Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-13 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовною заявою до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ), з вимогою про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Вимоги позовної заяви мотивовані тим, що позивач народився [INFO] у сім`ї [PERSON] та [PERSON] . Шлюб між батьками позивача розірвано. Позивач проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні, навчається у вищому навчальному закладі на денній формі навчання, що позбавляє його можливості працювати та утримувати себе самостійно. Відповідач батьківського обов`язку по утриманню позивача на період ним навчання у вищому навчальному закладі, не виконує, а тому позивач просить стягнути з нього аліменти у розмірі 3000 грн. щомісячно, починаючи з моменту подачі ним позовної заяви та до припинення навчання у вищому навчальному закладі, але не більше, ніж до досягнення ним 23 років. Ухвалою від 21.10.2022 відкрито провадження у справі, призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін. Разом з цим учасникам справи було направлено ухвалу суду про відкриття провадження у справі, а відповідачу направлено додатково копію позовної заяви з додатками та встановлено для учасників строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернулися з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами та згодою позивача у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 ЦПК України. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають у задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який в подальшому було розірвано рішенням Дарницького районного суду м. Києва 18.06.2009. Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із матір`ю. З вересня 2022 року [PERSON] навчається на денній формі навчання факультету інформаційних систем та технологій освітнього рівня: «Бакалавр» «Європейського університету ІV рівня акредитації, що підтверджується копією довідки № 466 від 21.092022 та копією договору про навчання від 05.09.2022. Навчання проводиться на контрактній основі, стипендії він не отримує. Як вбачається зі змісту позовної заяви, відповідач проживає окремо, коштів на утримання сина, що продовжує навчання, не надає. Відповідно до положень ч.1 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати їм матеріальну допомогу. У відповідності до вищевказаних правових норм, виявлення бажання на отримання матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням навчанням є правом повнолітньої дочки (сина) або одного з батьків, з якими вона (він) проживають, яке нерозривно пов`язано з обов`язковою умовою можливості відповідача надавати таку допомогу і така умова оцінюється судом у сукупності з іншими обставинами, що мають істотне значення для вирішення спору. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Частиною 1 статті 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Крім того, відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідачем доказів про наявність медичних протипоказань встановлених йому щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності, інших утриманців та соціальних зобов`язань, що в сутності впливає на матеріальне становище, суду надано не було, крім того відповідач не скористався правом подати докази на спростування заявлених вимог. Враховуючи, що [PERSON] навчається на денній формі навчання, що позбавляє повнолітню дитину можливості працювати та утримувати себе самостійно, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є законними та обґрунтованими, а заявлений розмір до стягнення в повній мірі відповідає встановленим судом обставинам справи, з огляду на необхідність мінімального забезпечення дитини продуктами харчування, одягом, засобами гігієни, канцелярським приладдям, та витратами пов`язаними із проїздом громадським транспортом. На думку суду, розмір аліментів в сумі 3000 грн., враховуючи необхідность оплачувати вартість навчання, не є завищеним в нинішніх умовах проживання, з урахуванням віку повнолітнього сина сторін та його життєвих потреб. Суд роз`яснює сторонам у справі, що згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішення суду від дня пред`явлення позову, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про присудження аліментів з відповідача, починаючи з 29.09.2022. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved