Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-15 00:00:00

09 травня 2022 року [PERSON] звернувся в суд із позовом до комунального підприємства «Житлокомунсервіс» Ізяславської міської ради про стягнення заборгованості по оплаті праці, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позову зазначив, що з 01 квітня 2021 року він був прийнятий на роботу майстра дільниці з видалення твердих побутових відходів в КП «Житлосервіс» і був звільнений 30 квітня 2021 року за закінченням строку трудового договору (п. 2 ст. 36 КЗпП України). За період роботи позивачем не було проведено розрахунок за весь період його роботи в КП «Житлосервіс», не виплачено оплату праці за роботу у вихідні дні 03 квітня, 10 квітня, 17 квітня, 24 квітня 2021року, не виплачена компенсація послуг за проходження медичного огляду, не відно нарахована вихідна допомога при звільненні, не нарахована компенсація за 2 дні відпускних, не виплачено заборгованість по оплаті праці у строки, визначені ст. 116 КЗпП України. 14 лютого 2022 року його повідомили по телефону, щоб він отримав гроші у касі підприємства, однак його не було проінформовано, що саме за кошти він отримав і за який період, а тому він звернувся із запитами про надання інформації. Із відповіді на його запит слідувало, що з ним проведено розрахунок за 19 робочих днів, не нараховано заробітну плату за виконану роботу у вихідні дні у зв`язку з тим, що , що по підприємству накази про оголошення робочого дня не видавалися. Позивач перебував на лікарняному з 28 квітня 2021 року та 11 травня 2021 року, з 11 травня 2021 року по 09.06.2021 року. За розрахунком лікарняних до виплати всього 6822,97 грн., з них за рахунок організації 1586,74 грн., за рахунок фонду соціального страхування 5236, 23 грн. Таким чином, позивача остаточно розрахували 14 лютого 2022 року. Позивач зазначає, що саме з 14 лютого 2022 року він дізнався про порушення його прав щодо неповного розрахунку при звільненні, а тому відповідач зобов`язаний сплатити на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який становить 82284, 48 грн.(по розрахунку позивача), 1199 грн. за роботу у будні дні, 1142,84 грн. за роботу у вихідні дні, 160,80 грн. компенсації оплати медичного огляду. В судовому засіданні [PERSON] , його представник адвокат Дацишина М.В. заявлений позов підтримали з наведених вище підстав. Представник КП «Житлокомунсервіс» Корнійчук С.Л. в судовому засіданні проти позовних вимог [PERSON] заперечила, мотивуючи тим, що позивач був прийнятий на роботу на посаду майстра дільниці строком на 1 місяць з 01 квітня 2021 року по 30 квітня 2021 року. Згідно табеля обліку робочого часу за квітень 2021 року відпрацював 19 робочих днів, або 152 години. Час початку і закінчення щоденної роботи передбачається внутрішнім трудовим трудовим розпорядком, в якому зафіксовано робочий час з 08 год. до 17 год. 15 хв. Графіком роботи підприємства визначаються вихідні дні субота та неділя. Вимога позивача виплатити заробітну плату за вихідні дні є неправомірною, оскільки наказ про роботу у ті дні майстра дільниці не видавався. Позивача було звільнено і повний розрахунок з ним проведено 30 квітня 202і року. У виплату увійшла заробітна плата за період з 01 квітня по 27 квітня 2021 року, 2 календарні дні відпустки. 30 квітня 2021 року видано по касі заробітну плату та трудову книжку. Оплата листка непрацездатності не була проведена, оскільки позивач в той час перебував на лікарняному, а тому їх оплата була проведена згодом в сумі 6822,97 грн. Суд, заслухавши позивача та її представника, представника відповідача, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково. Судом встановлено, що [PERSON] був прийнятий на роботу в комунальне підприємство «Житлосервіс» Ізяславської міської ради на посаду майстра дільниці (району) з видалення побутових відходів строком на 1 місяць з 01 квітня 2021 року по 30 квітня 2021 року з окладом 11038 грн., про що свідчить наказ по підприємству № 26-Ктр від 31 березня 2021 року. 01 квітня 2021 року між КП «Житлосервіс» і [PERSON] був укладений трудовий договір у письмовій формі, відповідно до якого працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену його посадовою інструкцією, а роботодавець зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором також визначено особливості робочого часу: початок роботи о 08 год., кінець роботи 17 год. 15 хв. Також у договорі визначена тривалість щорічної оплачуваної відпустки 24 дні. 30 квітня 2021 року [PERSON] звільнено з роботи на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України у зв`язку із закінченням строку трудового договору, про що свідчить наказ по підприємству № 30-Ктр. 30 квітня 2021 року позивач отримав розрахунок у роботодавця в сумі 8310, 16 грн., що сторони підтвердили у судовому засіданні. У даний розрахунок увійшли заробітна плата з 01.04.2021 року по 27.04.2021 року, а також нараховано за 2 дні невідбутої відпустки. З 28.04.2021 року по 11.05.0221 року і з 11.05.21 року по 09 червня 2021 року [PERSON] перебував на лікарняному, що підтверджується листками непрацездатності № 438108 і № 425477. Вказані листки непрацездатності були здані у бухгалтерію підприємства і розрахунок за період перебування на лікарняному [PERSON] отримав 14 лютого 2022 року по видаткових касових ордерах за 24 грудня 2021 року (1586,73 грн.) і за 30 грудня (5236,23 грн.). Представник відповідача [PERSON] також ствердила, що підприємством не відшкодовано для позивача 160, 80 грн., які були ним сплачені при поступленні на роботу за проходження медичного огляду в комунальне некомерційне підприємство «Ізяславська міська багатопрофільна лікарня». Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~116\~Кодексу законів\~про працю\~України (в ред. станом на день виникнення спірних правовідносин) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми , належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ст. 117 зазначеного Кодексу у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені\~статтею 116\~цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (законом № 2352-ІХ від 01 липня 2022 року визначено обмеження - не більш як за шість місяців). При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений\~частиною першою\~цієї статті (6 міс.). При цьому судом встановлено, що [PERSON] в день звільнення не працював, листки непрацездатності були подані нам на підприємство у червні місяці 2021 року, однак вимоги про належний розрахунок він не заявляв, про що позивач підтвердив у судовому засіданні. Відповідачем заявлено клопотання про врахування при постановлення рішення у справі судової практики, зокрема правової позиції Великої Палати Верховного Суду, яка при розгляді справи № 761/9584/15-ц дійшла висновку щодо зменшення суми відшкодування, визначеної позивачу відповідно до ст. 117 Кодексу законів про працю України. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 26 червня 2019 року зазначає, що закон покладає на підприємство, установу організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. \~Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Однак, встановлений\~статтею 117 КЗпП України\~механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. Велика Палата Верховного Суду у дані справі зробила висновок (п. 71 вказаної Постанови) - якщо відповідальність\~роботодавця перед\~колишнім працівником\~за неналежне\~виконання обов`язку\~щодо своєчасного\~розрахунку при\~звільненні не\~обмежена в\~часі та\~не залежить\~від простроченої\~заборгованості,\~то за\~певних обставин\~обсяг відповідальності\~може бути\~нерозумним з\~огляду на\~його непропорційність\~наслідкам правопорушення.\~Він може\~бути несправедливим\~щодо роботодавця,\~а також\~щодо третіх\~осіб,\~оскільки майновий\~тягар відповідних\~виплат може\~унеможливити виконання\~роботодавцем певних\~зобов`язань,\~зокрема з\~виплати заробітної\~плати іншим\~працівникам,\~тобто цей\~тягар може\~бути невиправдано\~обтяжливим чи\~навіть непосильним.\~У таких\~випадках невизнання\~за судом\~права на\~зменшення розміру\~відповідальності може\~призводити до\~явно нерозумних\~і несправедливих\~наслідків. Таким чином у своєму рішенні Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що виходячи із принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України. У даному випадку суд враховує, що доведена прострочена заборгованість підприємства перед позивачем становила : 160 грн. 80 коп. відшкодування витрат за проведений медичний огляд, а також 6822,97 грн. оплата листків непрацездатності, з яких 5236,23 грн. оплачено за рахунок Фонду соціального страхування. Оплата за час перебування позвача на лікарняному не могла бути проведена у день звільнення, разом із тим суд враховує, що позивач не звертався до відповідача із вимогою про виплату вище зазначених сум, а зайняв очікувальну позицію. Враховуючи наведені обставини, суд зменшує розмір відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку до 7000 грн. Щодо вимоги [PERSON] проведення оплати за роботу у вихідні дні 03 квітня 2021 року, 10 квітня 2021 року, 17 квітня 2021 року, 24 квітня 2021року, то вона задоволенню не підлягає, виходячи із наступного. Як встановлено судом, наказу по підприємству про залучення позивача до роботи у вищезазначені дні не видавався. Свідки [PERSON] , [PERSON] ,, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] посвідчили суду, що вони працюють двірниками на підприємстві, знають позивача, який певний період часу працював майстром дільниці вивезення побутових відходів, бучили його на своїх участках, однак ствердити в які це було дні вони не можуть, оскільки пройшов значний проміжок часу. Свідки зазначили, що на роботу вони виходили згідно наказу керівника, про що для них повідомляли завчасно. Такі ж відомості надали свідки [PERSON] та [PERSON] , які безпосередньо займалися вивозом побутових відходів у суботні дні квітня 2021 року. При цьому суд враховує, що відповідно до посадової інструкції позивача посада «майстер дільниці (району) з видалення побутових відходів відноситься до категорії «керівники». Згідно п. 1.3 Посадової інструкції майстер дільниці знає та застосовує у діяльності основи трудового законодавства, має право запитувати і отримувати документи; матеріали та інформацію, необхідні для виконання своїх посадових обов`язків і розпоряджень керівництва (п.3.6 Інструкції); ознайомлюватися з документами, що визначають права та обов`язки за займаною посадою (п. 3.9 Інструкції). Враховуючи, що посада позивача відноситься до категорії керівників, то [PERSON] , як керівник, повинен знати основи трудового законодавства, виконувати вимоги законодавства про працю та вимагати дотримання цих вимог і від інших працівників. Згідно ст.ст.\~76,\~77,\~79,\~80,\~81 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем його роботи у вихідні дні 03 квітня 2021 року, 10 квітня 2021 року, 17 квітня 2021 року, 24 квітня 2021року, а тому дана позовна вимога задоволенню не підлягає. Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до ст. 141 Цивільно-процесуального кодексу України. На підставі ст..ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України,

Outcome: partial