Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-22 00:00:00

11.07.2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування Черкаської міської ради про встановлення місця проживання дітей, посилаючись на те, що він та [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстрований 14 грудня 2012 року. З січня 2018 року сторони фактично припинили шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство. Відповідач виїхавши до Чеської республіки, повідомила позивачу, що найшла своє справжнє кохання та бажає розлучення. Зважаючи на такі обставини, позивач не заперечує щодо початку процесу розлучення. Позивачем 06.07.2018 року до Соснівського районного суду м. Черкаси подано позовну заяву про розірвання шлюбу. В той же час, не вирішеним питанням є встановлення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом із позивачем та знаходяться на його повному утриманні, місце проживання зареєстровано в квартирі, яка знаходиться у частковій власності позивача. Іншими співвласниками квартири є мати та рідний брат позивача, які проживають в інших місцях. Повертаючи до м. Черкаси відповідач фактично мешкає за адресою спільних знайомих сторін: [ADDRESS] . У відповідача немає у власності нерухомості, а відтак належних житлових умов, а також немає самостійного доходу. Відповідач фактично залишила дітей на позивача. У вихованні дітей, коли позивач перебуває на роботі, допомагають мати позивача та ненька. В квартирі, в якій проживають діти для них облаштовано дитячу кімнату, біля будинку знаходиться дитячий садок, який відвідує старша донька та буде відвідувати молодша. Зважаючи на всі обставини позивач бажає встановлення місця проживання дітей разом з батьком за місцем реєстрації їхнього проживання, а саме: [ADDRESS] . Таке встановлення місця проживання дітей, в першу чергу, буде в інтересах дітей, які звикли до свого місця проживання, до навколишньої обстановки. Просить позов задовольнити, встановити місце проживання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , разом з батьком за адресою реєстрації місця проживання [ADDRESS] . 11.12.2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , треті особи: орган опіки та піклування Черкаської міської ради, орган опіки і піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про встановлення місця проживання дітей, посилаючись на те, що з 14.12.2012 року [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] , зареєстрованому відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 1720 від 14.12.2012 року. [PERSON] та [PERSON] мають двох спільних дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 12.11.2018 року рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси шлюб між [PERSON] [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбних відносин між подружжям діти проживають разом з матір`ю [PERSON] в місті Києві. На даний час між колишнім подружжям склались досить складні відносини. [PERSON] має складний характер, схильний до агресії, під час шлюбу він не раз погрожував дружині фізичною розправою. В суперечках лайливий і агресивний, має звичку штовхатись і давати стусани. Свідком сімейних сварок були малолітні діти, саме це і стало головною причиною розірвання відносин подружжя і змусило [PERSON] переїхати в м. Київ подалі від імпульсивного колишнього чоловіка. [PERSON] намагається відібрати в [PERSON] дітей шляхом примусу із застосуванням сили. Так, він 01.09.2018 навідався до квартири [PERSON] в м. Києві і зчинив сварку в присутності дітей, погрожував фізичною розправою і намагався силоміць забрати дітей, погрожував, що спалить автомобіль дружини. Для припинення сварки довелось викликати наряд поліції, що підтверджується листами ГУ НП у м. Києві від 03.10.2018 № 624аз/125/56-2018, № 623аз/125/56-2018. Після вказаних подій 12.09.2018 о 03.19 год. в м. Києві, було здійснено підпал автомобіля [PERSON] , наразі ведеться слідство, однак [PERSON] неодноразово погрожував спалити машину дружини. Крім того, [PERSON] не надає коштів необхідних для утримання дітей, їх харчування, оздоровлення та лікування, належного фізичного та емоційного розвитку, діти повністю перебувають на утриманні матері. [PERSON] має самостійний дохід, вона працює на посаді керівника компанії «КОНТЕК» і має дохід 1500 $ на місяць + 25% бонусів від укладених договорів на встановлення обладнання. Крім цього [PERSON] перебуваючи в Чехії в квітні, липні 2018 року отримувала кошти за розробку та встановлення програмного забезпечення СRМ-систем. Так нею 31.04.2018 року були отримані, зокрема, кошти від Компанії «Геотех Європа» (Geotech Europe) в розмірі 141 500 чеських крон (еквівалент у гривні становить 172 600 грн.), 08.06.2018 року від [PERSON] 138 800 чеських крон (еквівалент у гривні становить 169 300 грн.), 25.06.2018 року від Феліста.