Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-25 00:00:00

В лютому 2022 року Акціонерне товариство «Кредобанк» (далі АТ «Кредобанк», Банк, позивач) звернулось до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до [PERSON] , [PERSON] (далі [PERSON] , [PERSON] , відповідачі) про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що [PERSON] уклала з АТ «Кредобанк» кредитний договір № CL-274287. Відповідно до умов кредитного договору банк зобов`язувався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту. Відповідно до умов кредитного договору у випадку прострочення кредиту або іншого порушення графіку повернення кредиту та сплати відсотків позичальником, кредитор вправі вимагати дострокового погашення кредиту. В свою чергу, позичальник зобов`язаний достроково погасити кредит та інші нарахування. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі. [PERSON] в порушення умов договору свої зобов`язання не виконала, в зв`язку з чим станом на 13.12.2021 року заборгованість [PERSON] перед АТ «Кредобанк» становить 24 367,29 грн. Крім того, оскільки [PERSON] уклала кредитний договір в інтересах сім`ї, то відповідачі як подружжя повинні нести солідарну відповідальність перед банком із сплати заборгованості. За таких обставин АТ «Кредобанк» просили суд стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] заборгованість за кредитним договором № CL-274287 у розмірі 24 367,29 грн; судовий збір у розмірі 2 481,00 грн; витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 10 % від ціни позову, а саме: 2 436, 729 грн. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 08.02.2022 року у справі відкрито провадження та вирішено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. В період з лютого 2022 року по 06.06.2022 року справа перебувала в провадженні іншого складу суду. Протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.06.2022 року для розгляду цієї справи визначеного головуючого суддю Шолох Л.М. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 11.07.2022 року справу прийнято до свого провадження суддею Шолох Л.М. та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. Справа призначалася до розгляду на 02 вересня 2022 року. Представник позивача адвокат Павленко С.В. просив суд провести розгляд справи у його відсутність та задовольнити в позовні вимоги в повному обсязі проти заочного рішення справи не заперечував. Відповідач станом на час розгляду справи до суду не з`явився, бажання брати участь у судових засіданнях не виявив, правом на подання відзиву не скористався. Враховуючи думку позивача, який просить розглядати справу за його відсутності та не заперечує проти винесення заочного рішення, належним чином повідомлення відповідача про дату та час слухання справи, суд відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України ухвалив провести розгляд справи у заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 25.03.2020 року між [PERSON] та відповідачем було укладено Кредитний договір № CL-274287, згідно якого [PERSON] було надано кредит у сумі 20 000,00 грн. Строк кредитування 24 місяців до 24.30.2022 року. Згідно п.4.1 умов Договору, за користування кредитом Позичальник сплачує Банку відсотки, за процентною ставкою 65 % річних. Пунктом 4.4 цього договору передбачено, що загальні витрати позичальника по кредиту за цим кредитним договором становлять 16 529,05 грн. Орієнтована реальна річна процентна ставка 88,27%, пункт 4.5 договору. Пунктом 4.6. передбачено, що орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника становить 36 529,05 грн. Відповідно до п. 7.1 Договору, за несвоєчасне використання грошових зобов`язань за кредитним договором боржник відшкодовує банку заподіяні збитки в повному обсязі та сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в періоді прострочення розрахованої від суми кожного несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання позичальника, за кожен день прострочення від дати виникнення прострочення до дати, що передує даті погашення заборгованості позичальника. В будь-якому разі пені, нарахованої позичальнику на підставі цього пункту Договору не може перевищувати 15% від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу [PERSON] кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач [PERSON] зобов`язання належним чином не виконувала, що вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором № CL-274287 від 25.03.2020 року, внаслідок чого станом на 13.12.2021 року у неї утворилась заборгованість перед банком у сумі 24 367,29 грн., яка складається: заборгованість за кредитом 15 946,42 грн, заборгованість за відсотками 8 420,87 грн. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). За такого, загальний розмір заборгованості становить 24 367,29 грн. На підставі викладеного, у відповідності зі ст. ст. 509, 527, 530, 625, 1050 ЦК України, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] не виконала зобов`язань, узятих на себе за кредитним договором, у зв`язку із чим позовні вимоги в частині стягнення заборгованості з [PERSON] є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Щодо заявлених позовних вимог АТ «Кредобанк» до відповідача [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором N CL-274287 від 25.03.2020 року, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення, зважаючи на наступне. Як вказує представник позивача в обґрунтування позовних вимог, 25.03.2020 між АТ «Кредобанк» та [PERSON] було підписано Анкету-заяву N CL-274287 фізичної особи на отримання готівкового кредиту, в якій зазначено інформацію про фактичні сімейні відносини та про факт спільного проживання однією сім`ю [PERSON] та [PERSON] . В Анкеті-заяві N CL-274287 зазначено, що шляхом підписання цієї Анкети-заяви позивач підтверджує своїм підписом, що суму отриманого кредиту просить вважати дрібним побутовим правочином, та таким, що не потребує згоди другого із подружжя. На підставі викладеного, посилаючись на ч. 3 ст.61, ч. 4 ст.65 СК України, позивач вважає за можливе застосувати до даного спору солідарним відповідачем іншого з подружжя [PERSON] . Відповідно до вимог ч. 1-3 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з вимогами частин 1, 2, 4 ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. З умов договору кредиту № CL-274287 від 25.03.2020, укладеного між АТ «Кредобанк» та [PERSON] , паспорту споживчого кредиту, анкети-заяви № CL-274287 вбачається, що це споживчий кредит на суму 20 000,00 грн., оскільки взятий на поточні потреби споживача. Шляхом підписання анкети-заяви [PERSON] підтвердила, що суму отриманого кредиту просить вважати дрібним побутовим правочином, який не потребує згоди другого з подружжя. У пункті 25 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз`яснено, що при оспорюванні кредитного договору чи договору поруки, застави/ іпотеки іншим із подружжя суди мають виходити з того, що положення ст.65СК України щодо порядку розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, яке є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів. Оцінивши в сукупності надані суду та досліджені в судовому засіданні докази з урахуванням вимог ч. 3 ст. 61, ч. 4 ст. 65 СК України, суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів позивача про те, що отримані відповідачем [PERSON] грошові кошти за кредитним договором № CL-274287 від 25.03.2020 були використані в інтересах сім`ї, а тому вказаний договір не створює будь-яких обов`язків для другого з подружжя. Суд наголошує, що договору поруки [PERSON] не підписувала, в Анкеті-заяві жодних підписів про не заперечення проти отримання її чоловіком кредиту не проставляла, доказів того, що договір було укладено в інтересах сім`ї матеріали справи не містять, будь-яких інших документальних доказів того, що [PERSON] погодилася взяти на себе солідарне зобов`язання перед АТ «Кредобанк» позивачем не надано, а тому підстави для задоволення позову АТ «Кредобанк» у частині позовних вимог про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача [PERSON] , відсутні. Таким чином в задоволенні позовних вимог АТ «Кредобанк» до [PERSON] необхідно відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 481 грн 00 коп. Пунктом 1 частини другої статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частиною четвертою статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року справа № 72/1010/16-ц, провадження № 61-3416 св 18 склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Позивачем не надано доказів на підтвердження обставин щодо оплати послуг по наданню правової допомоги. Також, матеріали справи не містять переліку послуг адвоката, які надавалися позивачу. За такого суд приходить до висновку, що щодо стягнення правових витрат з відповідача на користь позивача слід відмовити. На підставі наведеного,

Outcome: partial