Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-08 00:00:00

В жовтні 2022 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила права на користування житловим приміщенням. В позовній заяві позивачка вказала, що є власником квартири [ADDRESS] , яка належить їй на підставі договору купівлі-продажу від 26 серпня 2022 року, квартиру вона купила у [PERSON] , [INFO] . Відповідачка [PERSON] , [INFO] зареєстрована за вказаною адресою з 07 вересня 2017 року, до того проживала в [ADDRESS] . Відповідачка являється онукою колишньої власниці квартири і фактично втратила право користування житловим приміщенням у зв`язку з відчуженням житла, проте добровільно не знялася з місця реєстрації. У зв`язку з наведеним, власник житла [PERSON] змушена звернутися до суду, просила усунути перешкоди у здійсненні нею права користування та розпоряджання квартирою шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримують, просять задовольнити, не заперечують щодо ухвалення заочного рішення. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася повторно, відзиву не подала, про причини неявки суду не повідомила, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивачки, представника позивачки, свідка та дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що позивачці [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 26 серпня 2022 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON] , а також Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 308240825 від 26.08.2022 року. Відповідно до даних будинкової книги, для прописки громадян, які проживають у квартирі [ADDRESS] , у квартирі прописані (зареєстровані): [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Згідно Акту про встановлення факту не проживання від 26 вересня 2022 року, складеного депутатом Чортківської міської ради Войнаровською І.В., у присутності сусідів: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , встановлено, що громадянка [PERSON] по місцю прописки не проживає, комунальними послугами не користується, особистих речей та іншого майна в квартирі не утримує. Не проживає з жовтня 2017 року, на даний час проживає за межами України. Згідно інформації відділу з питань державної реєстрації Чортківської міської ради № 20-10/381 від 14.10.2022 [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що позивачка є її свекрухою, і в серпні 2022 р. купила квартиру, в якій зареєстрованою є відповідачка, яка перебуває за межами країни. За положеннями ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним, зокрема шляхом усунення перешкод у користуванні власністю, виселення та у разі необхідності, зняття особи з реєстраційного обліку. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Частиною 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Обираючи спосіб захисту прав, позивачка [PERSON] вважає, що усунення перешкод у користуванні належним їй майном можливе шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Згідно ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Місцем проживання особи визнається житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. У відповідності з вимогами ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, у тому числі, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відповідачка [PERSON] з часу продажу квартири, і на момент звернення до суду з цим позовом у квартирі позивачки не проживала, своєю реєстрацією у квартирі чинить їй перешкоди у користуванні майном, а тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved