Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-22 00:00:00

У листопаді 2021 року керівник Лозівської окружної прокуратури Харківської області в інтересах держави, позивач Лозівська міська рада Харківської області, звернувся до Лозівського міськрайонного суду Харківської області з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, [PERSON] про визнання незаконними та скасування наказів, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та повернення земель. В своїй позовній заяві просить визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Харківській області № 594-СГ від 18.03.2015 «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою»; визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Харківській області №850-СГ від 10.02.2016 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки в оренду»; визнати недійсним, укладений між Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області та [PERSON] , договір оренди землі від 23.03.2016 щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6323983000:03:000:0244 площею 33,2267 га, який зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27.04.2016 за № 14398671; зобов`язати [PERSON] повернути територіальній громаді в особі Лозівської міської ради Харківської області земельну ділянку, кадастровий номер 632223983000:03:000:0244, площею 33,2267 га, а також стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що Лозівською окружною прокуратурою в ході вивчення стану законності надання у користування земель сільськогосподарського призначення на території Лозівського району Харківської області виявлено факт порушення інтересів держави Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області та громадянкою [PERSON] , що полягає у прийнятті незаконних наказів про передачу земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства, а також укладенні договору оренди землі сільськогосподарського призначення. Так, 28.08.2014 [PERSON] звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області із трьома заявами про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення фермерського господарства орієнтовними площами 19,6339 га, 11,8492 га та 15,9 га і для ведення фермерського господарства орієнтованою площею 15 га. Загальна площа земель за вказаними заявами складає 62,3831 га. Наказами Головного управління Держгеокадастру у Харківській області «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» [PERSON] наданні дозволи не розроблення технічної документації із землеустрою щодо відведення в оренду земельних ділянок орієнтовною загальною площею 62.3831 га, а саме - наказами: -від 01.09.2014 № 2043-СГ стосовно 3-х земельних ділянок орієнтовною площею 4 га, 2.0938 га та 13.5401 га (19,6339 га), які розташовані за межами населених пунктів Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області; -від 01.09.2014 № 2044-СГ - 1-ї земельної ділянки орієнтовного площею 11,8492 га, яка розташована за межами населених пунктів Миколаївської сільської ради Лозівського району Харківської області; -від 01.09.2014 № 2045-СГ - 1-ї земельної ділянки орієнтовною площею 15,9 га, яка розташована за межами населених пунктів Миколаївської сільської ради Лозівського району Харківської області; -від 20.10.2014 № 2791-СГ - 1-ї земельної ділянки орієнтовною площею 15 га, яка розташована за межами населених пунктів Миколаївської сільської ради Лозівського району Харківської області. У подальшому наказами №2872-СГ від 28.10.2014, №2871-СГ від 28.10.2014, №3474-СГ від 12.12.2014, №51-СГ від 13.01.2015 Головного управління Держгеокадастру у Харківській області «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки в оренду» затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж вказаних 6 земельних ділянок загальною площею 62.3831 га в натурі (на місцевості) та передано їх [PERSON] в оренду для ведення фермерського господарства строком на 49 років (кадастрові номери - 6323955700:03:000:0528 - 4 га, 6323955700:03:000:0529 - 12.5401 га, 6323955700:03:000:0530 - 2.0938 га, 6323983000:03:000:0225 - 11.8492 га, 6323983000:03:000:0226 15.9000 га, 6323983000:01:000:0306 загальною площею 15.0000 га, відповідно). Річний розмір орендної плати за користування зазначеними земельними ділянками встановлено на рівні 4 (чотирьох) % від нормативної грошової оцінки. На підставі зазначених наказів 02.02.2015 між Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області та громадянкою [PERSON] укладено договори оренди земельних ділянок загальною площею 62.3831 га строком на 49 років, які зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 10.02.2015 за №№ 8680802, 8680455 8680065, 8679108, 8677872 тa 11.02.2015 № 8682542. [PERSON] 18.03.2015 створено ФГ "АГРОЛЕНД-2015" (код ЄДРПОУ 39700037). Крім цього, наказом №594-СТ від 18.03.2015 Головного управління Держгеокадастру у Харківській області «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» [PERSON] надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки загальною орієнтовною площею 36.6000 га, розташованої за межами с. Литовщина Миколаївської сільської ради на території Лозівського району Харківської області. У подальшому, наказом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 10.02.2016 № 850-СГ гр. [PERSON] надано в оренду земельну ділянку державної власності сільськогосподарського призначення площею 33.2267 га з кадастровим номером 6323983000:03:000:0244, розташованої за межами населених пунктів Миколаївської сільської ради на території Лозівського району Харківської області для ведення фермерського господарства строком на 49 років. Річний розмір орендної плати за користування земельною ділянкою на правах оренди встановлено в розмірі 8 (вісім) відсотків від її нормативної грошової оцінки. На підставі даного наказу, 25.03.2016 між Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області та гр. [PERSON] укладено договір оренди вищевказаної земельної ділянки строком на 49 років, який 27.04.2016 зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 14398671. Вищезазначені накази Головного управління Держгеокадастру у Харківській області № 594-СГ від 18.03.2015 та № 850-СГ від 10.02.2016 прийняті з порушенням вимог земельного законодавства (ст. ст. 116, 118, 121, 123, 134 Земельного кодексу України, ст. ст. 7, 12 Закону України «Про Фермерське господарство» в редакції на час виникнення правовідносин). У зв`язку з чим, земельна ділянка загальною площею 33,2267 га гр. [PERSON] надана в оренду незаконно (а.с.1-26 т.1). Представник відповідача [PERSON] адвокат Свіщов Р.В. 05.01.2021 надав до суду відзив, в якому просить в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що наказ Головного управління Держземагентсва у Харківській області № 594-СГ від 18.03.2015 «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою», а також розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки надавався до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру для проведення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації. 05 травня 2015 року Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру надала висновок №441-15 з відповідними зауваженнями, які були виправлені та надані для повторної перевірки. Після повторної перевірки на висновку було проставлено штамп «Зауваження враховано». Отже, наказ Головного управління Держземагентсва у Харківській області № 594-СГ від 18.03.2015 «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою», а також розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в повній мірі відповідає нормам діючого законодавства, а тому твердження позивача, що порушена процедура надання земельної ділянки (не обґрунтування розмірів земельної ділянки тощо) є хибним. Хибність тверджень позивача ґрунтується ще й на тому, що позивач взагалі не бачив проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки оскільки інакше звернув увагу на вище наведений висновок, а так позивач лише використав електронні матеріали, які були надані ГУ Держгеокадастру у Харківській області листом від 17.04.2019 №10-20-14,2- 3234/0/19-19. Також позивач зазначає, що [PERSON] отримала від Головного управління Держгеокадастру у Харківській області земельну ділянку не для фермерського господарства, а для іншої підприємницької діяльності, проте при цьому позивач не зазначає для якої саме іншої підприємницької діяльності була передана земельна ділянка. Відповідно до наданих позивачем доказів (витяг з Державного земельного кадастру, наказ №850-СГ від 10.02.2016, договір оренди землі, інформація з Державного реєстру речових прав) цільове призначення земельної ділянки зазначено «Для ведення фермерського господарства», а тому твердження позивача про використання спірної земельної ділянки для підприємницької діяльності є тільки припущенням позивача та не підтверджено відповідними доказами. Щодо строку позовної давності, то твердження позивача проте, що прокурору стало відомо про порушене право лише в 2019 році з листа ГУ Держгеокадастру у Харківській області листом від 17.04.2019 №10-20-14,2-3234/0/19-19 є безпідставними, оскільки у 2015 році Лозівський міжрайонний прокурор оскаржував до суду інші накази Головного управління Держземагентства у Харківській області відповідно до яких [PERSON] отримала в оренду земельні ділянки для ведення фермерського господарства. Підстави для звернення до суду були ті ж самі, що і в даному позові. Крім того, у 2017 році [PERSON] зверталася до прокуратури Харківської області та Лозівської місцевої прокуратури Харківської області із заявами про вчинення кримінального правопорушення після розгляду справи №922/2310/16 за позовом Селянського (фермерського) господарства «Горизонт» до Головного Управління Держгеокадастру у Харківській області, третьої особи [PERSON] , Лозівської районної державної адміністрації Харківської області, Приватного нотаріуса Гаражі Наталії Петрівни про визнання недійсними договорів та скасування рішень. Суть позовної заяви полягала у тих самих наказах ГУ Держземагентства у Харківській області та договору оренди землі, але з інших підстав. Водночас, ані прокуратур Харківської області, ані Лозівська місцева прокуратура не розглянули суті скарги та не розібралися в суті справи №922/2310/16, а тільки надали відповіді про перенаправлення звернень. Отже в 2017 році Лозівська місцева прокуратура в котре могла довідатися про існування оскаржуваних наказів та договору оренди. Враховуюче наведене, прокурором пропущено строк позовної давності, оскільки з моменту прийняття наказів і до моменту звернення прокурора до суду пройшло більше трьох років (а.с.164-171 т.1). 18 січня 2022 року позивач надав до суду відповідь на відзив, в якій наполягає, що оскаржувані накази були прийняті з порушенням вимог ст.ст.116, 118, 121, 123, 134 ЗК України, ст.7, 12 ЗК «Про фермерське господарство», передача в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених ч.ч.2,3 ст.134 ЗК України. Зазначив, що строки позовної давності ним не порушені, зазначене порушення норм Земельного кодексу України було виявлено лише у 2019 році. Просить позов задовольнити (а.с.187-195 т.1). Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Харківській області 18.01.2022 надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що позовна заява є необґрунтованою, вимоги, викладені в ній, такими, що не відповідають чинному законодавству (а.с.211-216 т.1). 03 лютого 2022 року позивач надав до суду відповідь на відзив, в якій наполягає, що накази були прийняті з порушенням вимог ст.ст.116, 118, 121, 123, 134 ЗК України, ст.7, 12 ЗК «Про фермерське господарство», передача в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених ч.ч.2,3 ст.134 ЗК України (а.с.223-231 т.1). Ухвалою Лозівського районного суду Харківської області від 22 листопада 2021 року було відкрито провадження по справі. Відповідно до розпорядження Верховного суду «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Запорізької, Харківської областей)» №16/0/9-22 від 06.04.2022 та відповідно до ч. 7\~ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану змінено територіальну підсудність судових справ Лозівського міськрайонного суду Харківської області на Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, дана судова справа 05.07.2022 надійшла в провадження судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська Подорець О.Б. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 липня 2022 року прийнято до свого провадження справу. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 серпня 2022 року закрито підготовче провадження та справа призначена до розгляду. Представником позивача надано до суду заяву щодо розгляду справи за відсутності їх представника. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Свіщов Р.В. проти позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні в повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позов. Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що наказами Головного управління Держгеокадастру у Харківській області «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» [PERSON] наданні дозволи не розроблення технічної документації із землеустрою щодо відведення в оренду земельних ділянок орієнтовною загальною площею 62.3831 га, а саме - наказами: -від 01.09.2014 № 2043-СГ стосовно 3-х земельних ділянок орієнтовною площею 4 га, 2.0938 га та 13.5401 га (19,6339 га), які розташовані за межами населених пунктів Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області; -від 01.09.2014 № 2044-СГ - 1-ї земельної ділянки орієнтовного площею 11,8492 га, яка розташована за межами населених пунктів Миколаївської сільської ради Лозівського району Харківської області; -від 01.09.2014 № 2045-СГ - 1-ї земельної ділянки орієнтовною площею 15,9 га, яка розташована за межами населених пунктів Миколаївської сільської ради Лозівського району Харківської області; -від 20.10.2014 № 2791-СГ - 1-ї земельної ділянки орієнтовною площею 15 га, яка розташована за межами населених пунктів Миколаївської сільської ради Лозівського району Харківської області (а.с.51,68,79,92 т.1). У подальшому наказами №2872-СГ від 28.10.2014, №2871-СГ від 28.10.2014, №3474-СГ від 12.12.2014, №51-СГ від 13.01.2015 Головного управління Держгеокадастру у Харківській області «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки в оренду» затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж вказаних 6 земельних ділянок загальною площею 62.3831 га в натурі (на місцевості) та передано їх [PERSON] в оренду для ведення фермерського господарства строком на 49 років (кадастрові номери - 6323955700:03:000:0528 - 4 га, 6323955700:03:000:0529 - 12.5401 га, 6323955700:03:000:0530 - 2.0938 га, 6323983000:03:000:0225 - 11.8492 га, 6323983000:03:000:0226 15.9000 га, 6323983000:01:000:0306 загальною площею 15.0000 га, відповідно). Річний розмір орендної плати за користування зазначеними земельними ділянками встановлено на рівні 4 (чотирьох) % від нормативної грошової оцінки (а.с.53, 70, 81, 94, 54-56, 57-59, 60-61, 71-72, 82-83, 95-97 т.1). Тобто на підставі зазначених наказів 02.02.2015 між Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області та громадянкою [PERSON] укладено договори оренди вищезазначених земельних ділянок загальною площею 62.3831 га строком на 49 років, які зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 10.02.2015 за №№ 8680802, 8680455, 8680065, 8679108, 8677872 тa 11.02.2015 № 8682542 (а.с.119-129 т.1). Згідно наказу Головного управління Держземагенства у Харківській області № 594-СГ від 18.03.2015 «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки надавався до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру для проведення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації. 05 травня 2015 року Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру надала висновок № 441-15 з відповідними зауваженнями, які були виправлені. Після повторної перевірки на висновку було проставлено штам «Зауваження враховано» (а.с.172 т.1). Наказом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області №850-СГ від 10.02.2016 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки в оренду» [PERSON] передано земельну ділянку з кадастровим номером 6323983000:03:000:0244 площею 33,2267 га. 23.03.2016 між Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області та [PERSON] укладено договір оренди щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6323983000:03:000:0244 площею 33,2267 га, який зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27.04.2016 за № 14398671 (а.с.107-109 т.1). Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань [PERSON] 18.03.2015 засновано фермерське господарство "АГРОЛЕНД-2015" (код ЄДРПОУ 39700037) (а.с.114-118 т.1). Відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України органам, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені статтею 123 Земельного кодексу України. Суд не може взяти до уваги посилання прокурора про те, що [PERSON] в заяві не було обґрунтовано необхідності одержання землі такої площі з урахуванням можливості її обробітку, не вказано перспектив діяльності фермерського господарства, а також не підтверджено наявність ресурсів для залучення найманих працівників та оренди сільськогосподарської техніки, оскільки відсутність у власності особи сільськогосподарської техніки для обробітку значних площ земельних ділянок не позбавляє можливості їх використання на інших передбачених законом підставах. Доказів нецільового використання спірних земельних ділянок або несплати орендної плати за їх використання прокурором суду не надано. Слід зазначити, що ані Земельним кодексом України, ані Законом України "Про фермерське господарство" вимог стосовно подання доказів наявності сільськогосподарської техніки та інших засобів обробітку земель разом із заявою про надання земельної ділянки не передбачено. Відсутність у власності [PERSON] сільськогосподарської техніки для оброблення земельних ділянок не позбавляло її можливості використання такої техніки на праві користування та на інших, не заборонених законом підставах (зокрема, оренди в інших суб`єктів господарювання ч фізичних осіб). Відповідно до вимог ст. 123 Земельного кодексу України, саме особа, зацікавлена у отриманні в користування земельної ділянки із земель державної власності повинна звернутися до органу, визначеному у ст.122 ЗК України, до повноважень якого належить передача земельних ділянок. Отже, [PERSON] шляхом подання звернення до Головного управління стосовно отримання в користування на умовах оренди земельних ділянок реалізувала своє волевиявлення та намір отримання земельні ділянки в оренду для ведення фермерського господарства. Згідно з частиною четвертою статті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цій статті, у власність або у користування для всіх потреб. Відповідно до ч. 1 ст. 124 3К України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу (ч.3 ст. 124 ЗК України). За приписами ч.1 ст. 123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим. Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", про власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації і землеустрою. Аналіз зазначених положень дає підстави дійти висновку, що спірні накази було прийнято уповноваженим органом виконавчої влади в межах компетенції, визначеної чинним законодавством. У відповідності до вимог статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків. встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу. За вимогами ч.2 ст. 134 ЗК не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства. Стаття 123 ЗК України врегульовує загальний порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування в тих випадках, коли згідно із законом земельні торги не проводяться, визначає вимоги до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; забороняє компетентним органам вимагати інші, ніж установлені цією статтею матеріали 18 документи; установлює загальні підстави для відмови в наданні такого дозволу. В силу ч. 1 ст. 123 3К України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Водночас, правовідносини, пов`язані зі створенням, діяльністю та припиненням діяльності господарств, регулюються, крім ЗК України, Законом України «Про фермерське господарство» та іншими нормативно-правовими актами України (стаття 2 цього Закону). У таких правовідносинах Закон України «Про фермерське господарство» є спеціальним нормативно-правовим актом, а ЗК України загальним. Отже, порядок передачі земельних ділянок в оренду громадянам для ведення фермерського господарства станом на час видання спірних наказів був врегульований ст. 123 ЗК, з урахуванням вимог Закону України «Про господарство». За ч. 10 ст. 123 ЗК України рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: - затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності): надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва. За правилами частини 13 статті 123 ЗК України підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. З наведеного вбачається, що спірні накази Головного Управління було прийнято належним суб`єктом згідно наданих йому повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством, а тому підстави для їх скасування відсутні. Водночас прокурором не надано суду належних та допустимих доказів, що оспорювані накази Головного управління Держгеокадастру у Харківській області суперечать актам цивільного законодавства і порушують цивільні права або інтереси. Суд погоджується з доводами відповідачів проте, що накази Головного управління є актами індивідуальної дії стосовно конкретної особи та вичерпують свою дію у зв`язку із їх виконанням. Оскільки громадянка [PERSON] скористалася своїм правом на отримання в оренду спірної земельної ділянки відповідно до вищевказаних наказів, із нею укладений відповідний договір оренди землі стосовно цієї земельної ділянки та право зареєстровано відповідно до вимог ст.ст. 125,126 Земельного кодексу України у Державному реєстр речових прав на нерухоме майно, а тому оскаржувані накази Головного управлінні є реалізованими, тому вимоги стосовно визнання їх незаконними та скасувати є безпідставними. Відповідно до наданих позивачем доказів (витяг з Державного земельного кадастру, наказ №850-СГ від 10.02.2016 року, договір оренди землі, інформація з Державного реєстру речових прав) цільове призначення земельної ділянки зазначено «Для ведення фермерського господарства, а тому твердження позивача про використання спірної земельної ділянки для підприємницької діяльності є тільки припущенням позивача та не підтверджується відповідними доказами. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття. зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Відповідно до ч.1 ст.283 ГК України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких с необхідним для чинності правочину. Із змісту зазначеної статті випливає, що правочин с дійсним, якщо він відповідає загальним умовам дійсності правочину, до яких, зокрема, треба віднести: законність змісту правочину, наявність у особи, яка вчиняє правочин, необхідного обсягу цивільної дієздатності: вільне волевиявлення учасника правочину та його відповідність внутрішній волі; відповідність форми вчинення правочину вимогам законодавства, його спрямованість. Правочин є чинним, якщо він не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства та моральним засадам громадського суспільства. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлено законом або якщо він не визнаний недійсним судом. Правочин може бути визнаний судом недійсним лише з підстав із наслідками, передбаченими законом. Підстави недійсності правочину визначені в ст. 215 ЦК України. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені 1-3, 5,6 ст. 203 ЦК України. Відповідно до положень ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. Відповідно до положень ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. До компетенції Головного управління (станом на час підписання договору оренди землі від 23.03.2016) належала передача відповідно до закону земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності в межах області відповідно вимог статті 122 Земельного кодексу України, згідно Положення про Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, затвердженого Наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 03.03.2015 №21 (зі змінами). Таким чином, Головним управлінням у межах наданих йому повноважень та у відповідності до вимог чинного законодавства за згодою сторін та відповідно до наказу від 10.02.2016 № 850-СГ укладено договір оренди землі від 23.03.2016 щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6323983000:03:000:0244 площею 33,2267 га, для ведення фермерського господарства із земель сільськогосподарського призначення, що розташована за межами населених пунктів на території Миколаївської сільської рад Лозівського району Харківської області. У відповідності до вимог п.41 Договору цей договір набирає чинності після підписання сторонами та державної реєстрації права оренди. Таким чином, спірний договір оренди землі набрав чинності у зв`язку з підписанням сторонами та здійсненням державної реєстрації права оренди землі. 3 урахуванням вищевикладеного, спірний договір оренди землі укладений компетентним органом з урахуванням наданих йому законодавством повноважень у спосіб та з дотриманням вимог, передбачених діючим законодавством. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно вимог ст. 3 Закону України «Про оренду землі», об`єктами оренди с земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про оренду землі», орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. За змістом ст. ст. 13, 15, 16 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди може передбачати надання в оренду декількох земельних ділянок, що перебувають у власності одного орендодавця (а щодо земель державної та комунальної власності земельних ділянок, що перебувають у розпорядженні одного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування). Укладення договору оренди земельної ділянки 2) земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України або за результатами аукціону. Вказані договори оренди складені в письмовій формі, мають усі суттєві умови, як передбачено Законом України «Про оренду землі». Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотні умови договору оренди земельної ділянки визначені в ч. 1 ст. 15 ЗУ «Про оренду землі, в редакції, що діяла на час укладення договорів оренди, зокрема однією із таких істотних умов с орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальність за її несплату. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог ст. ст.4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Орендна плата відповідно до ст. 21 ЗУ «Про оренду землі» - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України. Відповідно до листа Головного управління ДПС у Харківській області №5093/6/20-40-55-05-23 від 22.04.2020 [PERSON] сплачує орендну плату за землю і станом на 01.04.2020 за даними AIC «Податковий блок» заборгованість по орендній платі з фізичних осіб відсутня (а.с.178 т.1). Згідно ч.1\~ст.15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч.1\~ст.16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно\~ ст.ст.10-13 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України\~- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Стаття 89 ЦПК України\~встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на встановлені обставини, надані сторонами докази, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, а тому у їх задоволенні слід відмовити у повному обсязі. Враховуючи результат розгляду справи та відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати слід віднести на позивача.

Outcome: dismissed