Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-06 00:00:00

28.09.2022 року заявниця [PERSON] звернулася до Арбузинського районного суду Миколаївської області із заявою про розірвання шлюбу, у якій просила розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] , зареєстрований 22.11.2018 року Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. В обґрунтування заяви вказала, що перебуває з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з 22.11.2018 року, спільно проживали до його ув`язнення, після чого шлюбні відносини фактично були припинені. Вважає, що подальше подружнє життя неможливе. Спільних неповнолітніх дітей не мають, господарства не вели, будь-які спори стосовно майна або інших питань відсутні. 14.09.2022 р. вона звернулася із спільною заявою про розірвання шлюбу до Малиновського РВДРАЦС, однак їй відмовили, посилаючись на те, що чоловік перебуває в місцях позбавлення волі, та їй слід звернутися до суду. Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 30.09.2022 року цивільну справу передано на розгляд Приморському районному суду м. Одеси на підставі ст. 28 ЦПК України. За протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.10.2022 року головуючим у справі визначена суддя Домусчі Л.В. Ухвалою суду від 18.10.2022 року відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження та призначено судове засідання на 23.11.2022 р. В судове засідання 23.11.2022 року сторони не прибули, про причини не явки суд не повідомляли. Розгляд справи відкладено на 02.12.2022 р. В судове засідання 02.12.2022 року сторони не прибули, від заявниці надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, вимоги заяви підтримала, просила її задовольнити. Крім того, в матеріалах справи наявна заява [PERSON] , засвідчена в.о. начальника ДУ «Арбузинська виправна колонія (№83)» підполковником внутрішньої служби Д. Шамшура, у якій [PERSON] вказав, що заяву про розірвання шлюбу з [PERSON] підтримує, засвідчив, що спільних дітей не мають, господарство не вели, майнові спори відсутні. Просив розірвати шлюб. У відповідності до ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, із урахуванням належного сповіщення сторін, з огляду на положення ч.ч.1,3 ст.223 ЦПК України, ухвалив слухати справу за відсутністю сторін. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. На вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення є дата складення повного судового рішення, тобто 07.12.2022 року. Суд, дослідивши зібрані в справі письмові докази, вважає за можливе заяву задовольнити з огляду на наступне. Судом встановлено,\~що [PERSON] та [PERSON] 22 листопада 2018 року зареєстрували шлюб у Малиновському районному у місті Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про що зроблено відповідний актовий запис за №3397, та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 22.11.2018 р. (а.с.3). Від спільного шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Судом встановлено, що [PERSON] відбуває покарання у Державній установі «Арбузинська виправна колонія (№83)» та надав письмову згоду на розірвання шлюбу. Відповідно до ст.ст.21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст.56\~СК\~України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.\~\~Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч.2 ст.104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Ст.293\~ч.3\~ЦПК\~України передбачає, що у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст.5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя». З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що причини з яких заявниця наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, [PERSON] відбуває покарання у виді позбавлення волі в державній установі «Арбузинська виправна колонія (№81)», тому подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали не можливим, поновлювати сімейно-шлюбні відносини подружжя наміру не має, а тому заява [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Згідно ст.294 ч.7 ЦПК України\~\~при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved