Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-18 00:00:00

Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] , про звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування позовних вимог зазначивши, що 13.07.2006 року між АППБ «Аваль» правонаступником якого є позивач по справі, та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/0014/74/59747, згідно умов якого, Банк надав позивальнику кредит у вигляді невідновлюваної кредитної лінії з лімітом: 45\~000,\~00 доларів США строк до 13.07.2026 року, а позивальник у свою чергу зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму кредиту зі сплатою відсотків у розмірі 12% річних. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 13.07.2006 року, між Банком та позичальником було укладено Договір іпотеки. Позивач зазначає, що позичальник порушив умови кредитного договору та станом на 17.03.2021 року за нею утворилась заборгованість, яка становить: 137\~383, 16 доларів США. У зв`язку з ухилення відповідача від виконання зобов`язань та відсутністю будь-яких інших дій щодо погашення заборгованості, позивач просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру [ADDRESS] , шляхом продажу іпотечного майна на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, а також стягнення сплаченого судового збору. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 29 червня 2021 року позовну заяву Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» прийнято до розгляду, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Сторонам надіслано копію ухвали суду відповідачу роз`яснено про право на подання відзиву на позовну заяву, третій особі про право на подання письмових пояснень щодо позовних вимог. Ухвалою суду від 18.10.2022 року підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. В судове засідання представник позивача не з`явився, разом з цим, на адресу суду надійшла заява за підписом представника позивача Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» Лозіної О.Ю., щодо можливості розгляду справи у відсутність представника позивача, в якій представник зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.157-158). Відповідач [PERSON] до суду не з`явилась, про час та місце слухання справи повідомлялась у встановленому законом порядку, шляхом направлення судової повістки за адресою місця реєстрації, на адресу суду повернувся поштовий конверт з відміткою працівника поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.155-156). Відповідач відзиву на позовну заяву не надала, з будь-якими адресами на адресу суду не зверталась, що відповідно до положення ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] , до суду також не з`явилась, про час та місце слухання справи повідомлялась (а.с.155-156) про причини не явки суду не повідомила. Відповідно до п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України, судові повістки надсилаються - фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно положення ч. 1 ст. 131 ЦПК України - учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Таким чином, з огляду на зазначене, враховуючи, що відповідач та третя особа про час та місце слухання справи неодноразово повідомлялись у встановленому законом порядку, тобто за місцем реєстрації, на адресу суду повернувся поштовий конверт з відміткою про неможливість вручення, а саме «адресат відсутній за вказаною адресою» суд, дійшов висновку, що відповідач та третя особа належним чином повідомлені про час та місце слухання справи, що відповідає нормам та приписам ст. 128, ст. 131 ЦПК України. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 16.12.2022 року вирішено провести заочний розгляд справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази надані позивачем на підтвердження позовних вимог дійшов, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Так, звертаючись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки позивач зазначив, що позичальник за кредитним договором не виконала своїх зобов`язань, заборгованість за наданим кредитом не сплатила, у зв`язку з цим, у банка виникло право на звернення стягнення на предмет іпотеки. За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Так, матеріалами справи встановлено, що 13.07.2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/0014/74/59747, згідно умов якого, Банк надав позивальнику кредит у вигляді невідновлюваної кредитної лінії з лімітом: 45\~000,\~00 доларів США строком до 13.07.2026 року, а позивальник у свою чергу зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму кредиту зі сплатою відсотків у розмірі 12% річних (а.с.10-11). До кредитного договору представником надано Додаток до кредитного Договору від 13.07.2006 року згідно якого позичальник з липня 2006 року по липень 2026 року мала здійснювати щомісячні платежі у розмірі: 495, 49 доларів США (а.с.12-15). Крім іншого, з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 13.07.2006 року, між Банком та позичальником було укладено Договір іпотеки, за умовами якого сторони визначили наступне нерухоме майно: квартиру [ADDRESS] , що належить Іпотекодавцю на підставі Договору купівлі-продажу від 13.07.206 року, та квартиру [ADDRESS] , що належить Іпотекодавцю на підставі Договору дарування від 22.06.2006 року (а.с.16-19). За правилами встановленими у частині 1 ст. 5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна при умові, що нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності. За змістом частини першої статті 33 та частини першої статті 35\~Закону України\~"Про\~іпотеку" реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише якщо останнє не виконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 Закону України "Про іпотеку". Згідно рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30 травня 2017 року у справі №523/10099/16-ц) позов публічного\~акціонерного товариства\~«Райффайзен Банк\~Аваль» до\~ [PERSON] про\~стягнення заборгованості\~за кредитним\~договором \~задоволено повністю. Стягнуто з\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~на користь\~Публічного Акціонерного\~Товариства «Райффайзен\~Банк Аваль»\~-\~суму боргу\~за кредитним\~договором №014/0014/74/59747\~від 13.07.2006\~року станом\~на 05.05.2016\~року в\~загальному розмірі\~2\~562\~440\~(два\~мільйони п`ятсот\~шістдесят дві\~тисячі чотириста\~сорок)\~гривень 96\~копійок,\~з яких:\~1\~090\~933,50\~гривень \~заборгованість за\~кредитом,\~1\~471\~507,46\~гривень \~заборгованість за\~відсотками; а також сплачені і документально підтверджені судові витрати у загальному розмірі 38436,61 грн.(а.с.25). Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України, Таким чином, з огляду на зазначене, судом встановлено, що між позивачем та [PERSON] , було укладено договір кредиту та договір Іпотеки, позичальник порушила умови кредитного договору, крім іншого, згідно матеріалів справи не виконала рішення суду щодо стягнення кредитної заборгованості, яка станом на 05.05.2016 року становила: 2\~562 440 (два мільйони п`ятсот шістдесят дві тисячі чотириста сорок) гривень 96 копійок. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором заборгованість [PERSON] , перед банком станом на 17.03.2021 рік становить 137\~383 16 доларів США. Щодо заявлення позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки до [PERSON] , суд зазначає наступне. Так, згідно договору дарування від 22.06.2006 року [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла безоплатно квартиру [ADDRESS] , яка належала дарувальнику на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого Восьмою одеською державною нотаріальною конторою 16.09.1992 року за реєстровим номером №1-3316 (а.с.22 зв.). Як встановлено, матеріалами справи вищевказана квартира є предметом іпотеки відповідно до Договору Іпотеки від 13.07.2006 року (а.с.16-19). В подальшому, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно квартира [ADDRESS] , загальною площею 66,8 кв.м., житловою 37,9 кв.м., зареєстрована за [PERSON] . Дата прийняття рішення про державну реєстрацію: 18.05.2010 року; дата несення запису 18.05.2010 року. Підстава виникнення права власності договір купівлі-продажу п.1-3316 від 16.09.1992 року посвідчений Восьмою одеською державною нотаріальною конторою. Крім іншого, зазначено: відомості з єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомості: тип обтяження: заборона на нерухоме майно. Реєстраційний номер обтяження: 3458675. Дата реєстрації: 13.07.2006 року. Підстава обтяження: договір іпотеки №3249, від 13.07.2006 року. Об`єкт обтяження: квартира [ADDRESS] . Власник [PERSON] . Іпотекодержатель: Акціонерний поштово-пенсійний банк «Аваль». Іпотекодавець: [PERSON] (а.с.26-27). Таким чином, судом встановлено, що квартира, яка є предметом іпотеки, та яка на підставі договору дарування в 2006 року належала [PERSON] , в подальшому, а саме в 2010 році право власності на іпотечне майно зареєстровано за [PERSON] , також, за даними ЄДР встановлено, що квартира обтяжена забороною на нерухоме майно, підстава обтяження договір іпотеки. \~ \~ \~ \~Відповідно до розділу ІІІ ЗУ «Про іпотеку» статтею 23 визначено - у разі переходу права власності (права господарського відання, спеціального майнового права) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у випадку, якщо до відома набувача не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності (право господарського відання, спеціальне майнове право) на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права та несе всі його обов`язки за іпотечним договором в обсязі та на умовах, що існували до набуття такою особою права власності на предмет іпотеки. \~ \~ \~ \~Отже, з аналізу зазначеної норми закону [PERSON] , набула статусу іпотекодавця та відповідно несе всі обов`язки за іпотечним договором. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Відповідно до ч.1 ст.575 ЦК України та ст.1 Закону України «Про іпотеку», іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. За змістом частин 4 та 5 статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Матеріалами справи встановлено, що основне зобов`язання до договором кредиту не виконано. Відповідно до ч. 1 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Так, відповідно до п.п.3.1.4 Договору Іпотеки передбачено, що у випадку невиконання Іпотекодавцем зобов`язання за цим та/або за Кредитним договором Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до п. 4 цього договору, та за рахунок витрученої від реалізації предмета іпотеки суми переважно перед іншими кредити ровами задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату відсотків, неустойки, відшкодування збитків завданих порушенням зобов`язання, необхідних на утримання заставленого майна, а також витрат пов`язаних з реалізацією предмета іпотеки, у тому числі з урахуванням податків. Отже, відповідно до п 4.1. цього Договору у разі порушення основного зобов`язання та/або умов цього договору Іпотекодержатель письмову вимогу про усунення порушення. Матеріалами справи встановлено, що на виконання п. 4 Договору Іпотеки - Іпотекодержатель звертався з вимогою про усунення порушення основного зобов`язання до [PERSON] , та [PERSON] (а.с.30-31;33-34,35). Згідно ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку» від 05.05.2003 року № 898-ІУ, іпотека як різновид застави. Предметом якої є нерухоме майно, це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбачену Законом № 898-ІУ. Згідно вимог ст. 589 ЦК України, ч. 1 ст. 33 Закону № 898-ІУ, в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених ст. 12 Закону № 898-ІУ. Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у ст. 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом № 898-ІУ. Відповідно до ч. 7 Закону № 898-ІУ за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь - якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Відповідно до умов ст. 38 Закону № 898-ІУ ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Відповідно до ч. 4 ст. 591 ЦК України, якщо сума реалізації предмету застави не покриває вимоги заставодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника в установленій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 17\~Закону України\~«Про іпотеку» передбачено вичерпний перелік підстав припинення іпотеки. Зокрема, частиною першою цієї статті встановлено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Основне зобов`язання щодо повернення кредитних коштів позичальником не виконано; строк дії іпотечного договору не закінчений; предмет іпотеки відповідно до Закону України «Про іпотеку» та договору № 014/0014/74/59747 в інтересах іпотекодержателя за цим договором не реалізований; іпотекодержатель права власності на житлову квартиру, не набув; іпотечний договір № 014/0014/74/59747 не визнаний недійсним; передана в іпотеку квартира не знищена та перебуває у володінні та користуванні відповідача та користуванні третьої особи, яка укладала кредитний договір. За приписами статті 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею ст.263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Аналізуючи в сукупності досліджені докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позивачем доведені обставини на які він посилався, як на підставу свої позовних вимог, а відтак позовні вимоги Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] , про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо зупинення виконання рішення суду. Згідно з Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року N 64/2022, затвердженим Законом України\~від 24\~лютого 2022\~року N\~2102-IX\~"Про\~затвердження Указу\~Президента України\~«Про введення\~воєнного стану\~в Україні», на території України діє воєнний стан у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України. Законом України від 22 травня 2022 року N 2263-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" "Верховна Рада України затвердила Указ Президента України від 17 травня 2022 року N 341/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", яким продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб. Відповідно до Закону України\~від 15\~березня 2022\~року N\~2120-IX\~"Про\~внесення змін\~до Податкового\~кодексу України\~та інших\~законодавчих актів\~України щодо\~дії норм\~на період\~дії воєнного\~стану" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Верховна Рада України постановила розділ VI\~"Прикінцеві\~положення"\~Закону України\~"Про\~іпотеку" доповнити\~пунктом 5-2\~такого змісту: - 5-2. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону". Враховуючи, що на момент ухвалення судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки воєнний стан в Україні триває, виконання рішення суду зупиняється на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування. Такі висновки викладені в постанові Верховного суду від 22.06.2022 року у справі №296/7213/15, де зокрема, Верховний Суд зазначив, що згадані норми права не втратили свою чинність, оскільки не були виключені з тексту зазначеного Закону, а спеціальним законом лише запроваджене зупинення виконання цих правил на певний період. Надалі у разі припинення запровадження воєнного стану дія згаданих правил відновить свою дію без окремого рішення та закону. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача сплачені ним і документально підтвердженні судові витрати у загальному розмірі 2\~270 грн. 00 коп. На підставі викладеного, та

Outcome: approved