Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-13 00:00:00

Позивач Драб звернувся до суду з даним позовом до [PERSON] , за участю третьої особи : Відділу державної реєстрації цивільного стану у Дрогобицькому районі Львівського обласного управління міністерства юстиції (м.Львів), про визнання батьківства, внесення змін до актових записів цивільного стану. Свої вимоги мотивує тим, що він, [PERSON] проживав разом з [PERSON] , [INFO] , відповідачкою по справі однією сім`єю без державної реєстрації шлюбу, вели спільне сімейне господарство та виховували п`ятьох дітей: двоє дітей, які народилися за час спільного проживання позивача з відповідачкою та троє дітей відповідачки від інших шлюбів. Діти, які народилися під час проживання однією сім`єю позивача з відповідачкою: дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Актовий запис про батька дитини [PERSON] , [INFO] та актовий запис про батька дитини [PERSON] , [INFO] проведено за заявою відповідачки у Книзі реєстрації народжень відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України, про що позивач дуже шкодує. Він завжди піклувався про сім`ю, дбав про її добробут. Багато часу проводив у відрядженнях заробляючи гроші у інших містах нашої країни, працюючи важко по будівництвах, щоб забезпечити велику сім`ю, відповідачка ніде не працювала. Він опікувався дітьми, приймав участь у їх розвитку та вихованні, коли приїздив додому час проводив з дітьми, знав все про вподобання дітей, про їх навчання в школі. Всі п`ятеро дітей визнають його батьком, хоча фактично біоглогічним батьком він є тільки для [PERSON] та [PERSON] . Останні два роки у них із відповідачкою сімейні стосунки існували формально. Відповідачка не прагнула зберегти сім`ю, а навпаки покидала сім`ю через інші стосунки. В даний час діти відповідачки, які народжені від інших чоловіків повнолітні та проживають окремо: [PERSON] , 1996 р.н., [PERSON] , 2004 р.н. є студентами, [PERSON] , 1978 р.н. бере участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації проти України, а їх спільні неповнолітні діти проживають з матір`ю відповідачки за адресою: [ADDRESS] , оскільки у березні місяці цього року відповідачка остаточно покинула сім`ю. Зв`язок із нею втрачено, місце проживання її не відоме. Діти залишилися без опіки матері. А, позивач і надалі піклується про всіх п`ятьох дітей. В даний час він бере участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації проти України. Позивач звертається до суду за захистом прав та інтересів неповнолітніх спільних дітей з відповідачкою, оскільки така негативна ситуація яка склалася внаслідок безвідповідальних дій відповідачки може негативно вплинути на їх життя та враховуючи, що він приймає участь у захисті держави, дуже переживає та жаліє про те, що його відомості як батька відсутні в актових записах про народження їх спільних дітей з відповідачкою, не вчинив раніше дії направлені на визнання батьківства. Просить поновити строк позовної давності звернення до суду про визнання батьківства щодо неповнолітніх дітей та вважати причини пропуску таких вимог поважними, оскільки не хотів конфліктувати з цього приводу з відповідачкою, так як вона провела запис їх спільних дітей у його відсутності, він перебував у відрядженнях на той час. Крім цього, не хотів вже пізніше травмувати дітей, робити між ними різницю, а так всі четверо дітей іменуються на прізвище « [PERSON] ». Просить позов задоволити. У судове засідання позивач та представник позивача - адвокат Садлівська О. в судове засідання також не з`явилися, однак на адресу суду поступила заява, в якій просять проводити судовий розгляд у їх відсутності, заявлені позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, хоча про час, день та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, а тому суд ввжає за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних доказів по справі. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України. Представник третьої особи: представник Відділу державної реєстрації цивільного стану у Дрогобицькому районі Львівського обласного управління міністерства юстиції (м.Львів) в судове засіданння не з`явився, а тому суд розглянув справу у відсутності третьої особи на підставі наявних доказів по справі. Вивчивши зміст позовної заяви, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Нормами ст.4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Відповідно до вимог ст.ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Задовольняючи вимогу про визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження дитини суд виходив з такого: Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, відповідно в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. В статті 18 Конвенції про права дитини проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов`язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст.27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно зі ст.ст. 141, 150, 153, 155 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Отже, наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися. За змістом ст.121 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Судом встановлено, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] існували стосунки як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, вони вели спільне сімейне господарство та виховували п`ятьох дітей. Відповідно до Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10.04.2008р., виданого Рихтицькою сільської радою Дрогобицького району Львівської області ( актовий запис за №10), [PERSON] народилася [INFO] , батьками в свідоцтві зазначені : батько [PERSON] та мати [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21.08.2009р., виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Дрогобицького району Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області ( актовий запис за №36), [PERSON] народився [INFO] , батьками в свідоцтві зазначені : батько [PERSON] та мати [PERSON] . Відомості про батька дитини записані відповідно до частини 1 статті 135 СК України, тобто за вказівкою матері. Частиною 1 статті 52 Конституції України встановлено, що діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. На реалізацію положення Конституції і передбачено визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою, оскільки гарантується дитині батьківство, незалежно від того, в шлюбі перебувають її батьки чи ні. Відповідно до ч.1 ст.126 СК України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. З матеріалів справи встановлено, що всі документи щодо малолітніх - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] знаходилися у відповідача, яка у відповідності до ч.1 ст.135 СК України здійснила запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень. Таким чином, судом встановлено, що між сторонами існує спір з приводу визнання батьківства, який без згоди відповідача неможливо вирішити у позасудовому порядку. В ході розгляду справи здобуто також відомості про те, що відповідач [PERSON] покинула сім`ю, зв`язок з нею втрачено та місце проживання її невідоме, а відтак через відсутність добровільної згоди відповідача щодо подання заяви про реєстрацію позивача як батька своїх неповнолітніх дітей, позивач [PERSON] позбавлений можливості внести зміни в їх актові запис про народження щодо батька, оскільки для цього потрібна спільна заява обох батьків. У п.п. 4, 5 постанови Пленуму ВСУ №3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. У таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК України, приймаються до судового розгляду, якщо дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1 ст. 135 СК України). Спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. В силу вимог ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 16.05.2018 по справі № 591/6441/14-ц зазначено, що щодо предмету доказування у даній категорії справ, то СК України будь-яких особливостей не визначає. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved