Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-07 00:00:00

15.08.2022 до суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 25375,00 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 27.12.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 16573-12/2020, який було підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить п.7 Кредитного договору, адреса, реквізити та підпис сторін. Відповідно до умов кредитного договору товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі, на умовах строкості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок товариства) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. Приймаючи умови кредитного договору, клієнт підтверджує, що ознайомлений з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватись. 11.08.2021 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №11082021, у відповідності до умов якого ТОВ «Інвеструм» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «Інвеструм» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників № 1 від 11.08.2021 до Договору факторингу № 11082021 від 11.08.2021 позивач набув права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором в розмірі 25375,00 грн, з яких: 7000,00 грн - сума заборгованості за тілом кредиту, 18375,00 грн - сума заборгованості за відсотками. Згідно п.3.9 Договору факторингу, у разі отримання коштів від боржників, органів Державної виконавчої служби в рахунок погашення заборгованості після дати підписання цього Договору, Клієнт зобов`язаний перерахувати ці кошти фактору протягом 3 (трьох) банківських днів з дати їх отримання (включно), на рахунок фактора, вказаний в розділі 10 даного договору. Таким чином, в разі сплати відповідачем коштів на рахунок первісного кредитора, вони були б перераховані на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ» та зараховані на погашення кредитної заборгованості. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 11.08.2021 позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. З метою досудового врегулювання спору, у зв`язку з істотними порушеннями відповідачем умов кредитного договору, позивачем, який набув права грошової вимоги, на адресу відповідача було направлено повідомлення про порядок погашення заборгованості по кредитному договору та включення персональних даних відповідача до бази персональних даних разом з вимогою про погашення загальної суми боргу. Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. А тому, у зв`язку з невиконанням відповідачем належним чином зобов`язань позивач просив стягнути на свою користь з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 16573-12/2020 в розмірі 25375,00 грн, з яких: 7000,00 грн - сума заборгованості за тілом кредиту, 18375,00 грн - сума заборгованості за відсотками та понесені судові витрати. Ухвалою суду від 19.08.2022 провадження у справі № 141/368/22 відкрито та з урахуванням вимог ст.274 ЦПК України розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлявся про розгляд справи, ухвалу суду від 19.08.2022 та позовну заяву з додатками отримав 22.08.2022, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. 09.09.2022 до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] на позовну заяву, відповідно до змісту якого відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначено, що позивачем до позову не долучено документу, який би свідчив про наявність у ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги до [PERSON] за договором про надання фінансового кредиту № 16573-12/2020 від 27.12.2020, а тому неможливо встановити, чи відбулось матеріальне правонаступництво за вказаним договором. Також відповідач [PERSON] не отримував жодного повідомлення про заміну кредитора у зобов`язанні, відтак не володіє інформацією щодо відступлень права вимоги, та до позовної заяви не долучено належного доказу нарахування процентів за користування коштами. Також 09.09.2022 до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про визнання пункту правочину недійсним. Зустрічний позов мотивовано тим, що пункт 4.3 договору про надання фінансового кредиту № 16573-12/2020 від 27.12.2020, який передбачає нарахування процентів за користування коштами поза межами строків кредитування є недійсним з підстав, передбачених ч.1 ст. 203 ЦК України та ч.1 ст. 215 ЦК України, оскільки суперечить положенням ст.ст. 625, 1054, 1050 ЦК України. Відтак [PERSON] просить визнати недійсним пункт 4.3 договору про надання фінансового кредиту № 16573-12/2020 від 27.12.2020, що укладений між ним та ТОВ «ФК» Інвеструм». 13.09.2022 від позивача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» надійшла відповідь на відзив, згідно якої позивач просить відзив у справі № 141/368/22 залишити без задоволення. Як вбачається зі змісту відповіді на відзив, право вимоги у ТОВ «ФК «ЄАПБ» виникло на підставі договору факторингу, укладеного 11.08.2021 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «ЄАПБ», який було укладено відповідно до вимог чинного законодавства України, яке діяло на момент укладання цього договору та реєстру боржників № 1 від 11.08.2021, в той час як відповідач не є стороною оспорюваного ним правочину та ним не доведено, які його права та законні інтереси порушені зазначеними правочинами. Окрім того, оскільки кредитний договір, укладений між [PERSON] та ТОВ «ФК «Інвеструм», договір відступлення прав вимоги № 11082021, укладений між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» у встановленому порядку недійсними не визнані, відтак і розрахунок заборгованості по кредитному договору вважається чинним. [PERSON] , ставлячи під сумнів розрахунок заборгованості, не позбавлений можливості самостійно звернутись до первісного кредитора для підтвердження або спростування доказів позивача, або подати власний розрахунок чи висновок експерта, складений на його замовлення. Стосовно неотримання боржником повідомлення про передачу права вимоги зазначає, що [PERSON] не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки первісного кредитора, які зазначені у кредитному договорі, та, окрім того, на даний час ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань, порушуючи при цьому умови кредитного договору та цивільне законодавство України в цілому. Ухвалою суду від 13.09.2022 об`єднано в одне провадження первісний позов ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором з зустрічним позовом [PERSON] до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» про визнання пункту правочину недійсним, здійснено перехід до розгляду справи № 141/368/22 за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 13.10.2022. 13.10.2022 від позивача за первісним позовом ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, відповідно до якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» просить у задоволенні зустрічної позовної заяви відмовити в повному обсязі, та задовольнити позов ТОВ «ФК «ЄАПБ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за № 16573-12/2020 від 27.12.2020. В обґрунтування відзиву зазначено, що зустрічна позовна заява подана з недотриманням вимог ст.ст. 175, 177 ЦПК України, у зв`язку з чим підлягає залишенню без руху, в порядку ч.1 ст.185 ЦПК України. Окрім того, ТОВ «ФК «ЄАПБ» зазначено, що кредитний договір № 16573-12/2020 не містить будь-яких умов, які законом визнаються несправедливими. Жодних заперечень з приводу того, що позичальник не погодився з умовами та правилами надання кредиту на момент підписання кредитного договору у зустрічному позові [PERSON] висловлено не було, та ніяких застережень або зауважень з боку позичальника щодо неповного розуміння або незгоди з умовами договору під час його підписання не подано. Крім того, кредитний договір містить інформацію як про суму кредиту, так і про детальний розпис його сукупної вартості, дату укладення правочину та процентну ставку та всі істотні умови, передбачені законодавством України, відтак [PERSON] був ознайомлений зі всіма істотними умовами кредитного договору, що підтверджується його підписом у договорі, а тому позовні вимоги в частині визнання недійсним п.4.3 кредитного договору не підлягають задоволенню. Окрім того, оскільки ТОВ «ФК «ЄАПБ» не є стороною кредитного договору № 16573-12/2020 від 27.12.2020, а тому не може бути відповідачем за зустрічною позовною заявою [PERSON] . Судове засідання, призначене на 13.10.2022, не відбулось та було відкладено на 01.11.2022, у зв`язку з відпусткою судді. Судове засідання, призначене на 01.11.2022, не відбулось та було відкладено на 17.11.2022, у зв`язку з неявкою сторін. Ухвалою суду від 17.11.2022 закрито підготовче провадження у справі № 141/368/22, призначено справу до судового розгляду по суті на 08.12.2022. Позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» будучи належним чином повідомленим про час, день та місце судового засідання, в судове засідання 08.12.2022 року не з`явився, повноважного представника до суду не направив. Натомість, 30.11.2022 до суду надійшло клопотання позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) від 30.11.2022 про розгляд справи за відсутності представника ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», позов ТОВ «ФК «ЄАПБ» просить задовольнити у повному обсязі. Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про час, день та місце судового засідання, в судове засідання 08.12.2022 не з`явився. Інших заяв та клопотань, окрім відзиву на позов та зустрічної позовної заяви, [PERSON] суду не подав. Натомість, 08.12.2022 до суду від представника відповідача (позивача за зустрічним позовом) адвоката Ходака В.В. надійшла заява від 08.12.2022 року про проведення судового засідання, призначеного на 08.12.2022 за його відсутності. Від сторін надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 211 ЦПК України, у зв`язку з чим в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши подані документи і матеріали даної справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 27.12.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту №16573-12/2020 (далі по тексту кредитний договір), за умовами якого ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» надало відповідачу фінансовий кредит в сумі 7000 грн. строком на 15 днів, тобто до 10.01.2021. Відповідно до п.1.3 кредитного договору за користування кредитом клієнт сплачує товариству 912,5% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2,50% (процентів) на добу, тип процентної ставки фіксована. Для клієнта, якому товариство вперше надає кредит, діє акційний період і нарахування процентів в цей час здійснюється за ставкою 0,01% на добу за умови повного повернення кредиту протягом 7 днів з моменту надання кредиту (п.1.4 кредитного договору). Сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору (п.2.1 кредитного договору). Відповідно до п.4.3 кредитного договору, у разі, якщо клієнт не повернув кредит в строк, зазначений в п.1.2 договору та/або в додатку(ах) до цього договору, проценти, передбачені в п.1.3 цього договору продовжують нараховуватися за кожний день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів, починаючи з дня укладення договору. Договір підписано відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Як вбачається з додатку №1 до договору про надання фінансового кредиту №16573-12/2020 від 27.12.2020 року, ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та [PERSON] погодили графік розрахунків та орієнтовну сукупну вартість кредиту, відповідно до якого сума кредиту складає 7000 грн, сума нарахованих процентів за користування кредитом за день користування - 2,50 %, сума