Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-04 00:00:00

До Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла вищезазначена позовна заява, у якій позивач зазначив, що він проживає у квартирі [ADDRESS] . У цій квартирі зареєстрований відповідач по справі - [PERSON] . Вказана квартира була придбана ним 14.12.2021 року у [PERSON] , відповідно до договору купівлі-продажу від 14.12.2021 року. Відповідно до п. 4.1.1. вказаного договору продавець зобов`язана була в день підписання цього договору здійснити всі дії, необхідні для фактичної передачі квартири покупцю, тобто … зняти з реєстрації місця проживання всіх зареєстрованих осіб, але свої зобовязання не виконала. Відповідач, який не є членом родини позивача зареєстрований у цій квартирі, але не проживає у ній, зі слів колишнього власника, тривалий час, місцеперебування його невідоме. Вирішити питання добровільного зняття відповідача з реєстрації неможливо, через його відсутність у квартирі та небажання знятися з реєстрації добровільно. На підставі вищевикладеного, позивач просить визнати відповідача [PERSON] , таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Ухвалою суду від 04.01.2022 року відкрите провадження по справі, вирішено розглядати дану справу в порядку загального позовного провадження, призначено по справі підготовче засідання в приміщенні Комунарського районного суду м. Запоріжжя на 28лютого 2022рокуо15год.45х. Ухвалою суду від 11.07.2022 року закрите підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті у залі судових засідань в приміщенні Комунарського районного суду м. Запоріжжя на 24 серпня 2022 року о 14 год. 30 хв. Від відповідача відзив до суду не надходив. Позивач у судове засідання не з`явився, але через канцелярію суду його представник надала заяву, у якій просить розглядати справу без його участі, позовну заяву підтримує, просить задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] повідомлений судом належним чином про дату, час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився та не повідомив суд про причини неявки. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.1 ст.280 Цивільно-процесуального кодексу України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 2ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною,Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно дост. 9 Конституції Україниє частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно дост. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зіст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. ст.12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зіст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу,в межахзаявлених неювимог іна підставідоказів,поданих учасникамисправи абовитребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст.76,81 ЦПК України,кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 14.12.2021 року позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] . Вищезазначена інформація також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Згідно витягу з реєстру територіальної громади міста Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи від 31.12.2021 року відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] Статтею 41 Конституції Українита ст. 1 Першого протоколу доКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року закріплено принцип непорушності права власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За приписами ч. 1 ст. 317 ЦК Українивласникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю - про позбавлення права користування житловим приміщенням (правова позиція Верховного Суду України у постанові від 16.01.2012 року по справі № 6-57цс11). Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положень ст.379ЦКУкраїни житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них. Згідно ч. 1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до приписів ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживанняв Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, що набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Крім способів захисту цивільних прав та інтересів (ч. 2 ст. 16), суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (ч. 3 ст. 16). Тому, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням є належним способом захисту порушених прав позивача.

Outcome: approved