Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-18 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту позивач) звернулась до суду із вищевказаним позовом до [PERSON] (далі відповідач) в якому просить суд стягнути з останнього аліменти на її користь на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, обґрунтовуючи підставність позову тим, що дитина проживає біля неї та перебувають на її утриманні. Відповідач, всупереч визначених законодавцем обов`язків, регулярної та необхідної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча є фінансово спроможним, що стало підставою для звернення до суду із даним позовом. Відповідач подав до суду відзив, відповідно до якого не заперечував щодо задоволення позову та присудження із нього аліментів на утримання їх спільної із позивачем дитини у розмірі запропонованому у позові, утім заперечив обставини, що він у добровільному порядку не надає допомоги дитині, в підтвердження чого додав платіжні документи про перерахунок коштів на рахунки позивача. Ухвалою суду від 25.10.2022 розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін. У визначений судом строк відповідач заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін не надав, також не надав зустрічного позову в межах визначеного судом строку, тому суд здійснює розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, встановив, що батьками дитини [PERSON] , [INFO] , відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.5), зазначено [PERSON] та [PERSON] . Позивач звернулась до суду із позовом в якому просить суд присудити із відповідача на її користь аліменти на утримання їх спільної дитини, вказуючи, що у добровільному порядку останній їх не надає. Статтею 180 ч.1 СК України\~передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутністю домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом (ст.181 ч.2 СК України). Відповідно до довідки №464 від 10.08.2022 виданої Турбівською селищною радою Вінницького району Вінницької області (а.с.10), син [PERSON] , [INFO] , проживає біля матері [PERSON] та знаходиться на її утриманні. Отож позивач наділена правом на звернення до суду із даним позовом. Статтею 180 ч.1 СК України\~передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати\~дитину визначено ст.181 СК України. З аналізу вказаної норми слідує, що у випадку відсутності спору батьки самостійно за взаємною домовленістю між собою визначають способи (зокрема, розмір, порядок та форму) надання утримання своїм неповнолітнім дітям. Сімейне законодавство виходить із того, що подружжя, батьки дитини, батьки та діти, відносини між якими регулюються нормами\~СК, вправі врегулювати свої відносини за усною домовленістю або договором, якщо це не буде суперечити вимогам СК, інших законів та моральним засадам суспільства (ч. 1 ст. 9 СК України). При цьому, домовленість між батьками дитини про виконання ними їх обов`язку щодо утримання дитини може міститися у договорі, умови якого, у тому числі щодо розміру аліментів, строків їх присудження та виплати, не повинні порушувати права дитини, встановлені СК. При відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на неповнолітню дитину та ненадання дитині утримання, аліменти стягуються у судовому порядку, відповідно до\~ч. 3 ст.181 СК України\~за рішенням суду, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якою проживає дитина. Зазначені положення відповідають вимогам, передбаченим\~статтями 183,\~184 СК. Крім того,\~постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"\~у\~п. 17\~підкреслено, що за відсутності згаданої домовленості той із батьків, з ким проживає дитина, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. При цьому аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Аналіз вказаних правових норм та роз`яснень свідчить про те, що задоволення позову про стягнення аліментів у судовому порядку є можливим лише у випадку відсутності добровільної домовленості про сплату аліментів між батьками дитини та ненадання дитині утримання. Судом встановлено, що до відзиву відповідач надав платіжні документи, відповідно до яких він здійснював переказ грошових коштів на рахунки відкриті на ім`я позивача 09.07.2022 та 16.08.2022. Водночас, суд звертає увагу, що між сторонами цього спору відсутня добровільна домовленість про утримання їх спільної дитини, про що зазначила позивач у позові та стало підставою її звернення о суду, отож існує спір. Пункти 1, 2 статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачають, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За таких обставин та у контексті приведених правових норм регулювання предмета спору, суд вважає, що відповідач має нести обов`язок щодо сплати аліментів за рішенням суду на їх спільну із позивачем дитину. Статтею 182 СК України визначено обставини, які мають враховуватись судом при визначенні аліментів. Відповідно до частини 2 ст.182 СК України, передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вирішуючи питання щодо можливість відповідача надавати матеріальну допомогу неповнолітній дитині, суд враховує те, що він є особою молодого та працездатного віку, інших аліментних зобов`язань не має, оскільки іншого не доведено. У той же час доказів матеріального стану та стану здоров`я як платника аліментів так і дитини матеріали справи не містять. Визначаючи розмір аліментів на неповнолітню дитину, які слід стягувати із відповідача, суд враховує встановлені вище обставини, можливість надання матеріальної допомоги обома батьками, а також обставини, зазначені у ст. 182 СК України, а також те, що відповідач надав згоду щодо запропонованого позивачем способу та розміру аліментів на утримання їх спільної дитини, тому вважає, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу дитині у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення до суду позову і до досягнення дитиною повноліття. З огляду на викладене, суд задовольняє позов повністю. Суд вважає за необхідне допустити рішення суду до негайного виконання в частині стягнення аліментів за один місяць. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується правилами Глави 8 ЦПК України. Відповідно до ч.1 та ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед інших, витрати: на професійну правничу допомогу необхідну для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч.1, 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір\~покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Ураховуючи те, що позов задоволено повністю, а при подачі його до суду позивач була звільнена від сплати судового збору, в силу приписів Закону України «Про судовий збір», суд вважає, що його слід стягнути із відповідача в дохід держави в розмірі 992, 40 грн.. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу, про які заявлено позивачем у позові, суд враховує, що позивачем було укладено Договір про надання правової допомоги 29.08.2022 із адвокатом Галіциною В.В. (а.с.15), відповідно до якого узгоджено істотні умови такого договору, на виконання якого долучено Акт опис приймання передачі виконаних робіт від 29.08.2022 та квитанція за №23 від 29.08.2022 про сплату [PERSON] грошових коштів у розмірі 1000 грн в рахунок виконання наданих послуг. Приймаючи до уваги те, що понесені позивачем витрати підтверджені належними та допустимими доказами, їх розмір є співмірним виконаній адвокатом роботі, за таких обставин суд вважає, що він підлягає стягненню із відповідача на користь позивача.

Outcome: approved