Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-18 00:00:00

У січні 2022 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшов позов [PERSON] до фізичної особи-підприємця [PERSON] про визнання правочину недійсним. Позовна заява вмотивована тим, що з початку серпня 2020 року позивач працював водієм вантажного автомобіля у фізичної особи-підприємця [PERSON] . Під керуванням [PERSON] перебував вантажний автомобіль MAN TGX 26.400 номер [NUMBER] з причепом KRONE AZ номер [NUMBER] . Цей автомобіль використовувався зокрема для перевезення зерна. У ФОП [PERSON] п`ять таких автомобілів, та відповідно працює п`ять водіїв. Позивач знайшов роботу за оголошенням в інтернеті з умовою що буде працювати без офіційного працевлаштування. 14.09.2020 об 11-30 на 242 км автошляху Одеса-Мелітополь-Новоазовськ за кермом належного ФОП [PERSON] вантажного автомобіля MAN TGX 26.400 позивач рухався у складі колони з трьох вантажних автомобілів MAN TGX 26.400 та потрапив у дорожньо-транспортну пригоду за участю автомобіля BMW X5 номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] , внаслідок якої транспортні засоби зазнали пошкоджень. У зв`язку із вказаною ДТП позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності. Після чого до нього звернувся [PERSON] , який пояснив, що йому, як власнику вантажного автомобіля потрібно врегулювати питання відшкодування збитків із іншим учасником ДПТ та його страховою компанією. Він сам розбереться із цією ситуацію, але для цього потрібно, щоб позивач підписав із ним чи то трудовий, чи то цивільно-правовий договір, який би врегулював відносини. [PERSON] підписав запропоновані документи, оскільки не мав підстав не довіряти [PERSON] . Позивач не розбирається у документах, оскільки є особою юридично неосвіченою та задовольнявся поясненнями останнього. Однак, після цього [PERSON] вигнав позивача з роботи та почав уникати спілкування. Позивач був змушений звернутися за професійною правовою допомогою з метою захисту своїх прав. Його представником було направлено адвокатський запит до ФОП [PERSON] . Запитувалася інформація про те, які відносини пов`язували позивача із ФОП [PERSON] станом на 14.09.2020 (трудові, договірні тощо). А також чому та на якій правовій підставі 14.09.2020 позивач здійснював керування вантажним автомобілем MAN TGX 26.400. У відповідь на запит ФОП [PERSON] повідомив, що відносини було врегульовано договором оренди вантажного автомобіля та причепа № 09/1 від 01.09.2020, відповідно до якого нібито позивач і здійснював керування вантажним автомобілем MAN TGX 26.400 з причепом [PERSON] . Надали копію цього договору, який дійсно містить підпис, візуально схожий на підпис позивача. Разом з тим сам договір має просту письмову форму, а його зміст дуже протиречивий та сумнівний. Позивач стверджує, що 01.09.2020 не укладав договору оренди та ніколи не перебував у договірних відносинах щодо оренди автотранспорту із ФОП [PERSON] . Не володів вантажним автомобілем MAN TGX 26.400 та не користувався ним на власний розсуд. Навіть з урахуванням наданої копії договору жодних реальних наслідків такий договір не мав та об`єктивно не міг мати, тобто є фіктивним. На підставі вищевикладеного позивач просив визнати недійсним договір оренди вантажного автомобіля та причепа №09/1 від 01.09.2020. Ухвалою суду від 11.01.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. 02.03.2022 до суду надійшов відзив від представника відповідача адвоката Вишнякової І.О., в якому вона зазначає, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі, заперечує проти їх задоволення у повному обсязі з огляду на те що позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Відповідач посилається на те що, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, і у вказаних поясненнях позивач підтверджує, що він транспортним засобом та причепом користувався на підставі домовленостей з відповідачем, яка оформлена договором оренди від 01.09.2020 та що із відповідачем у трудових правовідносинах ніколи не перебував, за цивільно-правовим договором також не працював. Також посилається на те що предмет правовідносин за поясненнями позивача вичерпно викладено у договорі оренди автомобіля та за межі нього не виходять. На час передачі автомобіля у користування всі питання щодо користування були погоджені позивачем та відповідачем, та додатково зафіксовані у договорі оренди, який був підписаний позивачем. Представник відповідача вважає, що звернення до суду позивача не є способом захисту порушених прав, а є їх зловживанням і тому просить суд у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі. Ухвалою суду від 05.07.2022 року клопотання представника позивача, адвоката Куща Є.Є. про витребування доказів задоволено частково, витребувано у фізичної особи-підприємця [PERSON] належним чином завірену копію акту прийому-передачі транспортного засобу, складеного на виконання п.8.2 договору оренди транспортного засобу №09/1 від 01.09.2020. Ухвалою суду від 27.09.2022 закрито підготовче провадження по цивільній справі та призначено судове засідання по суті. У судовому засіданні представник позивача надав пояснення що позивач працював водієм у ФОП [PERSON] без офіційного працевлаштування, 19.09.2020 позивач потрапив у ДТП і після цього відповідач надав документи на підпис, на думку позивача це був трудовий договір. В договорі оренди підпис може бути справжній, однак позивач в оренду автомобіль не брав. Також представник позивача пояснив, що позивач у місті Цюрупинськ не був, не давав пояснень, та не підписував жодних пояснень. Вважає що п.1 та п.2 договору оренди від 01.09.2020 протирічать один одному, а також у відповідності до п.