Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-19 00:00:00

\~ \~ \~ \~Відповідачки позовні вимоги визнали, щодо їх задоволення не заперечували, просили розглянути справу у їх відсутності. \~ \~ \~ \~Позивачка на задоволенні позову наполягала, просила про розгляд справи без її участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія договору купівлі-продажу від 18.05.2022р.; копія акту приймання-передачі майна за договором купівлі-продажу від 18.05.2022р.; копія свідоцтва №81 від 12.05.1999 року про право власності на житло квартиру [ADDRESS] ; копія технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] ; копія домової книги на квартиру; копія свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] ; копія Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 03.11.2022р. (дата заведення спадкової справи 10.05.2017р.); копія довідки виконкому Ренійської міської ради Ізмаїльського району від 03.11.2022р.; копія свідоцтва про народження відповідачки [PERSON] ; копія свідоцтва про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] . Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка [PERSON] звернулась до суду із вищезгаданими вимогами до відповідачів [PERSON] та [PERSON] , зазначивши, що 18.05.2022 р. між нею та [PERSON] та [PERSON] , була досягнута домовленість про купівлю належних їм частин ( Ѕ частини [PERSON] , 1984 р.н. та ј частини [PERSON] , 1959 р.н.) квартири [ADDRESS] за 80000 грн. 18.05.2022р. сторони уклали між собою відповідний письмовий договір. В той же день позивачка передала відповідачам обумовлену суму, а відповідачі передали документи на квартиру (які були в них в наявності). У майбутньому відповідачі пообіцяли позивачці засвідчити договір купівлі-продажу нерухомості в нотаріальному порядку. Після вчинення правочину позивачка розпорядилась щодо догляду за придбаною квартирою, зробила там ремонт, сплачує всі необхідні комунальні платежі. З метою нотаріального засвідчення правочину позивачка неодноразово зверталась до відповідачів, однак [PERSON] та [PERSON] від посвідчення договору ухиляються, на прохання позивачки про зустріч не реагують, мотивуючи нестачею вільного часу, матеріальними труднощами та ін. Пізніше, при зустрічі, відповідачі пояснили, що засвідчити угоду в нотаріальному порядку неможливо, оскільки на час укладення договору купівлі-продажу (18.05.2022р.) продавець [PERSON] , 1984 р.н. не була оформлена власником ј частини об`єкту продажу, а фактично володіла нею. Власником ј частини спірної квартири значиться [PERSON] . На випадок своєї смерті [PERSON] не розпорядився належним йому майном, [INFO] помер. Після його смерті [PERSON] , 1984 р.н. (його донька - спадкоємиця першої черги за законом) у передбачений законом строк звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, тобто прийняла її в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України. За оформленням прийняття спадщини на ј частину квартири, яка є об`єктом спору в даній цивільній справі, [PERSON] , 1984 р.н. не встигла звернутися, однак, вважається, що спадщина в цій частині є такою, що належить їй (ч.5 ст. 1268 ЦК України). Згідно свідоцтва №81 від 12.05.1999р. про право власності на житло квартира [ADDRESS] належить [PERSON] (вже нині померлому), [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] - в рівних частках кожному з них. При зверненні до відповідних органів із питанням про переоформлення документації на квартиру на себе, позивачці було роз`яснено, що зробити це неможливо, оскільки у сторін відсутній правовстановлюючий, належним чином завірений документ на доказ вчинення правочину. Враховуючи вищенаведене, позивачка вимушена була звернутися із позовом до суду. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. За ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно : було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Також не підлягає віндикації майно, що було продане набувачу у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Відповідно до ч.3 ст. 388 ЦК України майно набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, може бути витребуване в усіх випадках. Згідно із ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього. Згідно ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Враховуючи вищевикладені засади законодавства, сторона у справі позивачка [PERSON] є добросовісним набувачем, оскільки на час укладення письмової угоди про купівлю-продаж відповідних частин квартири [ADDRESS] вона не знала і не могла знати про те, що [PERSON] , 1984 р.н. не мала права на відчуження ј частини нерухомості, у зв`язку із тим, що вона не оформила своє спадкове право після смерті [PERSON] та не зареєструвала право власності на цю частину квартири у встановленому законом порядку. Отже, вбачаються правові підстави для набуття позивачкою права власності на ѕ частини вищевказаної нерухомості, як добросовісним набувачем. Як вже зазначалося вище, між позивачкою та відповідачами була досягнута домовленість про купівлю-продаж нерухомості, згідно якої відповідачі [PERSON] та [PERSON] продали, а позивачка купила ѕ частини квартири [ADDRESS] за 80000 грн. 18.05.2022р. позивачка передала відповідачам обумовлену суму, а відповідачі передали позивачці документи на квартиру (які були в наявності) за цією ж адресою. Оскільки на момент укладення угоди сторони не мали змоги засвідчити договір нотаріально, вони домовилися зробити це згодом. Оскільки це виявилося неможливим, позивачка звернулась до суду із відповідним позовом. Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обов`язки відповідачів щодо відповідних частин квартири та встановленні права на нерухомість у позивачки як добросовісного набувача, тому є правові підстави визнати право власності на 3/4 частини нерухомості за позивачкою, як добросовісним набувачем.

Outcome: approved