Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі укладеного між сторонами кредитного договору 5 липня 2018 року відповідачу [PERSON] надано кредит у сумі 96019,62 грн. Відповідач умови зазначеного кредитного договору належним чином не виконував і станом на 1 лютого 2022 року його заборгованість склала 168902,04 грн. Просив стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором у вказаній сумі 168902,04 грн. та судові витрати. Ухвалою суду від 31 жовтня 2022 року було відкрито провадження у даній справі, ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами, сторонам роз`яснено їх право на подання відповідних заяв по суті справи. 5 грудня 2022 року представник відповідача [PERSON] надав відзив на позов, яким просив у задоволенні вимог позивача відмовити, наявність заборгованості за кредитом визнав. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що на підставі заяви, поданої відповідачем 4 липня 2018 року, АТ «Перший Український міжнародний банк» 5 липня 2018 року надав останньому кредит на загальні споживчі цілі у розмірі 96019,62 грн. зі сплатою 12% річних строком до 6 липня 2020 року /а.с.6-14/. Відповідач умови зазначеного кредитного договору належним чином не виконував і станом на 1 лютого 2022 року його заборгованість, згідно розрахунку позивача, складає 168902,04 грн., що становить: 55334,56 грн. - заборгованість за кредитом, 12719,54 грн. заборгованість за відсотками, 53578,68 грн. заборгованість за комісією, 47269,26 грн. штрафні санкції /а.с. 6-12/. Відповідно до частини першої статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054\~ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до частини першої статті 1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом положень статті 526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Враховуючи викладене, оскільки відповідач не заперечує неналежного виконання ним зобов`язань за кредитним договором та сам факт наявності кредитної заборгованості, то суд вважає за необхідне, задовольняючи в цій частині позовні вимоги, стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість по кредитному договору у розмірі 68\~054,10 грн., що становить: 55334,56 грн. - заборгованість за кредитом, 12719,54 грн. заборгованість за відсотками. В частині вимог щодо стягнення комісії за обслуговування кредитної заборгованості суд враховує наступне. Частиною першою статті 626\~ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною першою статті 627\~ЦК України визначено, що відповідно до статті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. З розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що до загального розміру заборгованості відповідача станом на 1 лютого 2022 року банком включено заборгованість за комісією в сумі 53578,68 грн. Однак вказана вимога банку задоволенню не підлягає, з тих підстав, що вона є необґрунтованою, оскільки банк не мав права встановлювати\~ у спірному кредитному договорі винагороду за управління кредитом, які банк вчиняє на власну користь, з огляду на таке. Пунктом 4 заяви на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 4 липня 2018 року встановлено, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості становить 3.10% . Згідно з абзацом другим частини четвертої статті 11\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Відповідно до частин першої-третьої статті 55\~Закону України\~«Про банки\~і банківську\~діяльність» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Згідно з пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління\~Національного банку\~України від\~10\~травня 2007\~року №\~168 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054\~ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як щомісячна комісія за управління кредитом не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Така операція відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Отже, виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами. Частинами першою, другою статті 228\~ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня\~\~\~2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18). Отже, умови кредитного договору від 4 липня 2018 року\~\~\~про щомісячну сплату комісії за управління кредитом, яка складає 3,10 % (п.4 заяви), є нікчемними, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої було заборонено частиною третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже, такі умови договору порушують публічний порядок. Таким чином, позовні вимоги банку про стягнення з [PERSON] заборгованості за комісією є необґрунтованими з вищевказаних підстав\~і задоволенню не підлягають. Також суд вважає, що не підлягають до задоволення і вимоги позивача щодо стягнення неустойки (штрафні санкції, пеня) в розмірі 47269,26 грн., оскільки суду не надано розрахунку даних коштів та доказів зобов`язання відповідача сплачувати вказану неустойку. Відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України\~з відповідача\~необхідно стягнути на користь позивача на відшкодування витрат по сплаті судового збору 1020,81 грн. (168902,04 х 1,5% = 2533,53 грн. х 68054,10 грн : 168902,04 грн.).

Outcome: partial