Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-12 00:00:00

26.10.2021\~року позивач\~ [PERSON] \~звернувся до\~суду з\~позовом до\~Обслуговуючого кооперативу\~«Житлово-будівельний\~кооператив «Вільський»\~про зобов`язання\~виконати умови\~договору,\~визнання права\~власності,\~повернення надміру\~сплачених коштів,\~стягнення пені.\~В обґрунтування\~позовних вимог\~позивач вказує,\~що 04.04.2019\~року між\~позивачем ОК «ЖБК «Вільський» був укладений договір про сплату внесків в ОК «ЖБК «Вільський» № В14.4.23, відповідно до якого ОК «ЖБК «Вільський» зобов`язується організувати будівництво житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці, кадастровий номер: 1810136300:04:029:0027 (далі - Об`єкт будівництва) за рахунок внесків Учасника та внесків інших асоційованих членів ОК «ЖБК «Вільський», здати його в експлуатацію, передати Учаснику приміщення в Об`єкті будівництва, обумовлене Договором (далі - Об`єкт нерухомості) та всі документи, необхідні Учаснику для реєстрації права власності на нього, а Учасник зобов`язується сплатити до ОК «ЖБК «Вільський» внески у розмірах та в порядку, встановлених даним Договором та додатками до нього, та має право отримати Об`єкт нерухомості лише за умови повної сплати внеску, встановленого Договором для Учасника. За умовами даного договору позивач мав би отримати квартиру [ADDRESS] . Вартість квартири складає 306 320 грн. 00 коп. На виконання умов договору перераховано на рахунок ОК «ЖБК «Вільський» внесок у значно більшій сумі, ніж це передбачено Договором -382 900 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера від 04.04.2019, квитанцією № 4744 від 04.04.2019, квитанцією № 308 від 05.04.2019, квитанцією №42 від 06.04.2019. Позивачем сплачено внесок у повному обсязі і навіть понадміру, тому має право отримати Об`єкт нерухомості - квартиру [ADDRESS] та необхідні документи, визначені в п. 4.2.2. Договору, для державної реєстрації права власності. 27.01.2021 зареєстровано видачу Сертифіката про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів: «Нове будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення за адресою: [ADDRESS] », за реєстраційним номером: ЖТ122210113946. Проте жодних документів на квартиру та квартиру позивач не отримав. За таких обставин позивач просить зобов`язати відповідача виконати умови договору, визнати права власності на квартиру, повернути надміру сплачені кошти, стягнути пеню. Позивач та представник позивача [PERSON] , в судове засідання не з`явились, представник позивача подав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки до суду не повідомив, відзив на позовну заяву до суду не направляв. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про спірні правовідносини сторін, а тому за згодою представника позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи згідно статей 280-282 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що 04.04.2019 року між [PERSON] та ОК «ЖБК «Вільський», укладений договір про сплату внесків в ОК «ЖБК «Вільський» № В14.4.23, відповідно до якого ОК «ЖБК «Вільський» зобов`язується організувати будівництво житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці, кадастровий номер: 1810136300:04:029:0027 (далі - Об`єкт будівництва) за рахунок внесків Учасника та внесків інших асоційованих членів ОК «ЖБК «Вільський», здати його в експлуатацію, передати Учаснику приміщення в Об`єкті будівництва, обумовлене Договором (далі - Об`єкт нерухомості) та всі документи, необхідні Учаснику для реєстрації права власності на нього, а Учасник зобов`язується сплатити до ОК «ЖБК «Вільський» внески у розмірах та в порядку, встановлених даним Договором та додатками до нього, та має право отримати Об`єкт нерухомості лише за умови повної сплати внеску, встановленого Договором для Учасника. Згідно з пунктом 1.5 укладеного договору, Обєктом нерухомості є квартира [ADDRESS] . Відповідно до п. 4.2.2. Договору після введення Об`єкта будівництва в експлуатацію, ОК «ЖБК «Вільський» зобов`язаний передати документи, необхідні для оформлення права власності: акт прийому-передачі, довідку про повну сплату, витяг зі списку членів кооперативу (а.с. 29-34). Згідно Додатку № 1 до Договору від 04.04.2019 Учасник сплачує грошовий внесок на розрахунковий рахунок ОК «ЖБК «Вільський» у сумі 306 320 грн. 00 коп. (а.с. 35). Згідно відомостей реєстру будівельної діяльності 27.01.2021 зареєстровано видачу Сертифіката про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів: «Нове будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення за адресою: [ADDRESS] », за реєстраційним номером: ЖТ122210113946. (а.с. 19-26). [PERSON] перераховано на рахунок ОК «ЖБК «Вільський» внесок у розмірі 382 900 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера від 04.04.2019, квитанцією № 4744 від 04.04.2019, квитанцією № 308 від 05.04.2019, квитанцією №42 від 06.04.2019. (а.с. 36-39). Згідно зі статтями 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. Способом захисту права та інтересу є, зокрема, визнання права. За змістом статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Вказаною нормою закріплено презумпцію законності набуття права власності, тобто право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або якщо незаконність набуття права власності встановлена рішенням суду, а також встановлено відкритість переліку підстав набуття права власності з обмеженням їх виключно тими, що прямо передбачені в законодавстві. Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України суд підтверджує наявне право в разі, якщо його хтось заперечує або не визнає. Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності з вимогами статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Позивач [PERSON] свої зобов`язання виконав у повному обсязі, а ОК «ЖБК «Вільський» відповідно до пункту 1 п. 4.2.2. Договору після введення Об`єкта будівництва в експлуатацію, зобов`язаний передати документи, необхідні для оформлення права власності: акт прийому-передачі, довідку про повну сплату, витяг зі списку членів кооперативу. У постанові Верховного Суду України від 12 листопада 2014 року у справі № 6-129цс14 викладено наступну правову позицію. Згідно з положеннями статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Майном як особливим об`єктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки ( частина перша статті 190 ЦК України). Майнові права є неспоживчою річчю та визнаються речовими правами. Отже, майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Згідно з частиною другою статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Новостворене нерухоме майно стає об`єктом цивільних правовідносин з моменту завершення будівництва, прийняття до експлуатації або державної реєстрації без урахування того, яким суб`єктом правовідносин здійснено такі дії та на якого суб`єкта цивільних правовідносин або сторону договору зареєстроване новостворене майно. Захист майнових прав на новостворене майно, прийняте до експлуатації та оформлене (зареєстроване) на іншу особу, у разі невизнання цією особою прав позивача на спірне майно здійснюється в порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, то захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства, зокрема, на підставі статті 392 ЦК України. При цьому рішення суду про захист порушеного права та визнання за позивачем прав на спірне майно є підставою для реєстрації такого права. Крім того, аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 13 квітня 2016 року у справі № 6-160цс16, що відповідно до частини першої статті 360-7 Цивільного процесуального кодексу України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Щодо позовної вимоги про стягнення 3 % пені за неналежне виконання зобов`язання у розмірі 200000,00 гривень слід зазначити наступне. Позивач просить стягнути пеню на підставі ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» у зв`язку з тим, що відповідачем не виконанні умови договору. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» зазначено, що пеня сплачується у розмірі 3% від вартості роботи (послуги), що є простроченою. Таким чином при розрахунку пені позивач використовує вартість майнових прав видаючи її за вартість будівництва Об`єкту будівництва та введення його в експлуатацію (як має бути виходячи з ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів»), що є абсолютно різними поняттями. Разом з тим, пунктом 1.5 укладеного договору, Обєктом нерухомості є квартира [ADDRESS] . Відповідно до п. 4.2.2. Договору після введення Об`єкта будівництва в експлуатацію, ОК «ЖБК «Вільський» зобов`язаний передати документи, необхідні для оформлення права власності: акт прийому-передачі, довідку про повну сплату, витяг зі списку членів кооперативу. Згідно Додатку № 1 до Договору від 04.04.2019 Учасник сплачує грошовий внесок на розрахунковий рахунок ОК «ЖБК «Вільський» у сумі 306 320 грн. 00 коп. які були в повній мірі сплачені позивачем за вище зазначеним договором. Відповідно позивач отримав у власність від Відповідача визначені Договором майнові права. Водночас із договору про сплату внесків в ОК «ЖБК «Вільський» вбачається два різних зобов`язання: перше - купівля-продаж майнових прав в порядку та на умовах Договору та друге - зобов`язання Відповідача забезпечити будівництво Об`єкту будівництва та введення його в експлуатацію. Отже, фактично позивач придбав право на першочергове оформлення права власності на визначений Об`єкт нерухомості після введення його в експлуатацію. Відповідно до статей 526, 527, 530 - 532 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Майном як особливим об`єктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина перша статті 190 ЦК України). Майновими правами визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги. Майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства. Відповідно до правової позиції рішення ВСУ по справі № 6-1858цс15 від 18.11.2015 року - «майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому», «позивач отримав лише право на набуття права власності, а не саме право власності на нерухоме майно». Тобто Верховний Суд України прийняв постанову, згідно з якою інвестор, який придбав нерухоме майно у забудовника на підставі договору купівлі-продажу майнових прав, «отримав лише право на Набуття права власності, а не саме право власності на нерухоме майно» та фактично відмежував купівлю-продаж майнових прав та купівлю-продаж об`єкту нерухомості. У цьому судовому рішенні прямо вказано на те, що у особи, яка придбала нерухоме майно у забудовника на підставі договору купівлі-продажу майнових прав, (позивач) право власності на такий об`єкт нерухомості не виникло. Тож купівля-продаж майнового права - не тотожно з купівлею - продажем Об`єкту нерухомості (квартири), це є дві абсолютно різні юридичні дії. В той час як позивач помилково вважає, що ці поняття є однаковими між собою. Зазначені позивачами норми Закону України «Про захист прав споживачів» не застосовуються до правовідносин сторін, оскільки порядок, обсяг та умови за яких нараховуються штрафні санкції за невиконання певних умов договору № В 14.4.23від 04.04.2019 про сплату внесків в ОК «ЖБК «Вільський» визначені сторонами у договорі, і саме умовами вказаного правочину передбачено порядок та строки повернення коштів, відповідальність сторін, строк дії та порядок розірвання договору. Відтак відсутні підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] до ОК «ЖБК «Вільський» в частині стягнення пені за прострочення виконання зобов`язання. Щодо позовної вимоги про повернення надміру сплачених коштів слід зазначити наступне. На момент подання до суду позову позивачем було перераховано на рахунок ОК «ЖБК «Вільський» внесок у розмірі 382 900 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера від 04.04.2019, квитанцією № 4744 від 04.04.2019, квитанцією № 308 від 05.04.2019, квитанцією №42 від 06.04.2019, що на 76\~580 грн. 00 коп. більше визначеної договором суми. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 року в справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 року в справі № 918/47/18, від 01.04.2019 року в справі № 904/2444/18. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2016 року в справі № 6-2978цс15 та від 03.06.2016 року в справі № 6-100цс15. У даному випадку відсутня правова підстава для набуття вказаних коштів, через що надані на користь відповідача кошти підлягають поверненню позивачу. Виходячи з вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про правомірне набуття [PERSON] права власності на спірну квартиру як новоствореного майна, у зв`язку з належним виконанням ним умов договору купівлі-продажу майнових прав, і це право підлягає захисту, оскільки відповідач його не визнає, захист порушеного майнового права позивача здійснюється на загальних засадах цивільного законодавства, зокрема, на підставі статті 392 Цивільного кодексу України, тому позовні вимоги [PERSON] до Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Вільський» про зобов`язання виконати умови договору, визнання права власності, повернення надміру сплачених коштів, стягнення пені, підлягають задоволенню часково. В позовній заяві позивач заявляв вимогу про стягнення з відповідача понесених ним судових витрат на правничу допомогу, розмір якої, згідно орієнтованого (попереднього) розрахунку судових витрат, складає 17\~191,00 грн., з них 7 191,00 грн. судовий збір та 10000,00 витрати на професійну правничу допомогу. (а.с. 103). Таким чином, судом встановлено, що позивач в порядку і в спосіб, який передбачений ст.ст. 141, 279 ЦПК України заявив вимогу та надав докази на підтвердження витрат на правничу допомогу. За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Вимоги сторони позивача про стягнення з відповідача судових витрат на оплату професійної правничої допомоги в сумі 10000,00 грн. підтверджено наступними доказами: - договором про правову допомогу №19/08-21 від 19.08.2021 року (а.с. 57-60); - додатковою угодою №1 до договору про правову допомогу №19/08-21 від 19.08.2021 (а.с. 61); - актом приймання-передачі послуг №1-22/10/21 від 22.10.2021 до договору про надання юридичних послуг №19/08-21 від 19.08.2021 та додаткової угоди №1 від 19.08.2021 (а.с. 62); - квитанцією АТ «ПУМБ» №35193837 від 23.10.2021 (а.с. 1). Обсяг виконаних адвокатом робіт підтверджується матеріалами справи. Частинами 4, 5 статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідачі не направляли до суду клопотання про відмову в стягненні витрат на правову допомогу чи зменшення її розміру. Враховуючи категорію і складність даної справи, зміст заявлених позивачем позовних вимог, обсяг робіт, виконаних адвокатом; з огляду на те, що позивач поніс судові витрати на оплату послуг з надання професійної правничої допомоги, що підтверджено належними доказами; суд вважає, що вимога позивача про стягнення витрат на правничу допомогу підлягає задоволенню і стягує з відповідача на користь позивача 10000,00 грн. понесених ним витрат на оплату послуг з надання професійної правничої допомоги. Суд вважає, що такий розмір витрат на правничу допомогу є реальним, обґрунтованим та співмірним з обсягом виконаних адвокатом робіт, що підтверджується матеріалами справи. На переконання суду понесені витрати не є завищеними або такими, що явно не співмірні із наданими адвокатом послугами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач сплатив 7\~191,00 грн. судового збору та відповідно пропорційно задоволеним позовним вимогам суд стягує з відповідача на користь позивача суму судового збору у розмірі 1673,80 грн. На підставі вищевикладеного, відповідно до статей 177, 190, 392, 526, 527, 530, 626, 629 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial