Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Виноградівського районного суду Закарпатської області з позовною заявою до відповідачки [PERSON] , третя особа без самостійних вимог: Орган опіки та піклування Пийтерфолвівської сільської ради Берегівського району, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей, яку мотивує тим, що з 17.08.2013 він перебуває у шлюбі з відповідачем [PERSON] . Шлюб зареєстровано у виконкомі Дюлянської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області за актовим записом № 4. Від шлюбу у них народилося двоє дітей - син [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] . Причиною звернення позивача до суду стало те, що спільне подружнє життя з відповідачкою не склалося. У подружжя часто виникали розбіжності у поглядах на сімейне життя, виникали різні конфліктні ситуації. Подальше життя в якості подружжя неможливе, оскільки вони давно перестали розуміти один одного, втратили почуття любові. Фактично шлюбні відносини припинилися, вони не проживають однією сім`єю понад шість місяців. Відповідачка з донькою проживає в будинку своїх батьків. За таких обставин збереження шлюбу суперечить інтересам сім`ї та унеможливлює примирення. Разом із позовною вимогою про розірвання шлюбу позивач просить суд визначити місце проживання дітей. Вказує, що син [PERSON] , [INFO] , на час звернення до суду проживає разом з ним в житловому будинку в [ADDRESS] , що належить позивачу на праві приватної власності та просить визначити місце проживання дитини разом з ним, як батьком. Місце проживання молодшої доньки [PERSON] , [INFO] , просить визначити разом з відповідачкою, матір`ю дитини, за місцем її проживання в [ADDRESS] , оскільки між позивачем та відповідачкою систематично відбуваються сварки щодо визначення місця проживання дітей. В судовому засіданні сторони на підставі ст. 207 ЦПК України подали спільну заяву від 05.12.2022 про затвердження морової угоди та закриття провадження у справі в частині визначення місця проживання дітей, прохаючи її затвердити. Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу. До ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії. Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі. Сторони в судовому засідання підтвердили дійсність умов мирової угоди, наслідки закриття провадження по справі для них є зрозумілими. Суд, надавши правову оцінку умовам мирової угоди, вважає, що її умови порушують права та охоронювані законом інтересів третіх осіб - малолітніх дітей сторін. Так, відповідно до п.1 ч.5 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо умови морової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є не виконуваними. За таких підстав, з урахуванням ст. 207 ЦПК України, суд вважає за необхідне відмовити у затвердженні мирової угоди, вважаючи її умови такими, що порушують права та охоронювані законом інтереси малолітніх дітей сторін, і продовжити судовий розгляд. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали з мотивів, викладених в позовній заяві та просили суд такі задоволити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вимоги позивача визнає в повному обсязі, на розірвання шлюбу згідна та погоджується, щоб син [PERSON] проживав разом з позивачем, а дочка [PERSON] щоб проживала разом з нею. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Пийтерфолвівської сільської ради Берегівського району в судове засідання також не з`явився, але подав до суду висновок, згідно якого проти позовних вимог не заперечує та просить суд розглянути справу у його відсутність. Заслухавши пояснення, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне. Так, в судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 17.08.2013 у виконкомі Дюлянської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області за актовим записом № 4, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 17.08.2013. Від даного шлюбу у сторін народилося двоє дітей - син [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] . Спільне подружнє життя у сторін не склалося. Різні характери та погляди на сімейне життя призвели до розпаду сім`ї. Між ними відсутнє взаєморозуміння, вони втратили почуття любові. Сторони проживають окремо. Шлюб носить формальний характер. Позивач остаточно визначився і зберегти шлюб не бажає. Наполягає на розірванні шлюбу. Відповідачка на розірвання шлюбу згідна. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. У відповідності із ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. За таких обставин, суд приходить до висновку, що розлад в сім`ї носить стійкий характер, сім`я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та інтересам їхніх малолітніх дітей, що мають істотне значення, а відтак, позовні вимоги по розірвання шлюбу слід задоволити. Щодо позовної вимоги про визначення місця проживання дітей суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Ч.1 ст.160 СК України також визначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Як встановлено з показів позивача та відповідачки, наданих ними в судовому засіданні, більше трьох місяців діти сторін проживають разом з батьком, позивачем по справі в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , навчаються у школі в даному населеному пункті. Відповідачка зазначила, що має намір виїхати за кордон і бажає, щоб хоча б одна дитина проживала разом з нею. Згідно висновку органу опіки та піклування Пийтерфолвівської сільської ради від 21.10.2022 № 03-09/1015, встановлено, що орган опіки та піклування вважає за доцільне визначення місця проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] ; [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . Принципом 6 «Декларації прав дитини» від 20 листопада 1959 року визначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, окрім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Виняткових обставин для розлучення дітей з матір`ю судом не встанволено. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи вищенаведені обставини та враховуючи вимоги норм сімейного законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визначення місця проживання малолітніх дітей задоволенню не підлягають за недоведеністю позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивач сплатив 992,40 грн судового збору за звернення до суду з даним позовом, а відтак, з урахуванням вищенаведеного з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню 496,20 грн судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved