Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-21 00:00:00

В грудні 2022 року прокурор звернувся в суд з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області та [PERSON] про визнання недійсним наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області та витребування земельної ділянки з вимогою визнати недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області № 22-2346-СГ від 24.05.2021 року, яким затверджено проект землеустрою та надано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 2 га за кадастровим номером 6821580800:04:083:0008 для ведення особистого селянського господарства, розташовану за межами населених пунктів села Божиківці Деражнянської міської ради; витребувати в [PERSON] на користь Деражнянської міської територіальної громади в особі Деражнянської міської ради (ЄДРПОУ 04403025, м. Деражня, вул. Миру, 37) земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером 6821580800:04:083:0008 для ведення особистого селянського господарства, розташовану за межами населених пунктів села Божиківці Деражнянської міської ради Хмельницького району, а також стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області та [PERSON] на користь Хмельницької обласної прокуратури (код ЄДРПОУ 02911102, р/р UA188201720343120002000002814, МФО 820172, ДКСУ, м. Київ) по 2270 грн. з кожного. В судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов із викладених в ньому підстав. Представник відповідача - ГУ ДЗК в судове засідання не з`явився, проте надав суду відзив на позовну заяву, в якому просив в задоволенні позовних вимог відмовити з підстав законності дій відповідача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином. Заслухавши прокурора та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом об`єктивно встановлено, що за результатами розгляду заяви [PERSON] від 21.05.2021 про передачу безоплатно у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, що розташована за межами населених пунктів Божиковецької сільської ради Деражнянського району площею 2 га, наказом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 24.05.2021 №22-2346-сг [PERSON] затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано у власність земельну ділянку площею 2 га, розташовану за межами населених пунктів Божиковецької сільської ради Деражнянського району для ведення особистого селянського господарства. У подальшому рішенням державного реєстратора Ярмолинецької селищної ради від 01.06.2021, [PERSON] видано витяг про право власності на земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер 6821580800:04:083:0008), розташовану за межами населених пунктів Божиковецької сільської ради Деражнянського району для ведення особистого селянського господарства. Вищезазначений наказ Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 24.05.2021 №22-2346-сг підлягає визнанню недійсним, а земельна ділянка витребуванню у [PERSON] на користь держави в особі Деражнянської міської ради з наступних підстав. Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно пунктів «а», «б» ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить розпорядження землями територіальних громад та передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Відповідно до пункту «є1» ст. 151 Земельного кодексу України до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Частиною 6 ст.118 Земельного кодексу України, передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власніст земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. Відповідно до ст.121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2 га. Відповідно до пункту 21 Перехідних положень Земельного кодексу України з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні" землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності. Згідно Державного акту на право колективної власності на землю серія ХМ №0028 від 09.11.1995, проекту роздержавлення і приватизації спілки селян «ім. Петровського» від 1995 року та його картографічних матеріалів спірна земельна ділянка за кадастровим номером 6821580800:04:083:0008 відноситься до земель спілки селянських господарств «ім. Петровського» села Божиківці, яке припинено. Відповідно до інформації Деражнянської міської ради від 25.06.2021 №02.02-08/1043 рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення з метою передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства, що розташована за межами населених пунктів Божиковецької сільської ради Деражнянського району площею 2 га за кадастровим номером 6821580800:04:083:0008, сесією не приймалось. Окрім того, згідно інформації Деражнянської міської ради від 25.06.2021 №02.02-08/1043 вказана земельна ділянка розташована в межах земель колишнього КСП «ім. Петровського». Вказані обставини також підтверджується листом ПП «Єказат» від 05.07.2021 №15 з долученими до нього графічними матеріалами відповідно до яких земельна ділянка за кадастровим номером 6821580800:04:083:0008 розташована в межах земель колишнього КСП «ім. Петровського». Таким чином, всупереч вимог статей пункту «є1» ст. 151,116, 118, 121, пункту 21 Перехідних положень Земельного кодексу України, розглядаючи заяву [PERSON] по суті, Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області не надало належної оцінки обставинам і умовам, зазначеним у заяві, доводам заявника, в тому числі, що спірна земельна ділянка розташована в межах земель, які перебували в користуванні спілки селянських господарств «ім. Петровського» села Божиківці та відносяться до земель колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені та вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані, а саме Деражнянської міської ради, чим порушено встановлений законом порядок передачі в у власність громадянам земельних ділянок та порушено право територіальної громади на розпорядження земельною ділянкою сільськогосподарського призначення. Формальний підхід до вирішення заяви, прийняття рішення про затвердження [PERSON] проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 2 га та передачі її у власність, створили передумови для незаконного відчуження земельної ділянки, яка в силу закону повинна була перебувати у власності територіальної громади Деражнянської міської ради, що є підставою для визнання недійсним наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 24.05.2021 №22-2346-сг, а земельна ділянка витребуванню у [PERSON] на користь Деражнянської міської ради. Згідно із ст.131? Конституції України на органи прокуратури України покладається представництво інтересів держави в суді у випадках, передбачених законом. Статтею 56 ЦПК України передбачено порушення справи за позовами прокурорів, які звертаються до суду в інтересах держави. Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі «Ф.В. проти Франції» (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, пункт 27). Водночас, існує категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі «Менчинська проти Російської Федерації» (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі): «Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави». При цьому, ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо Суд вирішує - наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін. Зокрема, у справі «Gregorio de Andrade v. Portugal» (№41537/02, 14.11.2006) ЄСПЛ відзначив, що держава несе відповідальність за дії або бездіяльність працівників прокуратури при виконанні ними службових обов`язків (п.38). А у справі «Бацаніна проти Росії» (№3932/02, 26.05.2009) вказав, що порушення справи за ініціативою прокурора не завжди ставить протилежну сторону у «завідомо невигідне становище». Залишається встановити, чи було дотримано у такій справі принцип «справедливої рівноваги» між сторонами, враховуючи участь прокурора у процесі (п.25). У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 №1604 (2003) «Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону» щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи. Враховуючи викладене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України, щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах, не може тлумачитися розширено. Відтак, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України). Положення п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України «Про прокуратуру». Відповідно до ч. 3 ст. 23 цього Закону, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття «інтерес держави». У рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітет територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини). Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств. З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 по справі №806/1000/17). Повернення у власність держави незаконно приватизованої земельної ділянки сприятиме реалізації зазначених конституційних положень є умовою позбавлення безпідставних переваг відповідача [PERSON] та відновлення можливості справедливого (законного) розподілу такого обмеженого державного ресурсу, що становить державний інтерес (вказане цілком узгоджується із правовою позицією ЄСПЛ, п.п. 70-71 рішення від 20.10.2011 у справі «Рисовський проти України», п. 54 рішення від 02.11.2004 у справі «Трегубенко проти України»), що свідчить про порушення інтересів держави та наявність підстав, передбачених частиною 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру», для представництва прокурором у цій справі інтересів держави. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 12 Земельного кодексу України передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Окрім цього, згідно ст. 181 Закону України «Про місцеве самоврядування» орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування Відповідно до ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування» одним із повноважень виконавчого органу сільської ради у сфері регулювання земельних відносин є здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів. За ст.2 цього Закону місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Аналіз наведених законодавчих норм дає підстави для висновку, що захист інтересів територіальних громад і нормальне функціонування місцевого самоврядування є прямим обов`язком саме держави. У зв`язку із цим, інтереси держави та позивача, який представляє відповідну територіальну громаду та здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження, повністю збігаються. Враховуючи викладене, вказана земельна ділянка підлягає поверненню у власність територіальної громади, вказаний позов вноситься прокурором в інтересах держави в особі Деражнянської міської ради. Право на звернення прокурора або його заступник до суду в інтересах держави передбачене ст. 24 Закону України «Про прокуратуру». Зазначені обставини є підставою для реалізації прокурором визначених Конституцією України та законами України повноважень шляхом пред`явлення позову в інтересах держави в особі уповноваженого органу - Деражнянської міської ради, яка листом від 25.06.2021 №02.02-08/1043 звернулась до Летичівської окружної прокуратури з проханням вжити заходів прокурорського реагування щодо скасування спірного наказу. Окрім цього, листом від 30.08.2021 №02.02-08/1285 Деражнянська міська рада повідомляє про відсутність у міському бюджеті коштів на сплату судового збору, у зв`язку із чим не заперечила щодо здійснення Летичівською окружною прокуратурою представництва її інтересів в суді. Згідно ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦКУ для звернення до суду загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Про порушення, допущені ГУ Держгеокадастру в області при прийнятті оскаржуваного розпорядження, окружній прокуратурі стало відомо після формування інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта 08.07.2021, а тому з урахуванням ст.ст. 261, 267 ЦКУ вважаю, що строки звернення до суду не пропущено. Незаконне набуття відповідачем права власності на ці землі позбавляє Український народ загалом та державу зокрема (ст. 13 Конституції України) правомочностей власника землі, що передбачені Конституцією та законами України (ст.ст. 14, 19 Конституції України). Згідно інформації ПП «Діоріт Плюс 1» від 05.02.2021 №43, орієнтовна вартість 1 га земель сільськогосподарського призначення на території Хмельницької області становить 72000 грн. Таким чином, вартість земельної ділянки з кадастровим номером 6821580800:04:083:0008 та, відповідно ціна позову становить 144 000 гривень. Судові витрати складають судовий збір у розмірі 4540 грн., здійснення інших витрат у зв`язку з розглядом справи не очікується. Ухвалою Летичівського районного суду від 08.09.2021 за №678/976/21 в ході досудового розслідування кримінального провадження №42021242240000019 від 20.08.2021, за ч.1 ст.367 КК України на вказану земельну ділянку накладено арешт, про що державним реєстратором 16.09.2021 внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Враховуючи встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини, суд дійшов висновку про доведеність позовних вимог прокурора, тому слід визнати недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області № 22-2346-СГ від 24.05.2021 року, яким затверджено проект землеустрою та надано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 2 га за кадастровим номером 6821580800:04:083:0008 для ведення особистого селянського господарства, розташовану за межами населених пунктів села Божиківці Деражнянської міської ради; витребувати в [PERSON] на користь Деражнянської міської територіальної громади в особі Деражнянської міської ради (ЄДРПОУ 04403025, м. Деражня, вул. Миру, 37) земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером 6821580800:04:083:0008 для ведення особистого селянського господарства, розташовану за межами населених пунктів села Божиківці Деражнянської міської ради Хмельницького району, а також стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області та [PERSON] на користь Хмельницької обласної прокуратури (код ЄДРПОУ 02911102, р/р UA188201720343120002000002814, МФО 820172, ДКСУ, м. Київ) по 2270 грн. з кожного. На підставі викладеного, у відповідності до ст. 280-283 ЦПК України, постановивши провести заочний розгляд даної справи на підставі наявних в справі доказів, оскільки позивач не заперечував проти такого вирішення справи, а також

Outcome: approved