Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-20 00:00:00

Позиція позивача та відповідача, процесуальні дії, вчинені по справі. Позивач звернувся до Хорольського районного суду з вищевказаним позовом. На обґрунтування позову зазначає, що вона [PERSON] , є рідною племінницею [PERSON] , по лінії її матері [PERSON] , що доводиться копією свідоцтва про її народження Серія [NUMBER] , копією свідоцтва про народження матері Серія [NUMBER] , копією свідоцтва про народження дядька Серія [NUMBER] , копією свідоцтва про одруження Серія [NUMBER] . [INFO] дядько позивача [PERSON] помер в с.Вергуни Хорольського району Полтавської області, що підтверджується копією свідоцтва про його смерть Серія [NUMBER] . Після смерті [INFO] Горб [PERSON] відкрилась спадщина на його спадкове майно: - земельну ділянку площею 0,0888 гектарів, кадастровий номер: 5324881903:03:001:0243, цільове призначення- для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться [ADDRESS] та належала йому згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 30.05.2012 року державним нотаріусом Хорольської державної нотаріальної контори Решта С.М.., зареєстрованого в реєстрі за № 2075; - земельну ділянку площею 0, 3312 гектарів, кадастровий номер: 5324881903:03:001:0244, цільове призначення- для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться в [ADDRESS] та належала йому згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 30.05.2012 року державним нотаріусом Хорольської державної нотаріальної контори Решта С.М.., зареєстрованого в реєстрі за № 2075. 21.11.2022 року по справі було відкрито провадження та призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження. В судове засідання позивач не з"явився, але в позовній заяві прохав суд провести розгляд справи за його відсутності. В судове засідання представник відповідача Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області не з"явився, але подали заяву про розгляд справи за відсутності представника міської ради. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3ст. 211ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється,що відповідає положенням ч. 2ст. 247ЦПК України. Врахувавши позицію позивача, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку відповідача, викладену у письмовій заяві, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Фактичні обставини, встановлені судом. Відповідно до ч.3 ст. 1266 ЦК України єдиним спадкоємцем за законом померлого [INFO] дядька [PERSON] є позивач, його племінниця, [PERSON] , яка прийняла його спадщину, оскільки її мати , а його сестра [PERSON] померла [INFO] , тому має право на вказане спадкове майно в порядку спадкування за законом. З повідомлення державного нотаріуса Хорольської державної нотаріальної контори Решта С.М. від 15.10.2022 року за № 637/02-14 слідує, що спадкова справа за № 125/2021 на майно померлого [INFO] Горб [PERSON] , [INFO] , останнім місцем проживання та реєстрації якого було: [ADDRESS] ( до зміни адміністративно-територіального устрою- Хорольського ) району Полтавської області ( проживав один), - відкрита 09.06.2021 року на підставі заяви позивача [PERSON] , племінниці спадкодавця, мати якої, рідна сестра спадкодавця- [PERSON] , померла [INFO] , про прийняття спадщини за законом ( за правом представлення). Із представлених для огляду документів слідує, що 30.05.2012 року [PERSON] отримав у Хорольській державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом за реєстровим №2075 разом з додатком до свідоцтва Державним актом про право приватної власності на землю ІІІ- ПЛ № 003675 виданим на ім`я [PERSON] на земельну ділянку загальною площею 0,42 га розташовану у селі Вергуни Хорольського району Полтавської області, на якому нотаріусом проставлена відмітка про видане свідоцтво про право на спадщину, однак через смерть не оформив та не здійснив реєстрацію свого права власності на цю земельну ділянку відповідно до вимог земельного законодавства по Державному земельному кадастру та по Реєстру речових прав на нерухоме майно. З 2013 року в дію вступив Закон України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» , за цим Законом право власності на земельні ділянки, яке не було зареєстровано до 2013 року, підлягає реєстрації державними реєстраторами в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Належність вказаного спадкового майна померлому [INFO] Горб [PERSON] доводиться: копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.05.2012 року, виданого державним нотаріусом Хорольської державної нотаріальної контори Решта С.М., зареєстрованого в реєстрі за № 2075, копією Державного акту про право приватної власності на землю Серія ІІІ- ПЛ № 003675, копією Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 15.09.2022 року за № НВ-0500880572022, копією Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 14.09.2022 року за № НВ-1800562152022. Норми права, застосовані судом. Згідно з ч. 3ст. 13 ЦПК Україниучасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За вимогами ч. 3 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільно-процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 328ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ст.392ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 41 Конституції Україникожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності встановлена судом. Статтею 17 Загальної декларації прав людини, передбачено - ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини`суди застосовують при розгляді справКонвенцію про захист прав людини і основоположних свободта практику Суду як джерело права. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття власності чи «майна» за ст. 1 Першого протоколу Конвенції тлумачиться дуже широко, охоплює цілу низку інтересів економічного характеру. За рішеннями Європейського суду з прав людини «майном» в розумінні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне і обґрунтоване очікування набуття майна або майнового права. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спобіг, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інетерсу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відтак, зазначена норма визначає об`єкт захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні чи невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. У розумінні закону, суб`єктивне право на захист юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для повновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. При цьому слід виходити з положень ст. 11 ЦК України про підстави виникнення цивільних прав і цивільних обов`язків. Відповідно до них цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки. Рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004 року №1-10/2004 визначено, що охоронюваний законом інтерес треба розуміти - це прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони для задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності та іншим загально-правовим засадам. Таким чином,під способами захисту суб`єктивних цивільних прав/інтересів розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру,за допомогою яких проводиться повновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та охоронюваних законом інтересів. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України. У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зі змісту ч. 3 ст. 16 ЦК України випливає, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом ніж той, який встановлений договором або законом. Законодавчі обмеження матеріально- правових способів захисту цивільно права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст.ст. 8-9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 12 червня 2013 року у справі № 6-32цс13. За даних обставин суд приходить до висновку, що права позивача є доведеним, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення. На підставі наведеного,

Outcome: approved