Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-07 00:00:00

Представник позивача в вересні 2022 року звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] у якій просить солідарно стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість у розмірі 150 979,41 грн. та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13.02.2013 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси у справі №1522/4561/12 позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» задоволено частково, стягнуто солідарно з відповідачів на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість в розмірі 322 388, 79 гривень та заборгованість по відсоткам - 133 749,03 грн, відмовлено у задоволенні вимоги ПАТ «КБ «Надра» про стягнення неустойки згідно договору «Автопакет» в розмірі 105 628,93 грн. Рішенням Апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу ПАТ «КБ «Надра» задоволено частково. Ухвалено нове рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідачів неустойки, штраф у розмірі 4400 дол. США, пені за прострочення кредиту 8 821,30 доларів США. Між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «Консалт Солюшенс» укладено договір № GL2N79746 про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого банк відступив новому кредитору, а новий кредитор набув права вимоги Банку до позичальників, та/або заставодавців, та/або поручителів. ТОВ «Консалт Солюшенс» є правонаступником ПАТ «КБ «Надра» у правовідносинах що були предметом розгляду у справі № 1522/4561/12. В порушення зазначених правових норм відповідачі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13.02.2013 року по цивільній справі №1522/4561/12, та рішення Апеляційного суду Одеської області від 04.06.2013 року не виконали у повному обсязі. В період з 04.06.2013 року відповідачі безпідставно користуються коштами у розмірі 561 766,75 грн, що належали до сплати ПАТ «КБ «НАДРА», а після укладення договору про відступлення права вимоги - позивачу. В силу наведеного, у товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс», як у правонаступника ПАТ «КБ «НАДРА», виникло право вимагати від відповідачів сплати інфляційних втрат та 3 % річних за користування грошовими коштами у розмірі, наведеному у розрахунку заборгованості. Невиконання відповідачами зобов`язань і зумовило звернення ТОВ «Консалт Солюшенс» до суду із відповідним позовом. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 06.10.2022 року відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 09.11.2022 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання, представник позивача ТОВ «Консалт Солюшенс» не з`явився, від представника позивача надійшла заява у якій він просив розглянути справу за його відсутності та зазначив, що заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі у судові засідання не з`явилися повторно, про дату та час судових засідань були повідомлені повторно, в матеріалах справи містяться повернуті поштові повідомлення, у яких зазначено щодо вручення повісток та матеріалів справи «адресат відсутній за вказаною адресою». У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч.4 ст.223 та ст. ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів , поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13.02.2013 року у справі №1522/4561/12 позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» задоволено частково; стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» суму заборгованості по тілу кредиту - 322 388,79 грн, заборгованість по відсоткам 133 749,03 грн. Відмовлено у задоволені вимог ПАТ «КБ «НАДРА» до відповідачів про стягнення неустойки (штрафу та пені) згідно договору «Автопакет» №05/10/2007/840-К/890 в розмірі 105 628 грн,93 коп. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 04.06.2013 у справі №1522/4561/12, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13.02.2013 року скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог ПАТ «КБ «НАДРА» до відповідачів про стягнення неустойки (штрафу та пені). Стягнуто солідарно з відповідачів на користь ПАТ «КБ «НАДРА» штраф у розмірі 4400 дол. США, пені за прострочення кредиту 8 821,30 доларів США. 26.02.2020 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» укладено договір № GL2N79746 про відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Толочко Я.М. та зареєстрованим в реєстрі за № 99. Представник позивача зазначив, що ТОВ «Консалт Солюшенс» є фінансовою установою згідно Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи від 29 серпня 2019 року та здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг на підставі розпорядження Нацкомфінпослуг № 1239 від 29.08.2019 року. За змістом пункту 3 Додатку № 1 до Договору № GL2N79746 про відступлення прав вимоги від 26.02.2020 року до Заявника ТОВ «Консалт Солюшенс» перейшло право вимоги, серед іншого, до [PERSON] та [PERSON] , за кредитним договором №05/10/2007/840-К/890 від 15.10.2007 року. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18.05.2021 року замінено стягувача ПАТ «КБ «Надра» його правонаступником - ТОВ «КОНСАЛТ СОЛЮШЕНС» на виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13.02.2013 року, ухваленому по цивільній справі №1522/4561/12 за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості. ТОВ «Консалт Солюшенс» є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» у правовідносинах що були предметом розгляду у справі № 1522/4561/12. Дані обставини і стали підставою для звернення позивача з відповідним позовом до суду. Згідно із ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом частини першої статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. За змістом частини першої статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Між тим, в порушення зазначених правових норм відповідачі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13.02.2013 року по цивільній справі №1522/4561/12, не виконали у повному обсязі, заборгованість перед ПАТ «КБ «НАДРА» своєчасно не погасили, своє грошове зобов`язання, встановлене та підтверджене рішенням суду, перед ПАТ «КБ «НАДРА» прострочили. Відповідно до частини першої статі 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до частини другої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 кодексу. Так, відповідно до частини п`ятої статті 11 Цивільного кодексу України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Отже, заборгованість відповідачів перед позивачем у розмірі 456 137,82 грн., що була встановлена рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13.02.2013 року по цивільній справі №1522/4561/12 та рішення Апеляційного суду Одеської області від 04.06.2013 - є зобов`язанням відповідно до норм цивільного права. Відповідно до статті 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Як вбачається з тексту рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13.02.2013 року по цивільній справі №1522/4561/12 та рішення Апеляційного суду Одеської області від 04.06.2013, зобов`язання відповідачів виражено у гривні. Таке зобов`язання зводиться до сплати грошей, відтак, є грошовим зобов`язанням. За змістом частини першої статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, в період з 04.06.2013 року відповідачі безпідставно користуються коштами у розмірі 561 766,75 грн., що належали до сплати ПАТ «КБ «НАДРА», а після укладення договору про відступлення права вимоги позивачу. В силу наведеного, у позивача, як у правонаступника ПАТ «КБ «НАДРА», виникло право вимагати від відповідачів сплати інфляційних втрат та 3 % річних за користування грошовими коштами у розмірі, наведеному у розрахунку заборгованості. Будь-яке зобов`язання, що зводиться до сплати грошей, є грошовим зобов`язанням, незалежно від правових підстав його виникнення і в випадку його порушення підлягає застосуванню ч. 2 ст. 625 ЦК України. За змістом цієї норми закону (ст. 625 ЦК України) нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічна правова позиція наведена у рішенні Верховного Суду України по справі № 6-113цс14 від 1 жовтня 2014 року. Разом з вищезазначеною судовою практикою, 16 травня 2018 року Верховним Судом була винесена Постанова по справі № 686/21962/15-ц. В даному рішенні суду зазначається, що позивач в цій справі звернулась до суду з позовом про стягнення інфляційних втрат і 3% річних за несвоєчасне виконання рішення суду. А тому, як вбачається з обставин справи, що зазначені в цій позовній заяві, то застосування до правовідносин між відповідачами та позивачем ст. 625 ЦК України не суперечить законодавству та судовій практиці, оскільки грошове зобов`язання між сторонами було встановлено рішенням суду саме у гривні. Так, як вже зазначалось у рішенні Приморського районного суду м. Одеси від 13.02.2013 року по цивільній справі №1522/4561/12 та рішення Апеляційного суду Одеської області від 04.06.2013 року позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» задоволено; стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (правонаступником якого є ТОВ «Консалт Солюшенс») заборгованість в розмірі 561 766,76 гривень. Тобто відповідачі за цим рішенням зобов`язані вчинити на користь позивача певну, а тому ці правовідносини є зобов`язанням. Так, в правовідносинах що склались між позивачем та відповідачами зобов`язання виникло саме на підставі рішення суду - з рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13.02.2013 року по цивільній справі №1522/4561/12 та рішення Апеляційного суду Одеської області від 04.06.2013. Великою Палатою Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 зроблено висновок щодо можливості застосування положень ст. 625 ЦК України до будь-яких грошових зобов`язань незалежно від підстав виникнення. Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачене договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Постановою ВС від 06 березня 2019 року у справі № 577/5360/15-ц зроблено висновок, що за змістом ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. На підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання у зв`язку зі стягненням грошових коштів, невиконання якого зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України. Зазначене відповідає правовому висновку, наведеному у постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року у справі № 6-1946цс15, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), у постановах Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 459/3560/15-ц, від 11 липня 2018 року у справі № 753/23612/15-ц, від 05 вересня 2018 року у справі № 461/479/16-ц, від 22 листопада 2018 року у справі № 761/43507/16-ц. Також суд враховує правову позицію, яка викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 760/6938/16-ц відповідно до якої формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. За змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду. З урахуванням вищевикладеного, позивач має право на стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення. Сума інфляції розраховується за формулою: сума боргу х процент інфляції - сума боргу. Сума трьох процентів річних розраховується за формулою: (сума боргу х 3 % х кількість прострочених днів) / 365 (кількість днів у році). Згідно розрахунку наданого позивачем, перевіреного судом, загальний розмір збитків за період з 21/09/2019 року по 23/02/2022 року складає: 150 979,41 грн. яка складається з трьох відсотків річних у розмірі 40 908,93 грн. та інфляційних витрат в сумі 110 070,48 грн. Суд приймає до уваги наданий позивачем розрахунок, який є логічним та узгоджується між собою і визначає межі позовних вимог та не спростований відповідачем. З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. У відповідності до ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідачів на користь позивача сплачену суму судовиого збору у розмірі 2481,00 гривень.

Outcome: approved