Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-22 00:00:00

08.07.2022 року позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом та просила постановити рішення суду, яким визнати спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, її та [PERSON] , земельну ділянку, кадастровий номер 1811000000:00:036:0017, загальною площею 0,0998 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Крім того, просила визнати за нею право власності на Ѕ частку даної земельної ділянки. В обґрунтування вимог вказує, що з 04.08.2006 року з [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі, під час якого вони 23.03.2007 року придбали майно, а саме: земельну ділянку, кадастровий номер 1811000000:00:036:0017, загальною площею 0,0998 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яку зареєстрували за останнім. 29.07.2009 року шлюб між ними було розірвано. [INFO] Коцюба [PERSON] помер, спадкоємцями якого є відповідачі у справі, зокрема: його мати [PERSON] та їх спільний син [PERSON] 08.06.2022 року вона звернулася до нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтва про право на частку у спільному сумісному майні. Однак їй відмовлено, оскільки на момент смерті [PERSON] вони не перебували у зареєстрованому шлюбі. Так як земельна ділянка була придбана у шлюбі, остання є об`єктом спільної сумісної власності, тому вона звернулася до суду з даним позовом. 11.07.2022 року позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строки усунути її недоліки. 19.07.2022 року позивачем подано заяву у порядку усунення недоліків. 20.07.2022 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження, визначено дату та час підготовчого судового засідання, встановлено сторонам строки вчинення процесуальних дій. 09.08.2022 року у підготовчому судовому засідання оскільки відповідач 2 [PERSON] є неповнолітнім до участі у справі залучено третю особу на стороні відповідача 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, а саме орган опіки та піклування Новоград-Волинської міської ради Житомирської області. 20.09.2022 року у підготовчому судовому засіданні представником третьої особи на стороні відповідача 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору подано заяву, у якій представник просила відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з тим, що до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, після розірвання шлюбу застосовується позовна давність у три роки. Того ж, 20.09.2022 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. 17.10.2022 року позивачем подані письмові додаткові пояснення. 21.12.2022 року представником позивача подано до суду додаткові докази, які суд у силу ч. 8 ст. 83 ЦПК України до розгляду не прийняв. 23.12.2022 року у судове засідання учасники справи не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені. Кожен окремо подали до суду письмові заяви, в яких представник позивача, відповідач 1 та представник відповідача 2 просили провести розгляд у їх відсутності. Крім того, представник позивача просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач 1 у своїй заяві позовні вимоги визнала, не заперечила проти задоволення позову. Представник відповідача 2 просив позов задовольнити, вказуючи на те, що третя особа не має права заявляти про застосування строків позовної давності, посилаючись на практику ВС з даного приводу (Постанова ВС від 21.10.2020 року у справі № 509/3589/16-ц). Представник третьої особа на стороні відповідача 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, просила відмовити у задоволенні позову, оскільки позивач за життя [PERSON] не скористалася своїм правом звернення до суду з таким позовом та не надала суду переконливих доказів, що спірне майно є їх спільною сумісною власністю. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України,\~ фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Зясувавши обставини на які вона посилається як на підставу заявлених вимог, дослідивши докази якими вони підтверджуються, суд приходить до наступного. Встановлено, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , який було розірвано 29.07.2009 року (а.с.11). Згідно договору купівлі-продажу від 23.03.2007 року [PERSON] , зі згоди дружини [PERSON] , придбано земельну ділянку, кадастровий номер 1811000000:00:036:0017, загальною площею 0,0998 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.7-8,9). Зі змісту позовної заяви слідує, що [INFO] Коцюба [PERSON] помер, спадкоємцями якого є відповідачі у справі, зокрема його мати [PERSON] та його син [PERSON] . 17.07.2015 року [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (а.с.12). 08.06.2022 року [PERSON] звернулася до нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтва про право на частку у спільному сумісному майні, однак їй відмовлено так як на момент смерті [PERSON] вона не перебувала з останнім у зареєстрованому шлюбі. Надаючи правову оцінку даним правовідносинам, суд виходить із наступного. Відповідно до ч. 2ст. 3 СК України сім'ю утворюють особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно з вимогами ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до\~ст. 367 ЦК України\~спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. При цьому, відповідно до ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Так, на підставі вищевказаного,беручи до уваги ту обставину, що спірна земельна ділянка, кадастровий номер 1811000000:00:036:0017, загальною площею 0,0998 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , придбана під час шлюбу [PERSON] та [PERSON] , у силу ст. 60 СК України та ст. 367 ЦК України, вона є їх спільною сумісною власністю, а тому суд позов у цій частині рахує за необхідне задовольнити. Згідно п. 5 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах за позовами про захист прав приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті спадщини. Згідно ч.\~1\~ст.\~70\~СК України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відтак, у силу ст. 70 СК України та ст. 370 ЦК України, суд рахує за необхідне задовольнити позов і в іншій частині та визнати за позивачем право власності на Ѕ частку земельної ділянки, кадастровий номер 1811000000:00:036:0017, загальною площею 0,0998 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , оскільки частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. Щодо строків позовної давності, то суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених\~частиною другою статті 72,\~частиною другою статті 129,\~частиною третьою статті 138,\~частиною третьою статті 139\~цього Кодексу. У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, позовна давність\~ застосовується судом відповідно до\~Цивільного кодексу України, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Згідно ч. 2 ст. 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність\~у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Із ч. 3 ст. 267 ЦК України слідує, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. За ч. 1 ст. 8 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Так, враховуючи ту обставину, що відповідач 1 та представник відповідача 2 визнали позов та не заявили про застосування строків позовної давності, суд позбавлений можливості його застосувати. При цьому, у силу ч. 1 ст. 8 ЦПК України, третя особа не є стороною у справі та не наділена правом заявляти про застосування строків позовної давності. Щодо вирішення питання судових витрат, то суд дійшов до наступного. Так, при подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 992 грн 40 коп. згідно платежу № 1025185092 від 08.07.2022 року та у розмірі 992 грн 40 коп. згідно квитанції №102 від 19.07.2022 року Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, взявши до уваги визнання відповідачами позову та вимоги ст. 141, 142 ЦПК України, ст. 7 ЗУ "Про судовий збір", суд стягує з відповідачів на користь позивача 50 відсотків судового збору (992 грн 40 коп.) у дольовому порядку, зокрема по 4 96 грн 20 коп., з кожного. Разом з цим, решту частину судового збору, а саме 50 відсотків, суд повертає позивачу з державного бюджету.

Outcome: approved