Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-07 00:00:00

29.04.2021 року позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися в суд із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якій просять визнати, що інформація, поширена [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у соціальній мережі «Фейсбук» про події, які відбулися 23.12.2020 року у селі Лавочне Сколівського району Львівської області за участю працівників ДП «Галсільліс» [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є недостовірною та зобов`язати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] спростувати поширену ними інформацію у соціальній мережі «Фейсбук» про події, які відбулися 23.12.2020 року у селі Лавочне Сколівського району Львівської області за участю працівників ДП «Галсільліс» [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Стягнути з [PERSON] (зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ), [PERSON] (зареєстрований за адресою: 82652, Львівська область, Стрийський район, с. Лавочне) та [PERSON] (зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ) солідарно на користь [PERSON] (зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) моральну шкоду у розмірі 100\~000 грн. Стягнути з [PERSON] (зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ), [PERSON] (зареєстрований за адресою: 82652, Львівська область, Стрийський район, с. Лавочне) та [PERSON] (зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ) солідарно на користь [PERSON] (зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) моральну шкоду у розмірі 100\~000 грн. Стягнути з [PERSON] (зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ), [PERSON] (зареєстрований за адресою: 82652, Львівська область, Стрийський район, с. Лавочне) та [PERSON] (зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ) солідарно на користь [PERSON] (зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) моральну шкоду у розмірі 100\~000 грн. Стягнути з [PERSON] (зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ), [PERSON] (зареєстрований за адресою: 82652, Львівська область, Стрийський район, с. Лавочне) та [PERSON] (зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ) солідарно на користь [PERSON] (зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) моральну шкоду у розмірі 100\~000 грн. Стягнути з [PERSON] (зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ), [PERSON] (зареєстрований за адресою: 82652, Львівська область, Стрийський район, с. Лавочне) та [PERSON] (зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ) солідарно на користь [PERSON] (зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) моральну шкоду у розмірі 100\~000 грн. Стягнути з [PERSON] (зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ), [PERSON] (зареєстрований за адресою: 82652, Львівська область, Стрийський район, с. Лавочне) та [PERSON] (зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ) солідарно на користь [PERSON] (зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) моральну шкоду у розмірі 100\~000 грн. Судові витрати у справі, пов`язані зі сплатою судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, покласти на відповідачів. Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області від 26.05.2021 року прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі з визначенням підготовчого засідання. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 05.08.2021 року призначено у справі лінгвістичну сематико-текстуальну експертизу усного та писемного мовлення. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 11.08.2022 року провадження у справі поновлено. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 10.11.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Позовна заява обгрунтована тим, що 23.12.2020 року працівники ДП «Галсільліс» [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] направлялися на службовому лісовозі у с. Лавочне на планову загрузку. На проїздній дорозі автомобіль був зупинений [PERSON] , який перешкоджав подальшому проїзду, а відтак і здійсненню трудових обов`язків позивачів. На вимогу позивачів покинути проїжджу частину дороги і не перешкоджати їм, останній почав нецензурно висловлюватися, обзивати позивачів злодіями, а згодом витягнув зброю, яку мав при собі. Коли працівники ДП «Галсільліс» вийшли зі службового автомобіля, він вистрелив із пістолета [PERSON] у ліву ногу і погрожував іншим працівникам фізичною розправою. Внаслідок протиправних дій [PERSON] , [PERSON] звернувся у Сколівський ВП Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області з заявою про вчинення ним кримінального правопорушення. На даний час триває досудове розслідування. 25.12.2020 року [PERSON] поширив у соціальній мережі «Фейсбук» інформацію про те, що начебто працівники ДП «Галсільліс» жорстоко побили [PERSON] , прив`язали тросом до лісовоза «Урал» і хотіли протягнути, погрожували йому смертю, викрали мобільний телефон та 5\~000 грн., які знаходилися у чохлі телефону. Згодом ця інформація була поширена у соціальній мережі «Фейсбук» [PERSON] та [PERSON] ( [INFO] ). Крім того, поширена відповідачами інформація розійшлась по безлічі інтернет-ресурсів, які висвітлювали та транслювали, зокрема, розповідь [PERSON] та [PERSON] , яка знімалася [PERSON] та була викладена на його сторінці « [PERSON] » в мережі «Фейсбук» [INFO] . На даному відео [PERSON] стверджував, що він зупинив лісовоз, належний ДП «Галсільліс» у зв`язку з тим, що, як він стверджував, такий віз незаконно вирубаний кругляк. Після того, як він перешкодив проїзду лісовоза, з нього вийшли [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] почав завдавати йому ударів в голову. Згодом всі четверо працівників почали його жорстоко бити, прив`язали до лісовоза і намагалися протягнути його. [PERSON] також зазначав, що неправомірним діям працівників ДП «Галсільліс» перешкодили односельчани, які прийшли йому на допомогу, викликали на місце події поліції та швидку допомогу. Медики доставили його для огляду у Сколівську центральну лікарню. Згідно відповіді КНП «Сколівська ЦРЛ», 23.12.2020 року [PERSON] був доставлений бригадою ЕМД у Сколівську ЦРЛ з тілесними ушкодженнями. Попередній діагноз лікаря черепно-мозкова травма, струс головного мозку, садна чола, носа, забій грудної клітки. Зі слів такого, тілесні ушкодження він отримав внаслідок побиття. На відеозаписі від 17.01.2021 року [PERSON] зазначає, що він звернувся у КНП «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м. Львова» для фіксування тілесних ушкоджень. Також він вказав, що звернувся з відповідною заявою щодо неправомірних дій працівників ДП «Галсільліс» до Шевченківського районного відділу поліції у м. Львів. Однак, з відповіді відділу поліції вбачається, що будь-які звернення від [PERSON] не надходили, що свідчить про те, що інформація є неправдивою. Також, під час відеозапису він неодноразово називає [PERSON] злодієм, директора ДП «Галсільліс» [PERSON] «бандою, яка нападає на житлові будинки, погрожує людям зброєю та розправою». 26.01.2021 року на своїй сторінці у соціальній мережі «Фейсбук» [PERSON] опублікував текст внутрішнього розслідування [PERSON] , в якому було описано вищевказані події 23.12.2020 року зі слів [PERSON] з зазначенням прізвищ працівників ДП «Галсільліс», які начебто його катували. Згодом [PERSON] неодноразово публікував на своїй сторінці у соціальній мережі «Фейсбук» твердження, що працівники ДП «Галсільліс» є чорними лісорубами, які незаконно проводять вирубку лісу. Поширена відповідачами вищеописана інформація про позивачів є негативною, недостовірною та порушує їх особисті немайнові права, ганьбить їх честь, гідність і завдає шкоди діловій репутації, як посадовим особам Державного підприємства «Галсільліс». 06.07.2021 року на адресу суду за вх. №3548 надійшов відзив відповідача [PERSON] на позовну заяву, в якому з позовними вимогами позивачів не погоджується та просить відмовити у задоволенні такого, оскільки у позові неправильно застосовано положення норм права, не знайдено правильного балансу або пріоритету як для правової та демократичної держави між двома конституційно-гарантованими правами: правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу - з іншого боку. Як зазначено у позовній заяві, підставою для подачі позову слугував конфлікт між працівниками ДП «Галсільліс» та одним із відповідачів - [PERSON] , який відбувся 23.12.2020 року. В результаті цього останнім було подано заяву про вчинення проти нього злочину, висвітлено з його точки зору даний перебіг подій у мережі «Фейсбук», дана інформація була поширена іншими відповідачами журналістами. Якщо дану позовну заяву розглядати з призми позивачів, то відповідачі також мають право звертатися до суду з заявою про захист честі, гідності та ділової репутації, оскільки позивачі висвітлили існуючий конфлікт зі своєї точки зору, чим завдали моральних страждань відповідачам. ДП «Галсільліс» є комунальним підприємством, а відповідно, межа допустимої критики та обсяги поширеної інформації щодо нього та його працівників є значно ширшими, оскільки він безпосередньо відіграє важливу роль у діяльності держави та його дії становить суспільний інтерес. Зміст позовних вимог, викладених у прохальній частині позовної заяви, не містить жодних конкретних посилань на те, яку саме інформацію чи висловлювання, поширені в зазначених публікаціях, зокрема в мережі «Інтернет», слід визнати недостовірною, такою, що принижує гідність, честь та ділову репутацію позивачів та потребує спростування. На думку відповідача, зі змісту прохальної частини чітко вбачається, що не стільки інформація має бути спростована, скільки шестеро осіб позивачів бажають отримати матеріальну вигоду за нібито завдану моральну шкоду, яку саме - невідомо, бо про неї в позовній заяві йдеться лише у формі цитування норм права. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також має право на власне тлумачення справи в тому самому засобі масової інформації, з метою обгрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм оцінку. Позивачі таким правом скористатися з незрозумілих причин не хочуть, з огляду на те, який спосіб захисту ними обрано. Відповідач вказує, що між сторонами існує спір щодо подій, які мали місце 23.12.2020 року, що свідчить про відсутність підстав для задоволення вимог позивачів, оскільки поширена інформація є оцінкою дій позивачів в умовах конфлікту між сторонами та спору, а тому за своєю суттю є думками та переконаннями відповідачів, які не можуть бути перевірені на предмет істинності, а отже є оціночними судженнями. [PERSON] зазначає, що [PERSON] реалізував своє право у формі письмового звернення та направлення його органу, який наділений компетенцією щодо перевірки викладених у ньому обставин. Реалізація таким свого гарантованого Конституцією України і законами права на викладення у зверненні до компетентного органу, уповноваженого здійснити перевірку такої інформації, так само, як і безпосередньо зміст цієї інформації, не може бути підставою для її спростування. Фактично його усна заява про вчинення злочину розміщена відповідачами у мережі «Інтернет», подана до правоохоронних органів, які за законом наділені повноваженнями перевіряти цю інформацію на достовірність, не свідчить про поширення відомостей, які порочать честь, гідність та ділову репутацію позивачів. Відтак, просить суд звернути увагу на те, що необхідно визначити характер поширеної відповідачами інформації, оскільки не з`ясувавши, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням, як у даному випадку, суд може дійти помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Крім цього зазначає, що право на відшкодування моральної шкоди щодо ділової репутації виникає у фізичної чи юридичної особи внаслідок поширення про неї недостовірної інформації. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначає суд залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних і душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Під час визначення розміру відшкодування враховують вимоги розумності та справедливості. У даному випадку жодного доказу на підтвердження хоча б однієї підстави на відшкодування моральної шкоди позивачами надано не було, як і не наведено жодного факту та не подано жодного доказу про існування обставин на підтвердження своєї позиції. 19.10.2022 року на адресу суду за вх. № ЕП-1420 надійшли заперечення [PERSON] на позовну заяву, в яких зазначено, що поширену на сторінці відповідача у загальнодоступній соціальній мережі «Facebook» інформацію щодо позивачів слід розцінювати лише як критику їх дій, тобто спірний вислів є оціночним судженням, а не фактичним твердженням, які підлягають доведенню під час судового розгляду. За своїм характером судження є розумовим актом, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки й напряму, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Отже, будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок щодо якості вкинуваних публічних функцій, отриманих результатів тощо, не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту. Більше того, відповідач є журналістом, а позивачі публічними особами. В даному випадку непохитною є практика ЄСП. Журналістська свобода також включає можливість перебільшень або навіть провокацій. Пункт 2 статті 10 Конвенції майже не надає можливостей для обмеження свободи вираження поглядів, коли йдеться про виступи політиків або про питання, які становлять суспільний інтерес. Крім цього зазначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначає суд залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних і душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Під час визначення розміру відшкодування враховують вимоги розумності та справедливості. У даному випадку жодного доказу на підтвердження хоча б однієї підстави на відшкодування моральної шкоди позивачем надано не було, як і не наведено жодного факту та не подано жодного доказу про існування обставин на підтвердження своєї позиції. Представник позивачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] адвокат Джох Р.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив такі задовольнити в повному обсязі, з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні, щодо задоволення позовних вимог [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заперечував. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлені про дату та час проведення судового засідання, в таке не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили. Відзив на позовну заяву не подав. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про дату та час проведення судового засідання повторно в таке не з`явився. Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Виходячи із наведених вище процесуальних норм суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Як встановлено під час розгляду справи, 23.12.2020 року працівники ДП «Галсільліс» [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які є позивачами у справі, їхали на службовому лісовозі у с. Лавочне Стрийського району Львівської області на планову загрузку. На проїздній дорозі автомобіль був зупинений [PERSON] , який перешкоджав подальшому проїзду, а відтак і здійсненню трудових обов`язків позивачів. На вимогу позивачів покинути проїжджу частину дороги і не перешкоджати їм, останній почав нецензурно висловлюватися, обзивати позивачів злодіями, а згодом витягнув зброю, яку мав при собі. Коли працівники ДП «Галсільліс» вийшли зі службового автомобіля, він вистрелив із пістолета [PERSON] у ліву ногу і погрожував іншим працівникам фізичною розправою. Внаслідок протиправних дій [PERSON] , [PERSON] звернувся у Сколівський ВП Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області з заявою про вчинення ним кримінального правопорушення. З приводу вказаної вище ситуації, 25.12.2020 року та 26.12.2020 року у соціальній мережі «Facebook» відповідачем [PERSON] зі своєї сторінки соціальної мережі «Facebook» було здійснено поширення інформації наступного змісту: - «На Сколівщині\~23.12.20\~р.\~чорні лісоруби\~Славського Галсільлісу,\~місцевого журналіста-активіста\~села Лавочне [PERSON] прив`язали до бампера лісовоза, наносили смертельні удари металевими деталями, викрали мобільний телефон з грошима, і якщо б не жителі села, в живих [PERSON] уже б не було. Місцеві правоохоронні органи ніяких мір не принімають… (https://youtu.be/q-VU9_sqgNw); -« [INFO] ». Зі сдів потерпілого журналіста [PERSON] : [PERSON] [INFO] село Лавочне на Сколівщині перешкоджання журналісту під час зйомки ст. 171 КК України [PERSON] почув, що їдуть лісовози і побіг на дорогу, подзвонив на 102 і повідомив жителів села. Зупинив лісовоз представився журналістом і почав знімати їх на відео. З лісовоза вийшли четверо здорових чоловіків і почали бити [PERSON] по голові. [PERSON] втратив свідомість, а пізніше переконавшись, що [PERSON] безпритомний почали його обшукувати і викрали мобільний телефон на який потерпілий [PERSON] вів відеозйомку і викрали ще 5\~000 грн., які знаходилися в чохлі телефона. Підняли безпритомного журналіста і прив`язали буксировочним грубим пасом до бампера лісовоза. [PERSON] почав приходити в себе уже прив`язаний пасом до бампера лісовоза, і вони знову продовжували його катувати, бити по голові. [PERSON] безсилий відбивався, а дальше найстрашніше, катівники сіли на лісовоз і почали рухатися з прив`язаним до бампера чоловіком. Але зразу на дорогу вибігли жителі села Лавоне, дружина [PERSON] і зупинили даний лісовоз. Відбулася словесна перепалка на грубих тонах. Люди намагалися [PERSON] визволити, але їм це не вдавалось. Озвірілі чорні лісоруби кричали, що їх всіх зараз поб`ють….». Зазначені дописи розміщені у мережі інтернет у соціальній мережі «Facebook», що є відкритою соціальною мережею, яка доступна необмеженому колу осіб. Крім того, як вбачається з переглянутого судом відео на СД-диску, наданого позивачами в якості додатку до позову, [PERSON] стверджує, що він зупинив лісовоз, належний ДП «Галсільліс» у зв`язку з тим, що такий перевозив незаконно вирубаний кругляк. Після того, як він перешкодив проїзду лісовоза, з нього вийшли [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] почав завдавати йому ударів в голову. Згодом всі четверо працівників ДП «Галсільліс» почали його жорстоко бити, прив`язали до лісовоза і намагалися протягнути його. Також, під час відеозапису [PERSON] неодноразово називає [PERSON] злодієм, а директора ДП «Галсільліс» [PERSON] - «бандою, яка нападає на житлові будинки, погрожує людям зброєю та розправою». 17.01.2021 року вказана вище інформація була поширена у соціальній мережі «Фейсбук» [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується скрін- дописами таких. Також, як встановлено в судовому засіданні, поширена відповідачами інформація розійшлась по безлічі інтернет-ресурсів, які висвітлювали та транслювали розповідь [PERSON] та [PERSON] , яка була знята на відео [PERSON] та була викладена на сторінці « [PERSON] » в мережі «Фейсбук» від 17.01.2021 року. [INFO] у соціальній мережі «Facebook» відповідачем [PERSON] зі своєї сторінки у соціальній мережі «Facebook» було опубліковано текст внутрішнього розслідування [PERSON] , в якому описані події 23.12.2020 року зі слів [PERSON] із зазначенням прізвищ працівників ДП «Галсільліс», які на його думку, катували останнього. \~ \~ \~ \~Саме вказану інформацію просять спростувати позивачі як таку, що не відповідає дійсності, порочить їх честь і гідність, впливає на зниження цінності особи позивачів в очах оточуючих, в очах суспільства тощо. У ході розгляду справи було призначено судову лінгвістичну семантико-текстуальну експертизу усного та писемного мовлення, на вирішення якої поставлені наступні питання: - чи міститься в тексті письмових повідомлень відповідачів у соціальній мережі «Фейсбук», фотокопії текстів яких долучені до матеріалів позовної заяви, інформація позитивного або негативного характеру щодо позивачів? -чи містяться в тексті письмових повідомлень відповідачів у соціальній мережі «Фейсбук», фотокопії текстів яких долучені до матеріалів позовної заяви, висловлювання образливого характеру щодо позивачів? -чи є висловлювання, які містяться в письмових повідомленнях відповідачів у соціальній мережі «Фейсбук», фотокопії текстів яких долучені до матеріалів позовної заяви, фактичними твердженнями або оціночними судженнями? Якщо в тексті містяться оціночні судження, то чи є вони висловлені в брутальній, принизливій чи непристойній