п. 3 п. 9 договору відносно позивача не було жодних наслідків після ДТП. Отже на підставі вищевикладеного представник позивача просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні надала пояснення, які за змістом відповідають відзиву, який містяться у матеріалах справи, просила суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що позивач обґрунтовує позицію припущеннями, зі сторони відповідача надані докази саме того що договір укладався, а також позивачем не заперечується факт користування автомобілем, а отже договір не може бути визнаний фіктивним, оскільки на його виконання автомобіль був переданий відповідачем позивачу. Крім того, зауважила, що позивачем не обґрунтовано яким чином укладеним договором порушені його права. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у сукупності, дійшов наступних висновків. Судом установлено, що 01.09.2020 року між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та фізичною особою [PERSON] було укладено договір оренди вантажного автомобіля марки MAN та KRONE причіп-спеціалізований пр.-контейнеровий, державний номер [NUMBER] , причіп [NUMBER] строком на 1 рік, що підтверджується договором оренди №09/1 від 01 вересня 2020 року (а.с.7-8). Відповідно до пояснень третьої особи [PERSON] наданих судді Цюрупинського районного суду Херсонської області Никифорову Є.О. у справі №664/408/21 встановлено, що у провадженні судді Цюрупинського районного суду Херсонської області Никифорова Є.О. перебувала справа за позовом [PERSON] до ФОП [PERSON] , третя особа [PERSON] , про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП (справа №664/48/21). [PERSON] надав наступні письмові пояснення, що він дійсно керував транспортним засобом MAN TGX 26.400 та причепом KRONE на підставі домовленостей з власником ФОП [PERSON] , та потрапив 14.09.2020 року у ДТП на автомобільній дорозі Одеса-Мелітополь-Новомосковськ. [PERSON] надав [PERSON] документацію на автомобіль та необхідне експлуатаційне обладнання, на момент ДТП [PERSON] використовував автомобіль, що переданий у користування на підставі вищевказаних домовленостей та п. 2.1, 2.2 договору оренди на власний розсуд та ризик. Договір оренди від 01.09.2020 під час складання протоколу про адміністративне правопорушення не надавав, оскільки такої вказівки не було від представника влади, який прибув на місце ДТП. Окремо повідомив, що із ФОП [PERSON] у трудових відносинах не перебував, за цивільно-правовим договором не працював. (а.с. 40-41). Згідно із направленням на проведення заходу державного нагляду (контролю) №1310 від 10.11.2021 встановлено, що Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області відповідно до наказу від 10.11.2021 року направляється для здійснення заходу державного нагляду (контролю) з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб фізична особа-підприємець [PERSON] , місцезнаходження: [ADDRESS] . (а.с. 43). Відповідно до акту Головного управління Держпраці у Запорізькій області №ЗП8498/400/АВ від 12.11.2021 року встановлено, що за результатами інспекційного відвідування ФОП [PERSON] та наданих пояснень від 12.11.2021 року №б/н основним видом діяльності ФОП є надання в оренду власного рухомого та нерухомого майна. При провадженні даного виду діяльності відсутня потреба у використанні праці найманих працівників. Відповідно до пояснень, встановлено, що з [PERSON] трудові або цивільно-правові договори не укладались, трудові відносини ФОП [PERSON] з [PERSON] ніколи не мали, працю [PERSON] як найманого працівника ФОП [PERSON] ніколи не використовував. Відповідно до наданих пояснень та копій документів встановлено що між ФОП [PERSON] та [PERSON] було укладено договір оренди вантажного автомобіля та причепа від 01.09.2020 року строком на 1 рік (а.с.43/зворот-46). Відповідно до частини першої\~статті 759 ЦК України\~за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. За найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (стаття 762 ЦК України). В свою чергу, позивач вважає оспорюваний договір фіктивним на підставі\~ст. 234 ЦК України. Відповідно до ч. 1\~ст. 234 ЦК України\~фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним. У фіктивних правовідносинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву. Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину (згідно висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 31 березня 2021 року у справі №201/2832/19). Згідно із п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 №9 встановлено, що при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи. Згідно п. 7 вказаної Постанови правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до\~п.\~24\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~06.11.2009\~№9\~для визнання\~правочину фіктивним\~необхідно встановити\~наявність умислу\~всіх сторін\~правочину. Судам необхідно враховувати що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ст. 77 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, під час судового розгляду не знайшли своє підтвердження доводи позивача щодо фіктивності договору оренди вантажного автомобіля, оскільки останній не довів суду відсутність в усіх учасників правочину наміру створити юридичні наслідки, а також те, що оспорюваний договір не мав на меті створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином, а тому вимоги про визнання договору оренди вантажного автомобіля та причепа недійсним задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed