Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-21 00:00:00

\~ \~ \~ \~01 вересня 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «Світловодський завод «Спецзалізобетон» про стягнення грошових коштів невиплачених йому при звільненні, а саме заборгованості по заробітній платі в сумі 28193 грн. 52 коп. та середнього заробітку за період з 16 лютого 2022 року по день звернення до суду 01 вересня 2022 року в сумі 88438 грн. 66 коп. В обґрунтуванні позовних вимог вказує на те, що в період з 17 червня 2003 року по 16 лютого 2022 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем. 16 лютого 2022 року він був звільнений за згодою сторін, на підставі ч.1 ст.36 КЗпП України. В день звільнення відповідач не повідомив його письмово про нараховані суми належні при звільненні та не здійснив виплату належних коштів. Згідно розрахункового листа за лютий 2022 року йому було нараховано до виплати компенсацію за невикористані дні відпустки, заробітну плата з вересня 2021 року по грудень 2021року, що в загальній сумі становить 78193 грн. 52 коп. В подальшому відповідач сплатив частково 30000 грн. та 100000 грн. Отже, з урахуванням сплачених частково коштів, з відповідача підлягає стягненню 28193 грн. 52 коп. Його середньоденна заробітна плата становить 659 грн. 99 коп. З часу звільнення до часу звернення з позовом до суду минуло 134 робочих дня. Отже, відповідач має сплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за вказаний період 88438 грн. 66 коп. Ухвалою від 05 вересня 2022 року позовну заяву було залишено без руху, через несплату судового збору. Ухвалою від 15 вересня 2022 року відкрито провадження у справі. Ухвалою від 15 вересня 2022 року також зобов`язано відповідача надати до суду довідку про загальну суму заборгованості по виплаті належної позивачу заробітної плати на день його звільнення з роботи станом на 16 лютого 2022 року, та на день звернення до суду. Крім того, довідку про середній заробіток позивача на час його звільнення. Станом на 22 грудня 2022 року вищевказана ухвала суду відповідачем не виконана. Представник відповідача, своїм процесуальним правом, передбаченим ст.178 ЦПК України, щодо подання відзиву, не скористався. 16 листопада 2022 року позивач подав до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій просить суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16 лютого 2022 року по день повного розрахунку з позивачем, тобто 22 вересня 2022 року включно в сумі 98998 грн. 50 коп. Крім того, стягнути на його користь понесені витрати на оплату судового збору в сумі 992 грн. 40 коп. Обгрунтовує заяву тим, що станом на 22 вересня 2022 року відповідач повністю сплатив заборгованість по заробітній платі, що підтверджується випискою за картковим рахунком за період з 01 січня 2022 року по 15 листопада 2022 року. Тому, в частині стягнення заборгованості по заробітній платі позовні вимоги він не підтримує. На даний час лише підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а саме з 16 лютого 2022 року по 22 вересня 2022 року включно, в сумі 98998 грн. 50 коп. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги підтримує з урахування поданої заяви про зменшення розміру позовних вимог. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом надіслання судової повістки на електронну адресу відповідача, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа від 29 листопада 2022 року. Причини його неявки суду не відомі. Заяв та клопотань про відкладення чи розгляд справи у його відсутності до суду не надходили. Оскільки, сторони у справі не з`явилися в судове засідання для розгляду справи по суті, фіксація судового засідання технічними засобами не здійснювалася, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, судом встановлено слідуючі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно копії трудової книжки виданої на ім`я [PERSON] встановлено, що з 17 червня 2003 року по 16 лютого 2022 року він перебував у трудових відносинах з ТОВ «Світловодський завод «Спецзалізобетон». Звільнений позивач був з посади начальника виробництва, на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, наказу №4К від 16 лютого 2022 року. Згідно розрахункового листа за лютий 2022 року, [PERSON] мав посадовий оклад в розмірі 25000 грн. Невиплачені кошти становлять 78193 грн. 52 коп. 25 серпня 2022 року позивач звертався до відповідача з письмовою заявою про надання довідки про загальну заборгованість по його заробітній платі та довідку про його середній заробіток. Згідно довідки Пенсійного фонду України за формою ОК-5 виданої [PERSON] вбачається, що станом на 26 липня 2022 року інформація за звітний 2022 рік відсутня, а відомості за останні 2 місяці 2021 року містять інформацію про нарахування заробітної плати відповідачем: за листопада 2021 року в розмірі 16868 грн. 08 коп. та за грудень 2021 року 12171 грн. 46 коп. Згідно виписки за картковим рахунком [PERSON] за період з 01 лютого 2022 року по 15 серпня 2022 року, вбачається, що позивач отримував заробітну плату від відповідача 15 лютого 2022 року в сумі 10000 грн., 30 березня 2022 року в сумі 3000 грн. та 14 липня 2022 року в сумі 30000 грн. Згідно виписки за картковим рахунком [PERSON] за період з 01 січня 2022 року по 15 листопада 2022 року, вбачається, що позивач отримував заробітну плату від відповідача 15 лютого 2022 року в сумі 10000 грн., 30 березня 2022 року в сумі 3000 грн., 14 липня 2022 року в сумі 30000 грн., 22 серпня 2022 року в сумі 10000 грн., 29 серпня 2022 року в сумі 10000 грн., 12 вересня 2022 року в сумі 18193 грн. 52 коп. та 22 вересня 2022 року в сумі 10000 грн. Таким чином, судом встановлено, що на час звільнення з роботи, відповідач мав заборгованість перед позивачем за невиплачену своєчасно заробітну плату за вересень, жовтень, листопад, грудень 2021 року та лютий місяць 2022 року в розмірі 78193 грн. 52 коп. та компенсацію за невикористані дні відпустки в розмірі 29424 грн. 82 коп. Тобто, загальний розмір заборгованості на час звільнення позивача з роботи становив 107618 грн. 34 коп., які позивач отримував частинами в період з 15 лютого 2022 року по 22 вересня 2022 року, за мінусом відрахувань в сумі 91193 грн. 52 коп. Стосовно позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд приходить до слідуючих висновків. Ст.116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що передбачений ч.1 ст.117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.20 постанови від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні підлягає стягненню на користь працівника, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Тобто, для покладення на власника або уповноваженого ним органу відповідальності відповідно до ст.117 КЗпП України закон вимагає наявність наступних умов: вини власника або уповноваженого ним органу, відсутності спору щодо розміру належних звільненому працівникові або вирішення спору на користь працівника. Доказів про поважність причин невиплати боргу по заробітній платі та компенсації за невикористані дні відпустки, відповідач суду не надав. Проте, як стверджує позивач в своїй заяві і також даний факт підтверджується в суді наданими ним виписками по карті, [PERSON] в період з 15 лютого 2022 року по 22 вересня 2022 року частинами отримував від відповідача заборгованість по заробітній платі, яка виплачена в повній мірі 22 вересня 2022 року. Тому суд, вважає за необхідне стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16 лютого 2022 року по 22 вересня 2022 року. Розрахунок розміру середньоденного заробітку [PERSON] відповідач на вимогу суду не надав. Відповідно до п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року №100 середньомісячна заробітна плата визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідно виплата. Згідно з п.5 Порядку нарахування виплат у випадку збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період, У разі, коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (п.8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Як вбачається з довідки Пенсійного фонду України, позивач в січні місяці 2022 року не працював, та відповідно заробітну плату не отримував, лютий місяць був відпрацьований частково, тому для визначення середньоденного заробітку суд бере до уваги заробітну плату позивача за листопад та грудень 2021 року. Сукупний розмір заробітних плат за листопад та грудень 2021 року становить 29039 грн. 54 коп. Робочі дні за вказані місяці становлять 44 дні. Тобто, 29039 грн. 54 коп. : 44 дні = 659 грн. 99 коп. це середньоденний розмір заробітної плати позивача на час звільнення. Відповідно до Розрахунку норми тривалості робочого часу на 2022 рік, за період з 16 лютого 2022 року по 22 вересня 2022 року загальна кількість робочих днів становить 150 робочих днів. Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за вказаний період становить 150 робочих днів х 659 грн. 99 коп. = 98998 грн. 50 коп. Таким чином, позовні вимоги підлягають повному задоволенню. У відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір в сумі 992 грн. 40 коп.

Outcome: approved