Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що їй на праві власності належать земельні ділянки з з кадастровим номером 4825481800:01:000:0199, площею 1,32 га, та з кадастровим номером 4825481800:01:000:0073, площею 2,8 га, в межах території Кам`янобалківської сільської ради. Ділянки належать позивачу на підставі Державного акту № 024059 серія МК, виданого відповідно до розпорядження Первомайської РДА від 05.07.2004 року №200-р. 05 січня 2015 року позивачем було укладено договір оренди цих земельних ділянок з ТОВ «Агрофірма Корнацьких» терміном на сім років. Тобто строк дії договору закінчився 05 січня 2022 року. Ще перед закінченням дії договору позивач попередила відповідача, що більше договір оренди укладати не буде, а буде господарювати на землі сама. Попередження мали місце і після закінчення терміну договору, однак відповідач не бажає повертати позивачу землю, а натомість надіслав їй пропозицію про підписання додаткової угоди до договору про продовження його терміну дії ще на сім років. Таким чином позивач вважає, що відповідач порушує її права, як власника землі, гарантовані діючим законодавством, та просить припинити договори оренди землі та зобов`язати відповідача повернути їй земельні ділянки. 22.09.2022 року відповідач надав відзив на позовну заяву у якому просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі посилаючись на те, що для визначення початку перебігу та закінчення строку дії саме цього договору має значення не момент його підписання, а момент вчинення реєстраційних дій, тобто внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень як єдиної державної інформаційної системи, яка містить відомості про речові права на нерухоме майно, їх обтяження, суб`єктів речових прав, технічні характеристики об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд тощо), кадастровий план земельної ділянки, а також відомості про правочини, вчинені щодо таких об`єктів нерухомого майна, з якими закон пов`язує набрання чинності договору, а саме можливість реалізації сторонами своїх суб`єктивних прав та обов`язків. Відповідно до частини третьої статті 640 ЦК України, у редакції, яка була чинною, як на час укладення оскаржуваних Договорів оренди землі, так і на момент їх державної реєстрації, визначено момент, коли договір, який підлягав державній реєстрації, є укладеним, а саме: договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Позивач, як орендодавець та відповідач, як орендар підписали оскаржувані договори оренди землі 05 січня 2015 року. При цьому сторони узгодили у пункті 43 оскаржуваних договорів оренди землі з Агрофірмою, що Договір набуває чинності після підписання та його державної реєстрації. Отже, момент укладення оскаржуваних договорів оренди землі з Агрофірмою, а відтак і початок перебігу строку їх дії сторони визначили та пов`язали з моментом державної реєстрації цих Договорів. Інших строків чи термінів початку перебігу чи закінчення дії в оскаржуваних договорах оренди землі з Агрофірмою їх тексти не містять. З витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права вбачається, що оскаржуваний Договір оренди землі щодо земельної ділянки зкадастровим номером: 4825481800:01:000:0199, площею 1.32 га, зареєстрований 17 вересня 2016 року (номер запису про інше речове право: 17170368) та оскаржуваний Договір оренди землі щодо земельної ділянки з кадастровим номером: 4825481800:03:000:0073, площею 2.8 га, зареєстрований 17 вересня 2016 року (номер запису про інше речове право: 17170395) Тобто, строк дії оскаржуваних договорів оренди землі закінчується 17 вересня 2023 року, а відтак позов є необґрунтованій та безпідставний. Представники сторін надали заяви з проханням про розгляд справи у їх відсутність. Представник позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги не визнав та просив у задоволенні позову відмовити, з підстав зазначених у відзиві. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Земельні ділянки з кадастровим номером 4825481800:01:000:0199, площею 1,32 га, та з кадастровим номером 4825481800:01:000:0073, площею 2,8 га, в межах території Кам`янобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, належать позивачу на підставі Державного акту № 024059 серія МК, виданого відповідно до розпорядження Первомайської РДА від 05.07.2004 року №200-р. 05 січня 2015 року між позивачем як орендодавцем та відповідачем, як орендарем, було укладено два договори оренди цих земельних ділянок, окремий договір щодо кожної ділянки, терміном на сім років. Позивач, як власник земельних ділянок, вирішила не продовжувати договірні відносини з відповідачем після спливу строку дії договору оренди та виявила бажання обробляти землю самостійно. Відповідач пропонував позивачу ще до спливу строку, на який було укладено договір, продовжити дію договорів оренди, та надсилав для підписання відповідні додаткові угоди. Таке вбачається з доданих до позову листа відповідача від 04.08.2022 року, в якому сам відповідач зазначає, що така пропозиція була направлена позивачу ще 08.12.2021 року, а також з примірника додаткової угоди від 05.11.2021 року, підписаної лише відповідачем. Відповідач у своєму відзиві на позов зазначає, що на його переконання строку дії договорів оренди землі на час розгляду справи не закінчився, так як має рахуватися не з дня укладення договорів, а з дня їх реєстрації, яка відбулася лише 17 вересня 2016 року, а отже і строк дії договорів оренди до 17 вересня 2023 року. Суд не погоджується з такими твердженнями відповідача з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про оренду землі», строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років. Дата закінчення дії договору оренди обчислюється від дати його укладення. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації такого права. Отже строк дії договорів оренди землі в даному випадку слід обчислювати саме з дати їх укладення, а саме з 05 січня 2015 року. За такого семирічний строк дії закінчився 05 січня 2022 року. Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі, в тому числі закінчення строку, на який його було укладено. З огляду на наведені норми, суд констатує, що договори оренди землі укладені 05 січня 2015 року між позивачем як орендодавцем та відповідачем, як орендарем припинились 05 січня 2022 року. Вимога позивача про припинення договорів оренди землі задоволенню не підлягає через те, що судове рішення для такого припинення не потребується. Договори припинились відповідно обставин, встановлених Законом України «Про оренду землі». Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України «Про оренду землі» у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. У разі невиконання орендарем обов`язку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки орендар зобов`язаний відшкодувати орендодавцю завдані збитки. Отже, відмова відповідача повернути позивачу належні йому земельні ділянки, порушує права позивача на користування належними їй земельними ділянками. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння,користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст.312 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним. Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позивач довів факт порушення своїх прав з боку позивача, а тому позов в частині зобов`язання відповідача повернути позивачу належні їй земельні ділянки підлягає задоволення. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджена сплачена сума судового збору пропорційно до задоволених вимог, а саме в сумі 998 грн. 40 коп.

Outcome: partial