Отже, основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією, а також свідоцтво про право на спадщину або рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Як установлено судом та підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0234400 [PERSON] , яка померла [INFO] , належало право на земельну частку (пай) розміром 2,99 в умовних кадастрових гектарах. При цьому, батько позивача [PERSON] , який помер [INFO] в с. Оратівка Оратівського району Вінницької області, прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON] , в порядку ст. 549 ЦК УРСР, шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном. Поряд з цим, [PERSON] від прийняття спадщини після смерті баби [PERSON] відмовився. За вказаних обставин, суд, враховуючи норми чинного цивільного законодавства України на час виникнення спірних правовідносин, коло спадкоємців та склад спадкового майна після померлих [PERSON] та [PERSON] , і той факт, що [PERSON] за час свого життя отримала сертифікат серії ВН № 0234400 на право на земельну частку (пай) площею 2,99 в умовних кадастрових гектарах, а [PERSON] прийняв спадщину після її смерті, однак не встиг за час свого життя переоформити у встановленому законом порядку, а також приймаючи до уваги той факт, що задоволення позову не суперечить вимогам закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими, а тому підлягають задоволенню з метою захисту спадкового майнового права позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved