Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду та просила позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Мотивувала позов тим, що вона, [PERSON] , є матір`ю двох неповнолітніх дітей: [PERSON] - [INFO] , та [PERSON] - [INFO] . Батьком дітей згідно запису у Свідоцтві про народження дітей є [PERSON] . З [PERSON] ми перебували у зареєстрованому шлюбі, проте 03.03.2020 року відповідно до рішення Кагарлицького районного суду Київської області у цивільній справі № 368/16/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, шлюб було розірвано. Рішення набрало законної сили. Окрім цього, оскільки батько дітей - [PERSON] не піклувався про майновий стан дітей та не приймав участі у їх вихованні, з нього Кагарлицьким районним судом Київської області на користь Позивача було стягнуто аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей. Відповідно до довідки-розрахунку про стан заборгованості по аліментах від 11.05.2022 року вих.. № 4919 загальна сума боргу за виконанням виконавчого листа № 368/17/20 від 17.08.2020 року, виданого Кагарлицьким районним судом Київської області, станом на 30.04.2022 року становить 86 774,21 грн. Відповідно до довідок з місця навчання дітей (додаються до позовної заяви), батько дітей - [PERSON] не відвідував навчальний заклад, батьківські збори, шкільні заходи де навчаються його діти, не цікавиться станом їхньої успішності та поведінки, та не приймає участі в процесі виховання та навчання дітей. Тобто, батько дітей участі у їх житті взагалі не приймає, навчальні заклади не відвідує, вихованням дітей одноособово займається мама. Відповідно до ч. 9-10 ст. 7 Сімейного Кодексу України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Частиною 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 1ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ніш и своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. З урахуванням наведеного та письмових доказів, які додані до позовної заяви, батько неповнолітніх дітей, взагалі самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дітей, не цікавиться станом їх здоров`я, не приймає участі у вихованні дітей, не виявляє уваги та турботи про них. Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України. Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається з Закону України «Про охорону дитинства», а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Відповідно до ст. 8 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХХП від 27 лютого 1991 року, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Відповідно до ч.3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливість здійснення її прав, встановлених Конституцією України. Конвенцією прав дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Сімейне законодавство України також закріплює рівноправність обох батьків - батька і матері - у всіх правах і обов`язках відносно своїх дітей. Зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а ст. 155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов`язків мають грунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які г відповідають за неї за законом. Згідно Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року), дитині мають належати права на здоровий ріст та розвиток, належне харчування, житло, розваги, медичне обслуговування, отримання освіти. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і. дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE. № 31111/04, § 54. ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною \\ або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09. § 100, ЄСПЛ від 16 липня 2015 року). Статтею 141 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Положеннями частини 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання. право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. При цьому, відповідно до приписів ст. 157 СК той з батьків, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні. Відповідно до ч. 2 ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Оскільки, відповідач вихованням своїх дітей не займається і ухиляється від своїх обов`язків по їх утриманню та вихованню, не цікавиться їх життям та здоров`ям, не спілкується з ними та не має наміру підтримувати їх та турбуватися про них, а тому є всі підстави для позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітніх дітей, а позбавлення батьківських прав відповідача забезпечить належний захист дітей, а саме їх життя та здоров`я. В судовому засіданні представника позивача - адвокат Лисюк О.В. та позивач [PERSON] позов підтримали та просили задоволити. Позивач також пояснила, що не хоче щоб у дітей в школі могла виникнути ситуація коли однокласники будуть запитувати у її дітей чому різні прізвища у матері і дітей. В судовому засіданні відповідач позов не визнав і пояснив, що мати дітей не дає йому можливості спілкуватися з дітьми і тому він не буде сплачувати аліменти поки мати дітей не буде чинити йому перешкод у спілкуванні з дітьми, а тому звернувся з відповідним позовом до суду. Також до введення карантину він спілкувався з дітьми в дитячому садку . Бачився і спілкувався в 2022 році з сином літом в магазині і в 2021 році літом спілкувався з дітьми які гуляли з бабою. Карантинні обмеження також негативно впливали на виконання ним батьківських обов`язків. Представник відповідача - адвокат Матюшенкова Д.В. проти позову заперечував та просив відмовити в задоволенні позову. Представник Кагарлицька міська рада Обухівського району Київської області підтримав висновок органу опіки і піклування. Судом встановлено, що позивач, є матір`ю двох неповнолітніх дітей: [PERSON] - [INFO] , та [PERSON] - [INFO] . Батьком дітей згідно запису у Свідоцтві про народження дітей є [PERSON] . 03.03.2020 року відповідно до рішення Кагарлицького районного суду Київської області у цивільній справі № 368/16/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, шлюб було розірвано. 20.06.2020 року згідно свідоцтва про шлюб позивач одружилась з [PERSON] . Також з відповідача рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 13.07.2020 року на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини заробітку ( доходу) , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви 14.01.2020 року і до повноліття старшої дитини. Відповідно до довідки-розрахунку про стан заборгованості по аліментах від 11.05.2022 року вих.. № 4919 загальна сума боргу за виконанням виконавчого листа № 368/17/20 від 17.08.2020 року, виданого Кагарлицьким районним судом Київської області, станом на 30.04.2022 року становить 86 774,21 грн. і в якій також зазначено , що аліменти за червень 2021 року в розмірі 2395 грн. сплачено так як сплачено більшу суму 3794 грн. В довідці зазначено про розмір заборгованості помісячно з липня 2021 року по квітень 2022 року , а саме 4380 грн. за кожен місяць та 44373,21 грн. заборгованості станом на 30.04.2022 року. Згідно виписок із медичних карток дітей діти здорові . Згідно характеристик з навчального закладу обоє дітей позитивно характеризуються за місцем навчання . Батько не відвідував навчальний заклад, батьківські збори, шкільні заходи де навчаються його діти, З пояснень сина сторін спору в судовому засіданні син хоче зустрічатись і спілкуватись з батьком і в подальшому . Мати сказала йому називати батьком [PERSON] . З пояснень дочки сторін спору в судовому засіданні не вбачається істотних заперечень щодо зустрічей і спілкування з батьком. Згідно пояснень свідків [PERSON] і [PERSON] позивач і її діти та чоловік є прихожанами однієї з ними церкви і свідкам відомо, що відповідач обіцяв на день народження купити дочці іграшку яку хотіла дитина і не купив, а купили прихожани церкви. Згідно пояснень свідка [PERSON] вона перебуває у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем і влітку 2021 року чула і бачила , що сторони спору зустрічались в м. Кагарлику у зв`язку навчанням дітей в школі. Згідно пояснень свідка [PERSON] він перебуває в шлюбу з позивачем і проживає з нею та її дітьми однією сім`єю. Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 12.07.2022 року передано цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Кагарлицька міська рада як орган опіки та піклування про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та встановлення графіку спілкування до Миронівського районного суду Київської області в якій [PERSON] заявив позовні вимоги : зобов`язати [PERSON] , [INFO] не чинити перешкоди мені [PERSON] , [INFO] , у спілкуванні з дітьми: донькою [PERSON] , [INFO] та сином [PERSON] , [INFO] , визначивши такі способи участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми, а саме: - постійно: необмежене право спілкування батька без присутності матері та сторонніх осіб, шляхом телефонного зв`язку та інтернет зв`язку; - кожної суботи з 09:00 год. до 18:00 год., та кожної неділі до 18:00 год., без присутності матері та з можливістю відвідування дитиною місця проживання батька; - відпочинок дітьми з батьком, у літній час з оі липня по 15 липня, без присутності матері, з повідомленням матір про місце перебування дітей; - під час перебування дітей у дитячих та навчальних закладах батько має право відвідувати дитину без обмеження у часі з урахуванням розкладу навчально- виховного процесу; - на випадок хвороби дітей відвідування батьком дітей здійснюється за місцем їх проживання за узгодженням з матір`ю; - за результатами домовленості між батьками період відпочинку дітей з батьком може бути змінений; - зобов`язати матір інформувати батька, в разі зміни місця проживання дітей, про місце знаходження останніх. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків. Згідно до ст. 165 ч.1 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного суду України від ЗО березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення, поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного оглядку, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Згідно статтей 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991р., № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року), дитині мають належати права на здоровий ріст та розвиток, належне харчування, житло, розваги, медичне обслуговування, отримання освіти. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і. дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE. № 31111/04, § 54. ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною \\ або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09. § 100, ЄСПЛ від 16 липня 2015 року). Статтею 141 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Положеннями частини 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання. право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. При цьому, відповідно до приписів ст. 157 СК той з батьків, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні. Суд не погоджується з висновком органу опіки і піклування від 10.05.2022 року за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно обох дітей з підстав , що батько самоусунувся від виконання батьківських обов`язків і це відповідатиме інтересам дітей так як вказаний висновок зроблено передчасно без врахування в повній мірі інтересів дітей, про думку яких, у висновку не зазначено та без врахування в повній мірі інтересів батька і його мотивів відмови сплачувати аліменти. Також без врахування, що підставою позбавлення батьківських прав може бути ухилення батька від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позивач не надала доказів, що наявність у відповідача заборгованості по сплаті аліментів негативно впливає на їх фізичний розвиток, так як діти здорові, позитивно характеризуються по місцю проживання, мати налаштовує дітей, що у них батько [PERSON] і бажає щоб у дітей теж було прізвище [PERSON] , не надала доказів про вчинення дій державним виконавцем по арешту майна боржника відповідно до ЗУ « Про виконавче провадження» для стягнення заборгованості по аліментах. Також суд враховує, що було введено карантин і встановлені обмеження З 12 березня 2020 року до 31 грудня 2022 року на усій території України відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" і ця обставина та місця проживання сторін спору в різних населених пунктах негативно впливало на виконання батьком своїх батьківських обов`язків щодо дітей . Батько дітей бажає виконувати батьківські обов`язки і у сторін є спір про це який розглядається в іншому суді. Тому за встановлених судом обставин в задоволенні позову відмовити повністю.

Outcome: dismissed