Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-19 00:00:00

[PERSON] 16.12.2022 р. звернулася в суд із заявою, в якій просить видати обмежувальний припис строком на шість місяців відносно [PERSON] , та встановити строком на 6 місяців наступні заходи тимчасового обмеження його прав і покласти на нього такі обов`язки: - заборонити [PERSON] , перебувати в місці їх спільного проживання за адресою [ADDRESS] ; - заборонити [PERSON] наближатися на відстань менше 300 м до місця її проживання; заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з нею, або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; - заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати її, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому йому, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею. В обґрунтування заяви посилається на те, що вона 25.07.2019 року уклала шлюб з [PERSON] .. Під час спільного проживання із заінтересованою особою у них народився син - [PERSON] , [INFO] . За час спільного проживання [PERSON] систематично вчиняє щодо неї психологічне та фізичне насильство, психологічне насильство вчиняється і щодо малолітнього сина, оскільки кожен конфлікт відбувається у присутності дитини. Кожного дня [PERSON] погрожує фізичною розправою, що призводить до постійних фізичних та психологічних страждань та фактично унеможливлює на даний час проживання з ним в будинку. 13.12.2022 року [PERSON] вчинив домашнє насильство відносно [PERSON] та відносно нього винесено терміновий заборонний припис Серії АА №300627 від 13.12.2022 р. та застосовані заходи заборонного припису: зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи; заборона на вхід та перебування в місці проживання; заборона у будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою, на період 3 діб з 23 год.50 хв. 13.12.2022 р. до 23 год. 50 хв. 16.12.2022 р. [PERSON] вчиняє насильство щодо неї протягом тривалого часу, погрожує розправою та впевнений у своїй безкарності, і його агресія щоразу посилюється.\~ Заявниця переконана, що вірогідність продовження та повторного вчинення насильства [PERSON] щодо неї та сина, а також настання тяжких наслідків для її здоров`я є дуже високою, і тому звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису, оскільки попередні заходи вжиті поліцією заходи виявилися неефективними та не захистили її від насильства. Тому просила суд видати обмежувальний припис, строком на шість місяців, відносно [PERSON] . Заявник [PERSON] \~ в судовому засіданні заяву підтримала, зазначила, що фізичну силу [PERSON] відносно неї не застосовує, однак вчиняє психологічне насильство у сім`ї, свариться, вживає нецензурну лексику при дитині, кричить. Все це відбувається коли [PERSON] перебуває у стані алкогольного сп`яніння, за присутності дитини. На думку заявниці [PERSON] вчиняє такі дії, тому що малолітній син [PERSON] не є його біологічним сином. На даний час заявниця перебуває на 8 місяці вагітності. Постійні сварки негативно впливають на її стан, а тому просила суд видати обмежувальний припис строком на 3-4\~ місяці, відносно [PERSON] . В судовому засіданні представник заявника [PERSON] заяву підтримала, зазначила, що [PERSON] вчиняє психологічне насильство у сім`ї. Просила суд задовольнити заяву у повному обсязі. Заінтересована особа - [PERSON] в судовому засіданні не заперечував щодо задоволення заяви частково, зазначив, що вказані обставини заявником [PERSON] дійсно були, вони інколи сваряться, все це відбувається при дитині. Однак він бажає виправитися, помиритися із дружиною, однак вона не хоче вірити йому. Надані заявником аудіо докази та обставини,які вони підтверджують, дійсно мали місце, тому дослідження в судовому засіданні не потребують.\~\~\~ Просив суд, заяву задовольнити частково, вважає, що одного місяця буде достатньо для того щоб вони помирилися. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази у справі вважає, що заява підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до правил ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитини (діти). Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено значення термінів, які вживаються в цьому ж законі, зокрема:\~ - домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь; - психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; -фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників. Згідно з ч. 2 та ч.3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18 (провадження № 61-19328св18), від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18 (провадження № 61-49077св18). Крім того, Верховний Суд у постанові від 28 квітня 2020 року у справі №754/11171/19 зробив висновок, що тимчасове обмеження права власності кривдника, зокрема тимчасове обмеження у користуванні житловим приміщенням, з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосуванні такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи. Правилами глави 13 ЦПК України визначено, що розгляд справ про видачу і продовження обмежувального припису провадиться в порядку окремого провадження, а правилами ст. 294 цього Кодексу встановлено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Судом встановлено, що заявниця [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який 08.10.2019 р. зареєстровано Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області (а.с.5). У даному шлюбі у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] (а.с.6). Як стверджують сторони в судовому засіданні, вони проживають разом на орендованій квартирі за адресою [ADDRESS] . 13.12.2022 року [PERSON] вчинив домашнє насильство відносно [PERSON] , тому відносно нього винесено терміновий заборонний припис Серії АА №300627 від 13.12.2022 р., та застосовані заходи заборонного припису: зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи; заборона на вхід та перебування в місці проживання; заборона у будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою, на період 3 діб з 23 год.50 хв. 13.12.2022 р. до 23 год. 50 хв. 16.12.2022 р. (а.с.7). З долучених до матеріалів справи копій переписки заявниці [PERSON] та [PERSON] вбачається, що [PERSON] вчиняє психологічне насильство щодо\~ [PERSON] (а.с.8-18). Суд дійшов висновку про те, що наразі існує високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства [PERSON] відносно заявниці [PERSON] , а також настання тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалих осіб, і такі ризики є реальними. Враховуючи вищевикладене, оцінивши всі докази у сукупності та в їх взаємозв`язку між собою, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] є обґрунтованою, а тому є необхідність в ухваленні судового рішення про видачу обмежувального припису шляхом встановлення заходів тимчасового обмеження прав [PERSON] та покладення на нього обов`язків, зокрема, встановлених ст. 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". Проте, щодо терміну покладення таких обов`язків, то заявниця у судовому засіданні просила встановити їх на 3-4місяці, а [PERSON] вважає, що достатнім буде 1 місяця. З врахуванням фактичних обставин справи, суд вважає, що слід зменшити термін покладення таких обов`язків на [PERSON] . Таким чином, слід заборонити [PERSON] на строк 2 (два) місяці перебувати в місці спільного проживання з [PERSON] , наближатися на відстань менше 300 м до місця проживання [PERSON] ; на строк 1 (один) місяць заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, особисто і через третіх осіб розшукувати її, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею. На думку суду, зазначений термін зумовлений тим, що встановлення більш тривалого строку відсутності комунікації між подружжям може мати негативні наслідки для сім`ї, її збереження та виховання дітей. В силу ч. 3ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Відповідно до ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України, рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання. Відповідно до ч. 2\~ ст. 350-8 ЦПК України про видачу обмежувального припису суд не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомляє уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад за місцем проживання (перебування) заявника.

Outcome: partial