Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-25 00:00:00

Адвокат Кравченко О.В. в інтересах [PERSON] , третя особа: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Вознесенівському району як орган опіки та піклування, звернулася в суд з позовною заявою (уточненою) до [PERSON] про позбавлення батьківських правщодо її сина, [PERSON] , [INFO] та стягнення аліментів. В обґрунтування вимог посилається на те, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Запис про батька [PERSON] учинений за заявою матері. Позивачка, [PERSON] , є бабою малолітнього [PERSON] . Після початку широкомасштабного вторгнення на територію України збройних сил російської федерації та тимчасової окупації села Приморське Василівського району Запорізької області, позивачка разом з малолітнім внуком переїхала до міста Запоріжжя, де вони отримали статус внутрішньо переміщених осіб. На сьогодні позивачка та малолітній [PERSON] фактично мешкають за адресою: [ADDRESS] . Відповідачка попри реєстрацію, у вказаній квартирі мешкає зрідка, її фактичне постійне місце проживання позивачці невідоме. [PERSON] вихованням малолітнього сина не займається, не цікавиться його розвитком, не дбає про стан його здоров`я, не утримує сина матеріально, не забезпечує соціалізацію дитини у суспільстві. Відповідно до постанови судді Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя Стеценка А.В. у справі № 335/5549/22 від 10.11.2022 відповідачка була притягнена до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 Кодексу України про адміністративне правопорушення, а саме за ухилення від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей. Більш того, відповідно до заяви [PERSON] , справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, Салтан В.В., 31.08.2022 за р. № 2361, вона відмовилася від виховання її сина, [PERSON] , [INFO] , проти позбавлення її батьківських прав щодо вказаної дитини не заперечує. Задля отримання юридичної можливості вирішувати питання, пов`язані із життям та здоров`ям внука, його вихованням і розвитком, позивачка звернулася до Служби (Управління) у справах дітей Запорізької міської ради із заявою про тимчасове влаштування малолітнього [PERSON] до її родини. Згідно з наказом Служби (Управління) у справах дітей Запорізької міської ради № 909 від 18.08.2022, [PERSON] , [INFO] , тимчасово влаштували в родину [PERSON] , [INFO] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , до прийняття рішення про його влаштування. За таких обставин, та враховуючи те, що відповідачка відмовляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання сина [PERSON] , [INFO] , позивачка звернулася із даним позовом, в якому просять позбавити батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] , [INFO] , та стягувати з відповідачки кошти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 (однієї чверті) з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною, [PERSON] , [INFO] , повноліття. Ухвалою судді від 02 грудня 2022 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження. В підготовче судове засідання позивачка [PERSON] та її представник адвокат Кравченко О.В. не з`явились; про день, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від позивачки [PERSON] до суду надійшла заява з проханням розглянути справу без її участі, позов підтримує повністю та просить його задовольнити. У судове засідання представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Запорізької міської ради - відділу по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради Агафонова Ж.В.у судове засідання не з`явилася, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялася належним чином. До початку судового засідання надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Також, просила здійснювати розгляд справи за її відсутності. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялася належним чином. До початку судового засідання надала заяву, в якій позовні вимоги щодо позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, визнала у повному обсязі та не заперечувала проти їх задоволення. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши надані докази, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 03 листопада 2020 року Виконавчим комітетом Приморської сільської Ради Василівського району Запорізької області вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , актовий запис №18. Матір`ю у свідоцтві про його народження записана [PERSON] , батьком [PERSON] . Згідно з довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданими Управлінням соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району 13.07.2022 за № 2304-5001865822,2304-5001865755, позивачка [PERSON] та малолітній [PERSON] фактично мешкають за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до постанови судді Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя у справі № 335/5549/22 від 10.11.2022, [PERSON] визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді попередження. Як зазначено в постанові по справі № 335/5549/22 від 10.11.2022, [PERSON] неналежно виконувала свої батьківські обов`язки по відношенню до свого сина [PERSON] , [INFO] , а саме: постійно залишає дитину на своїх батьків, не піклується про нього, син постійно голодний та брудний, тим самим гр. [PERSON] ухилилась від виконання батьківських обов`язків сина, чим порушила вимоги ст. 150 СК України, чим вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП. Відповідно до наказу за №909 від 18.08.2022, [PERSON] , [INFO] , тимчасово влаштовано в родину [PERSON] , [INFO] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , до прийняття рішення про його влаштування. Висновком районна адміністрація Запорізької міської ради по Вознесенівському району, як орган опіки та піклування за № 01-10/1743 від 25.11.2022 встановлено про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . У матеріалах справи міститься копія нотаріально посвідченої заяви [PERSON] від 31 серпня 2022 року, відповідно до змісту якої [PERSON] відмовляється від виховання своєї дитини - малолітнього [PERSON] , [INFO] , та не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно нього. Також, до суду відповідачка [PERSON] подала власноруч написану заяву про визнання позову та не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів на утримання сина. За змістом ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги доправ та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Як міжнародні договори, так і національне законодавство в питаннях виховання дітей направлені на забезпечення найвищих інтересів дітей. У статтях 8, 9, 20 Конвенції про права дитини вживається термін «найкращі» інтереси дитини, а у ст. 3 зобов`язано усі державні та приватні установи, які займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні та законодавчі органи у всіх діях щодо дітей приділяти першочергову увагу «як найкращому забезпеченню інтересів дитини». У частині 2 ст. 1 Європейської конвенції про здійснення прав дітей записано: «предметом цієї Конвенції є підтримка - у найвищих інтересах дітей - їхніх прав..."» Стандарти Ради Європи у галузі прав людини виходять із того, що спілкування батька та дитини є ключовим моментом сімейного життя, що розуміється як зв`язок між близькими родичами. Батьківські права щодо дітей визнаються і захищаються ст..8 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України №789 від 27.02.1991 р. Сімейне життя, як розуміється в договірних країнах, охоплює широкий спектр прав батьків, пов`язаних з турботою і опікою над їх неповнолітніми дітьми. Згідно із частиною 8 статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з нормами статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, крім того, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства, а також ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно частин 1, 2 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до пункту 15 постанову Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року, № 3 (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно абзацу 2 пункту 16 Постанови ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Звертаючись з даним позовом до суду позивач стверджує, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню свого малолітнього сина, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення батьківських прав. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому, у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. При цьому судом також враховується, що відповідач [PERSON] позовні вимоги визнає повністю, не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Як передбачено ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Оцінюючи наведені докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про необхідність застосування п.2 ч.1 ст. 164 СК України, якою передбачено, що батько, матір можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Суд прийшов до такого висновку, оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що мати [PERSON] , [INFO] , свідомо, з власної провини ухилялась від виконання своїх батьківських обов`язків щодо малолітнього сина, а саме: не піклувалась про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкувалась з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляла інтересу до її внутрішнього світу, свідомо нехтувала своїми батьківськими обов`язками. В судовому засіданні не встановлені обставини, які б свідчили про існування об`єктивних перешкод для реалізації відповідачкою її батьківських обов`язків, що спричинили неналежне піклування про дитину з підстав, що не залежать від відповідачки. Статус дитини, позбавленої батьківського піклування, тобто визначене відповідно до законодавства становище дитини, надає їй право на повне державне забезпечення і отримання передбачених законодавством пільг та яке підтверджується комплектом документів, що засвідчують обставини, через які дитина не має батьківського піклування (ст.1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування»). З метою захисту якнайкращих інтересів дитини суд визнає за доцільне позбавити матір [PERSON] батьківських прав щодо її сина [PERSON] , [INFO] . При цьому, суд роз`яснює відповідачці [PERSON] , що остання у випадку зміни своєї поведінки та обставин, що були підставою для позбавлення її батьківських прав, відповідно до ст. 169 СК України має право на звернення до суду із позовом про поновлення батьківських прав. Згідно зі ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно з ч.2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно зі ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Враховуючи викладене,

Outcome: approved