формі? -чи міститься в мовленні осіб, які зафіксовані на відео, які містяться на дисках, долучених до матеріалів справи, інформація позитивного або негативного характеру щодо позивачів? -чи є висловлювання осіб, які зафіксовані на відео, які містяться на дисках, долучених до матеріалів справи, фактичними твердженнями або оціночними судженнями? Якщо висловлювання осіб, які зафіксовані на відео, які містяться на дисках, долучених до матеріалів справи, містять оціночні судження, то чи є вони висловлені в брутальній, принизливій чи непристойній формі? За результатами проведення вказаної експертизи, експертом ТзОВ «Київська незалежна судово-експертна установа» Л. Фраймович 01 серпня 2022 року за № 3221 було складено висновок, яким встановлено наступне: -у фрагментах текстів постів, розміщених у соціальній мережі Facebook, та текстів, зафіксованих на відео (за додатком до Висновку №3206 від 07 червня 2022 року експертизи цифрових відеозвуків з метою встановлення текстового змісту зафіксованих у них розмов), вказаних у питаннях, поставлених на вирішення експертизи, міститься негативна інформація щодо осіб позивачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Проте на мовному рівні вказана інформація не виходить за межі норм мовної поведінки людей у конфліктній ситуації. -висловлювання негативного характеру стосовно осіб позивачів - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , викладено у формі фактичних тверджень. Таким чином, експерт дійшов висновку, що спірна інформація містить у собі негативний зміст, який принижує честь і гідність позивачів, а також спотворює їх професійний та особистісний імідж, та причиняє моральну шкоду.\~ Конституція України передбачає, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Кожен має право на повагу до його гідності. В статті 3 Конституці України закріплено, що людина, її честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ст. 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. У відповідності зі ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Устатті 34 Конституції України йдеться про те, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Разом з тим, відповідно до ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Таким чином, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Главою 22 Цивільного кодексу України визначено перелік особистих немайнових прав фізичної особи, серед яких право на повагу до гідності та честі (стаття 297 ЦК України), а також право на недоторканість ділової репутації (стаття 299 ЦК України). У статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно достатті 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осібпідприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права. Відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з ч.1 ст.2 77 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок порушення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила (ч.6 ст. 277 ЦК України). Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена (ч.7 ст. 277 ЦК України). Тлумачення статті 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положеньстатті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободта практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування. Таким чином, відповідно достатті 277 ЦК\~України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положеньстатті 10 Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод 1950 року. Згідно із ч. 2 ст. 5 Закону України «Про інформацію» реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 30 цього Закону ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Згідно із частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду (ч.2 ст. 30 цього Закону). Пленум Верховного Суду України в пунктах 1, 19 постанови від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи`роз`яснив судам, що беручи до уваги положення статей 32, 34 Конституції України, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Відповідно до роз`яснень, викладених у абзацах 3, 4, 5 пункту 19постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першоюстатті 277 ЦКУкраїни та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому ж засобі масової інформації з метою обгрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду. За своїм характером судження має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої ним думки. Отже, будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок щодо якості виконуваних публічних функцій, отриманих результатів тощо, не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту. Вирішуючи справи про захист честі, гідності та ділової репутації, суди повинні перевіряти чи містить інформація, що стала підставою для звернення до суду, конкретні життєві обставини, фактичні твердження. Якщо зміст та характер досліджуваної інформації свідчить про наявність фактів, така інформація або її частина не може вважатись оціночним судженням, оскільки є не результатом суб`єктивної оцінки, а відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена у судовому порядку. У п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи`зазначено, що при розгляді даної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Отже, спростуванню підлягає тільки поширена недостовірна інформація і саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) з огляду на приписи ч.1 ст. 9 Конституції України, ст. 10 ЦК України застосовується судами України як частина національного законодавства. При цьому розуміння змісту норм Конвенції, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка в силуст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини`застосовується українськими судами як джерело права. Відповідно до статті 10 Конвенції кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановленізакономі є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб. У справі Lingens v. Austria (заява №9815/82, рішення від 8 липня 1986 року, п.п. 41, 46) ЄСПЛ сформулював загальні принципи свободи слова, зазначивши, що свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе. На думку ЄСПЛ, слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. ?...? Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу (доведення правдивості заяв) неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції. Європейський суд з прав людини вказує, що «41. У своїй практиці Суд розрізняє факти та оціночні судження. Якщо існування фактів може бути підтверджене, правдивість оціночних суджень не піддається доведенню. Вимога довести правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлення думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється статтею 10 Конвенції. Однак навіть якщо висловлення є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний базис для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшеним за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя (UKRAINIAN MEDIA GROUP v. UKRAINE, № 72713/01, § 41, 42, ЄСПЛ, 29 березня 2005 року). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 липня 2020 року в справі № 200/20351/18 (провадження № 61-21258св19) вказано, що «вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, чи критикою та чи є вона такою, що виходить за межі допустимої критики за встановлених судами фактичних обставин справи. Для того, щоб розрізняти фактичне твердження і оціночне судження, необхідно брати до уваги обставини справи і загальний тон зауважень, оскільки твердження про питання, що становлять суспільний інтерес, є оціночними судженнями, а не констатацію фактів. За загальновизнаними визначеннями честь - це суспільна оцінка моральних і духовних якостей людини; гідність це самооцінка особою своїх моральних і соціальних якостей; честь є мірою гідності особи, отже, ці категорії взаємопов`язані; репутаціяце суспільно-позитивна оцінка соціальних якостей людини; ділова репутаціяце суспільно-позитивна оцінка трудових, професійних якостей особи, виконання взятих на себе зобов`язань, почуття відповідальності за виконану роботу; ділова репутація і це більш вузьке поняття ніж честь або репутація, оскільки охоплює оцінку особи лише у сфері суспільно-виробничих відносин. Під приниженням честі та гідності фізичної особи розуміється поширення недостовірної інформації про таку особу, членів її сім`ї або близьких родичів, внаслідок чого вона зазнала фізичних чи душевних страждань. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Як встановлено в судовому засіданні, відповідачі не перевірили достовірність інформації перед її поширенням. Факт поширення зазначеної інформації відповідачами підтверджується наданими позивачами письмовими доказами, а також дослідженими в ході розгляду справи відеоматеріалами на відповідному Інтернет-ресурсі, які беруться судом до уваги як належні та допустимі. Даних та доказів, які б спростували факт поширення вищевказаної інформації суду відповідачами не надано. Як встановлено судом вище, вказана спірна інформація доведена до відома необмеженого кола осіб - користувачів мережі Інтернет, що є доведеним, і така спірна інформація, з огляду на її зміст, безсумнівно порушує особисті немайнові права і завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам позивачів. У даному випадку, твердження відповідачів не носять характеру оціночного судження, а містять фактичні твердження, що було підтверджено висновком експертом. Крім цього, відповідачами не надано жодних доказів достовірності інформації, яка була розповсюджена ними в мережі інтернет щодо позивачів. В свою чергу, позивачами доведено факт поширення недостовірної інформації відповідачами. Суд бере до уваги той факт, що внаслідок поширення цієї інформації було порушено особисті немайнові права позивачів, оскільки в ній містяться відомості про події, які не відповідають дійсності або ж викривлені. Таким чином, суд дійшов висновку, що зазначена інформація є недостовірною. Згідно зі ст. ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч.7\~ст. 277 ЦК України\~спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. У зв`язку з наведеним, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] після набрання рішенням законної сили спростувати поширену ними інформацію у соціальній мережі «Фейсбук» про події, які відбулися 23.12.2020 року у селі Лавочне Сколівського району Львівської області за участю працівників ДП «Галсільліс» [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Щодо захисту прав позивачів шляхом компенсації моральної шкоди суд зазначає наступне. Згідно з ст. 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 ЦК України, зокрема: відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та/або моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню, що передбачено ст. 280 ЦК України. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у приниженні честі, гідності, також ділової репутації фізичної або юридичної особи (п.4 ч.2 ст. 23 ЦК України). Частиною 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно п.6 абз.6 п.19 Постанови Пленуму ВСУ від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду. Суди мають використовувати широкі можливості, що надає розгляд справи про захист гідності, честі та ділової репутації, для підвищення культури спілкування, з`ясовувати обставини поширення недостовірної інформації. Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 5постанови від 31.03.1995р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно з п. 9 Постанови розмір відшкодування зазначеної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру й обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат і з урахуванням інших обставин; при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Позивачами, кожним окремо, також заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідачів солідарно моральної шкоди у розмірі 100\~000 грн. кожному, мотивуючи тим, що поширення недостовірної інформації про них завдало істотної моральної шкоди, негативної вплинуло на їх ділову репутацію. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Зазначені роз`яснення містяться в\~Постанові Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року. В даному випадку спірні публікації, які містили недостовірну інформацію відповідачами було поширено із застосуванням образливих слів, розповсюджених в соціальній Інтернет-мережі серед необмеженого кола осіб, зміст образливих тверджень, враховуючи той факт, що позивачі є працівниками державного підприємства, викликав певний негативний суспільний резонанс, тобто образа набула суспільного характеру. Таким чином, враховуючи вимоги розумності та справедливості, ступінь моральних страждань позивачів, а також те, що відшкодування моральної шкоди не повинно призводити до надмірного збагачення, суд приходить до висновку про необхідність визначити розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 45 000 грн. кожному позивачу, яка підлягає солідарному стягненню з відповідачів. Розподіл судових витрат здійснюється судом за правилами статті 141 ЦПК України. Так, за пред`явлення даного позову, який подано до суду у 2021 році, позивачами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було сплачено судовий збір у розмірі 6\~908 грн. за дві позовні вимоги немайновного характері, що підтверджується квитанціями КБ «Приватбанк». Тобто, у відповідності до п.1.5 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за позовну вимогу про захист честі та гідності фізичної особи - у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на момент пред`явлення даного позову становить 908 гривень, та за позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди у розмірі 1,0 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на момент пред`явлення даного позову, із урахуванням ціни позову, становить 6 000 грн. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, а саме: в частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000 грн. кожному позивачу, такі задоволені частково на суму 45 000 грн. кожному з позивачів, тобто на 45%, а тому на підставі ст.141 ЦПК України, суд вважає за можливе покласти на відповідачів судові витрати пропорційно задоволеного у відношенні до таких позову на суму 450 грн. щодо кожного з позивачів (1\~000 х25%=250). Крім цього, за проведення судової лінгвістичної експертизи у даній справі позивачами було сплачено 44\~300,00 грн. згідно рахунку № 29/09-5 від 29.09.2021 року. Також, згідно листа директора судово-експертної установи О. Семенюк від 04.08.2022 року, такий просить суд зобов`язати позивачів оплатити рахунок № 01/08-1 від 01.08.2022 року за проведення експертизи цифрових відеозвуків з метою встановлення текстового змісту зафіксоваих у них розмов (стенограми) у розмірі 5\~000 грн. Оскільки позовна вимога, на підставі якої проводилась судова експертиза, задоволена повністю, то суд вважає за необхідне витрати по оплаті за проведення експертизи покласти на відповідачів солідарно, стягнути з таких 44\~300,00 грн. на користь позивачів, а також сплачений позивачами судовий збір в розмірі 908 грн. за вказану позовну вимогу. Щодо додаткової оплати судовому експерту за проведення експертизи цифрових відеозвуків з метою встановлення текстового змісту зафіксоваих у них розмов (стенограми) у розмірі 5\~000 грн., то суд вважає за необхідне стягнути таку солідарно з відповідачів на користь ТзОВ «Київська незалежна судово-експертна установа». На підставі викладеного,

Outcome: partial