Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, яку 10.09.2021 уточнив та обґрунтовував тим, що він є рідним сином [PERSON] , померлого [INFO] . Одна?, у свідоцтві про народження [PERSON] у графі батько, значено лише ім`я [PERSON] . 3 1959 року по 1982 рік матір позивача [PERSON] спільно проживала однією сім`єю з [PERSON] , разом добудовували будинок, вели спільне домашнє господарство. За час спільного проживання у них народився позивач по справі. Також батько позивача має доньку від першого шлюбу [PERSON] , доводиться рідною сестрою позивачу, з якою вони до сьогодні підтримують рідні стосунки. Мати та батько позивача не перебували у зареєстрованому шлюбі, проживали разом однією сім`єю з дітьми за адресою: [ADDRESS] , де були зареєстровані. Та? сталося, що у 1982 році спільне сімейне життя мати та батько припинили та мати переїхала до іншого місця проживання. Позивач в той час повернувся зі служби до свого будинку та залишився проживати там разом зі своїм батьком [PERSON] . Через деякий час позивач створив власну сім`ю, придбав житловий будинок та у 1992 році знявся з реєстраційного обліку за місцем свого проживання по [ADDRESS] . Постановою нотаріуса від 07.11.2020 йому було повідомлено у видачі свідоцтва про прийняття спадщини, у зв`язку з пропуском шестимісячного терміну для подачі заяви про прийняття спадщини. У встановлений законом шестимісячний строк позивач не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини оскільки деякий час не знав про смерть батька, так як мешкав на той час окремо від нього, його доглядала інша жінка, однак вона не повідомила рідним дітям, позивачу та доньці померлого, про смерть батька. Позивач дізнався про смерть батька в квітні 2020 року зі слів [PERSON] , нової жінки батька, коли приїхав провідати батька. На час смерті батька позивач переніс тяжке захворювання та перебував на лікуванні та реабілітації довгий період часу, що підтверджується випискою з лікарні. Після покращення самопочуття позивач приїхав до батьківського будинку, де з`ясувалось, що там мешкає інша жінка, яка прийняла спадщину після смерті батька за заповітом. У зв`язку з порушенням спадкових прав позивача, він звернувся до суд уз даним позовом та просив: встановити факт родинних відносин між ним та [PERSON] , який помер [INFO] , а саме, що [PERSON] є рідним батьком позивача; визначити додатковий строк для подачі позивачем до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , терміном в два місяці, достатній для подання заяви про прийняття спадщини. Позивач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, уточнені позовні вимоги підтримав повністю та наполягав на їх задоволенні. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце засідання повідомлялась належним чином, надала суду заяву, в якій зазначила, що визнає той факт, що її батько [PERSON] , який помер [INFO] , є також біологічним батьком позивача [PERSON] . Третя особа в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце засідання повідомлялась належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. З урахуванням встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Цивільного кодексу України, зокрема книгою шостою «Спадкове право». Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. За ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13, -\~на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Відповідно до ч. 2\~ст. 315 ЦПК України\~у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з п. 1 ч. 1\~ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до\~ст. 319 ЦПК України\~у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Відповідно з п.1\~Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»\~в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є рідним сином [PERSON] , який помер [INFO] . Однак, у свідоцтві про народження [PERSON] у графі батько, значено лише прізвище [PERSON] (а.с. 7). Вказані обставини підтверджуються рішенням народного суду Центрально-Міського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.04.1972 про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання сина [PERSON] до його повноліття. Також батько позивача мав доньку від першого шлюбу [PERSON] , яка доводиться рідною сестрою позивачу, з якою вони до теперішнього часу підтримують родинні відносини. Мати та батько позивача не перебували у зареєстрованому шлюбі, проживали разом однією сім`єю з дітьми за адресою: [ADDRESS] , де були зареєстровані. У 1982 році спільне сімейне життя батьків позивача припинилося та матір переїхала до іншого місце проживання. Позивач в той час повернувся з військової служби до свого будинку за адресою: [ADDRESS] та залишився проживати там разом з батьком [PERSON] . Через деякий час позивач створив власну сім`ю, придбав житловий будинок та у 1992 році знявся з реєстраційного обліку за місцем свого проживання по [ADDRESS] , що вбачається з домової книги будинку позивача. Нова дружина батька - [PERSON] прийняла спадщину за заповітом, не повідомивши про смерть батька його дітей, що стало підставою для захисту позивачем своїх спадкових прав та звернення до суду. З матеріалів спадкової справи №1377 (а.с. 66-77) вбачається, що 09.09.2020 [PERSON] звернувся державного нотаріуса Першої криворізької державної нотаріальної контори з проханням видати йому свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Постановою державного нотаріуса Першої криворізької державної нотаріальної контори від 07.11.2020 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого [INFO] Іванова [PERSON] , у зв`язку з тим, що він не прийняв спадщину у встановлений шестимісячний строк. Згідно з ч. 1\~ст. 1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином позивач є спадкоємцем за законом першої черги після смерті батька [PERSON] . Згідно з положеннями\~статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом шести місяців з часу відкриття спадщини не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Отже, виходячи зі змісту\~статті 1272 ЦК України\~позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини подається: 1) у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, на подання спадкоємцем, який пропустив шестимісячний строк, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори; 2) у разі пропуску шестимісячного строку подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання цієї заяви. Таким чином, виходячи з аналізу норм цивільного законодавства та судової практики, суд дійшов висновку про те, що право на позов за ч. 3 ст. 1272 ЦК України виникає у випадку подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після спливу шестимісячного строку з часу відкриття спадщини, яким ч. 2\~ст. 1220 ЦК України\~визначає день смерті особи. З огляду на викладене, до предмету доказування у даній справі слід віднести час та місце відкриття спадщини, факт звернення до нотаріальної контори та поважність обставини, за якими строк для прийняття спадщині було пропущено спадкоємцем. Перш за все слід відзначити, що строк для прийняття спадщини сплинув\~26 січня 2020 року, з заявою про прийняття спадщини позивач звернувся 09 вересня 2020 року, а з відповідними позовними вимогами про поновлення вказаного строку він звернувся до суду 12 січня 2021 року. Верховний Суд України в абз. 3 п. 24\~постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року N7, роз`яснив, що при розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Крім того Верховний Суд України в абз 6 п. 24\~постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року N7, роз`яснив, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. У судовому засіданні знайшло своє підтвердження те, що позивач не міг звернутись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини у встановлений\~статтею 1270 ЦК України шестимісячний\~строк для прийняття спадщини, тобто з поважних причин пропустив строк для прийняття спадщини. У резолютивній частині рішення суд повинен вказати відповідно певний період часу з моменту набрання судовим рішенням законної сили, протягом якого спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини, а не конкретну календарну дату, до якої спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини. Додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого статтею 1270\~ЦК для прийняття спадщини (абз. 7 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року N7). Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, підлягає задоволенню та позивачу повинен бути визначений додатковий строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , і достатнім, у даному випадку, буде строк у два місяці.

Outcome: approved