Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Служба у справах дітей Кам`янської міської ради про встановлення місця проживання дітей з матір`ю. В обґрунтування пред`явленого позову позивачка вказала, що від сумісного подружнього життя з відповідачем у них народилось дві доньки: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 08.06.2016 р. шлюб між ними було розірвано на підставі рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, після розірвання їх спільні діти залишились проживати з нею. Після розірвання шлюбу вона вийшла заміж та народила спільну дитину з другим чоловіком. Відповідач на доньок не сплачує аліменти, внаслідок чого утворилась заборгованість, не цікавиться розвитком дітей, добровільно допомоги не надає. Просить позовну заяву задовольнити. Від позивачки [PERSON] надійшла заява з проханням розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі. Від відповідача [PERSON] надійшла заява з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення, також зазначив, що діти проживають разом з матір`ю. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився. Подав суду заяву, у якій просив справу розглянути без їх участі. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи позицію позивача та відповідача, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступні підстави. В судовому засіданні встановлені наступні обставини справи: Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей:[PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.8-9). 08.06.2016 р. шлюб між сторонами було розірвано на підставі рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області. Після розірвання шлюбу сторони почали проживати окремо, діти проживають разом з матір`ю - Позивачкою. Діти зареєстровані разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про підтвердження факту проживання №26/1/2 від 28.06.2022 року, доданою до позовної заяви. Відповідач тривалий час не приділяв уваги дітям, не турбувався ані про моральний стан доньок ані про фізичний, ані про матеріальне забезпечення. Позивачка не чинитиме жодних перешкод для спілкування батьком з доньками, і готова зі свого боку усіма силами сприяти тому, щоб діти не були позбавлені спілкування з батьком. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Відповідно до ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину. У відповідності до ч.1 статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Частиною 1 ст. 161 СК України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи, що відповідач визнав позовні вимоги повністю, суд вважає за можливе, не з`ясовувати думку дітей під час судового засідання, щоб уникнути психологічної травми у дітей. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п.1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч.1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. При цьому суд також враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, враховуючи створення матір`ю належних умов для проживання, виховання та забезпечення дітей, визнання позову відповідачем, виходячи в першу чергу з інтересів дітей, суд приходить до переконання про наявність підстав для визначення місця проживання дітей з матір`ю, крім того, діти мають проживати з одним із батьків, зважаючи на те, що батьки мають рівні права і обов`язки щодо виховання та розвитку дитини незалежно від того, що проживають окремо один від одного, беручи до уваги, що місце проживання дітей з одним із батьків не є перешкодою для іншого щодо виконання як обов`язків так і здійснення прав, у зв`язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Задовольняючи позовну заяву, суд вважає, що з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесені судові витрати, а саме судовий збір у сумі 992 гривні 40 копійок.

Outcome: approved