нарахованих процентів за користування кредитом складає 2625,00 грн. 11 серпня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 11082021, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Інвеструм» (клієнт) передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (фактор) за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «ФК «Інвеструм» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників, який є невід`ємною частиною договору. Відповідно до п.1.1 договору факторингу, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань, за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Відповідно до п.1.2 договору факторингу сторони погодили, що перехід від клієнта до фактора права вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. Згідно п.3.9 договору факторингу у разі отримання коштів від боржників, органів Державної виконавчої служби в рахунок погашення заборгованості після дати підписання цього договору, клієнт зобов`язаний перерахувати ці кошти фактору протягом 3 (трьох) банківських днів з дати їх отримання (включно), на рахунок фактора, вказаний в розділі 10 даного договору. 11 серпня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» підписано акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №11082021 від 11 серпня 2021 року. Як вбачається з витягу з реєстру боржників №1 від 11.08.2021 до договору факторингу № 11082021 від 11.08.2021, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 25375,00 грн, з яких 7000,00 грн - сума заборгованості за тілом кредиту, 18375,00 грн - сума заборгованості за відсотками. 18.08.2021 за вих. № 005011893-1 позивач на адресу відповідача направив повідомлення про відступлення права вимоги заборгованості по кредитному договору № 16573-12/2020 від 27.12.2020 та включення персональних даних відповідача до бази персональних даних. Як убачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором № 16573-12/2020 від 27.12.2020 за період з 27.12.2020 по 11.08.2021, заборгованість [PERSON] станом на 11.08.2021 не погашена, залишок заборгованості складає 25375,00 грн. Визначаючись щодо встановлених обставин та заявлених позовних вимог, суд керується наступним. Щодо первісного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.3 ст.207 ЦК України, використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до статті 639 ЦК України. якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України "Про електронну комерцію", який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: - надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 вказаного Закону встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Також частиною 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Згідно з частинами 1, 2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до положень ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Стаття 513 ЦК України передбачає, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з положеннями ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За вимогами ст.517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 611 ЦК України визначає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідача - спростувати розмір існуючої заборгованості. Враховуючи викладене, суд доходить висновку про доведеність виникнення у позивача права вимоги до відповідача за кредитним договором № 16573-12/2020 від 27.12.2020. Доводи відповідача щодо його неповідомлення про заміну кредитора не впливають на дійсність права вимоги чи недійсність відступлення права вимоги, оскільки відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Наслідками неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним. Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. З огляду на викладене, саме по собі неповідомлення позичальника про уступку права вимоги, на що посилається представник відповідача, не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 06.02.2018 по справі №278/1679/13-ц та у постанові КЦС ВС від 06.02.2019 року у справі №361/2105/16-ц. Враховуючи, що відповідачем прострочено виконання грошового зобов`язання в строки, передбачені умовами кредитного договору, доказів погашення заборгованості за укладеним договором відповідачем суду не надано, суд вважає що позивач має право на стягнення заборгованості за кредитним договором №16573-12/2020 від 27.12.2020. Визначаючись щодо розміру заборгованості, яка підлягає до стягнення, суд зазначає наступне. На підтвердження розміру заборгованості, позивачем надано розрахунок заборгованості на момент укладення договору факторингу № 11082021 від 11.08.2021 року із зазначенням дат виникнення заборгованості за кредитним договором, відповідно до якого, сума заборгованості складає 25375,00 грн, з яких: сума заборгованості за тілом кредиту складає 7000,00 грн., заборгованість за відсотками складає 18375,00 грн. Як вбачається з розрахунку заборгованості, станом на 10.04.2021 сума нарахованих відсотків за кредитним договором складала 18375,00 грн та в подальшому не змінювалась. При цьому за період з 27.12.2020 по 10.01.2021 року нараховано відсотки у сумі 2625,00 грн, а за період з 11.01.2021 по 11.08.2021 розмір відсотків становив 18375,00 грн Суд не погоджується з розрахунком відсотків, наданих позивачем, з наступних підстав. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу. Одночасно, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) дійшла висновків про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. При цьому вказала, що зі спливом строку кредитування припинилося і право позивача нараховувати проценти за кредитом. Подібні правові висновки викладено також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18). Плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) вказано, що «у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання». На підставі викладеного, суд доходить висновку що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором № 16573-12/2020 у сумі 9625,00 грн, з яких: 7000,00 грн - сума заборгованості за тілом кредиту; 2625,00 грн - сума заборгованості за відсотками за період з 27.12.2020 по 10.01.2021, в межах строку кредитування у відповідності до умов п.1.2 договору про надання фінансового кредиту від 27.12.2020. Відтак, позов ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає частковому задоволенню. Щодо зустрічного позову [PERSON] до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про визнання пункту правочину недійсним, суд зазначає наступне. Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до статей 11, ч.1, ч.2, ч.5, ч.7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків за шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнане недійсним. Положення, що визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що пункт 4.3 договору про надання фінансового кредиту № 16573-12/2020 від 27.12.2020 щодо встановлення зобов`язання клієнта у випадку не повернення кредиту в строк, зазначеному у п.1.2 цього договору та/або в додатках до договору, стосовно сплати процентів, передбачених в п.1.3 цього договору, які будуть продовжуватись нараховуватися за кожен день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше дев`яноста календарних днів починаючи з дня укладення договору, є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг кредитодавця, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором. Вимога про нарахування та сплату процентів за договором фінансового кредиту, які є завищеними, не відповідає передбаченим у п.6 ст. 3, ч. 3 ст. 509, ч.1, ч. 2 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми як нараховані проценти за невиконання умов договору спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання нараховані проценти перетворюються на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Відповідно до статті 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи правову позицію Верховного суду у справі № 754/6091/18 (постанова від 27 січня 2020 року), суд доходить висновку що зустрічні позовні вимоги [PERSON] щодо визнання недійсним п. 4.3. договору фінансового кредиту № 16573-12/20 від 27.12.2020 є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Також суд відзначає, що інші доводи та заперечення сторін, не спростовують встановлених судом обставин та не можуть впливати на законність судового рішення. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне. Щодо судового збору Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно пункту 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 №10, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 141 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір. Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» при зверненні до суду з даним позовом сплатило 2481,00 грн за подання позову, що підтверджується платіжним дорученням № 27117 від 29.07.2022. З урахуванням положень статті 141 ЦПК України з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» слід стягнути витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 941,07 грн. Окрім цього, [PERSON] при зверненні до суду з зустрічним позовом сплатив судовий збір у розмірі 992,40 грн. за подання позову, що підтверджується квитанцією № 2079-1111-1253-1454 від 03.09.2022. Оскільки зустрічні позовні вимоги задоволено повністю, з ТОВ «ФК «ЄАПБ» на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 992,40 грн. Щодо витрат на правову допомогу Відповідно до положень ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 139 ЦПК України). Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Такої правової позиції щодо застосування норм права дотримується Верховний Суд у постанові від 23 січня 2019 року по справі № 552/2145/16-ц. Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд виходить зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Однак, за наявності заперечень учасника справи, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAlliance Limited» проти України» (п. 268), від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). Отже, підсумовуючи викладене, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. На підтвердження понесених витрат, адвокат Ходак В.В. надав суду попередній розрахунок судових витрат, у якому зазначено детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних останнім, копію договору про надання правової (правничої) допомоги № 10-2 від 03.09.2022, укладеного між адвокатом Ходаком В.В. та Олійником Т.Г., а також заключну виписку за період з 05.09.2022 по 11.09.2022, з якої вбачається, що на рахунок [PERSON] надійшли грошові кошти у розмірі 10000,00 грн., призначення платежу - оплата за договором № 10-2 від 03.09.2022 року про надання правової допомоги, [PERSON] . На підставі вказаного, відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] просить відшкодувати йому у рамках даної цивільної справи 10000 гривень понесених ним витрат за надання професійної правничої допомоги. Натомість позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у відзиві на зустрічну позовну заяву просив відмовити в задоволенні зустрічної позовної заяви повністю, окрім того, зазначив що справа № 141/368/22 відноситься до категорії малозначних справ. На підставі викладеного, з урахуванням виконаної адвокатом роботи, зважаючи на категорію справи, яка є малозначною за сумою, враховуючи виконання роботи адвокатом у відповідності до детального опису робіт (наданих послуг), а також приймаючи до уваги наявність заперечення відповідача, суд доходить висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн, який буде достатнім, співмірним і справедливим у даному випадку.

Outcome: partial