соm 140 000 чеських крон. еквівалент у гривні становить 170 800 грн.). Факт отримання самостійних доходів підтверджується відповідними документами, копії яких та переклад на українську мову додаються до позовної заяви. Відповідачка як мати створює всі належні умови для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку донечок, їх матеріального забезпечення. З вересня\~2018\~року діти\~відвідують Дошкільний навчальний\~заклад (ясла-садок)\~комбінованого типу\~№ 293\~Шевченківського району\~м.\~Києва,\~що підтверджується\~довідкою від\~19.09.2018\~№ 01-35. Мати дітей характеризують як спокійну, впевнену жінку яка активно займається вихованням дітей. [PERSON] навчається на фортепіанному відділенні, характеристиками з дошкільних закладів, що підтверджується довідкою Київської дитячої школи мистецтв ім. С. Турчака від 11.10.2018 № 128. [PERSON] добра і любляча мати, дівчатка доглянуті і веселі, вони отримують виховання в атмосфері любові і турботи. Для їх проживання і розвитку [PERSON] створено всі належні умови за місцем їх фактичного проживання у м. Києві, що підтверджується актом обстеження\~умов проживання\~дитини,\~складеним [PERSON] \~у справах\~дітей Шевченківської\~районної в\~місті Києві\~державної адміністрації\~від 29.11.2018\~року. Також в акті зазначено, що для [PERSON] та [PERSON] виокремлено по окремій дитячій кімнаті, де є окремі дитячі спальні місця. В кімнаті для [PERSON] є письмовий стіл для занять. Дівчата мають шафи для одягу, наявний різноманітний одяг відповідно до сезону. В кімнатах просторо, світло, наявні ігрові зони. У висновках зазначено, що [PERSON] створені всі належні умови для виховання, навчання, розвитку та проживання дітей з нею. Оскільки [PERSON] та [PERSON] не вдалося дійти згоди щодо того, з ким із них будуть проживати малолітні діти, а також враховуючи схильність [PERSON] до агресії та невиконання обов`язку по утриманню дітей, з метою захисту прав та інтересів дітей [PERSON] змушена звертатись до суду для визначення місця проживання дітей з нею. Основним при вирішенні питання щодо проживання дітей з матір`ю є їхній вік та стать, [PERSON] 6 років, [PERSON] 2 роки. Для дівчаток, особливо такого віку, вкрай важлива постійна присутність матері. Адже саме материнське виховання, її турбота і любов відіграє головну роль у формуванні особистості дівчаток, формуванні їх свідомості і вихованні жіночності. Просить визначити місце проживання дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] з матір`ю - [PERSON] . Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 грудня 2018 року позов [PERSON] та [PERSON] об`єднано в одне провадження. [PERSON] та його представник в судове засідання не з`явились, скерували до суду заяви про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять суд їх задовольнити. Позовні вимоги [PERSON] не визнають та просять суд відмовити у їх задоволенні. На попередніх засіданнях позовні вимоги свої підтримували та просили їх задоволити, вимоги відповідача- відмовити. [PERSON] в судове засідання не з`явилась, скерувала до суду заяву про розгляд справи без її участі, свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Позовні вимоги [PERSON] не визнає та просить суд у їх задоволенні відмовити. На попередніх судових засіданнях в режимі відеоконференції підтримувала свої вимоги, вимоги позивача просила відмовити. Представник органу опіки та піклування Черкаської міської ради в судове засідання не з`явилась, скерувала до суду заяву про розгляд справи без її участі. На попередніх засіданнях підтримали свій висновок про встановлення місце проживання дітей. Представник органу опіки і піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, раніше скерував листа, в якому зазначив, що діти фактично не перебувають та не проживають у Шевченківському районі міста Києва. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК). Відповідно до\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що з 14.12.2012 року [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] , зареєстрованому відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 1720 від 14.12.2012 року. [PERSON] та [PERSON] мають двох спільних дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 12.11.2018 року рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси шлюб між [PERSON] [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбних відносин між подружжям діти залишилися проживати разом з матір`ю [PERSON] в місті Києві. Відповідно до ч.1\~ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Згідно із п. 2 ч. 1ст. 1\~Закону України «Про міжнародне приватне право», іноземний елемент - це ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм, зокрема, хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою. Спірні правовідносини обтяжені іноземним елементом, а тому юрисдикція такого спору визначається за спеціальними правилами, закріпленими як у законах України, так і у міжнародно-правових договорах, положення яких є частиною національного законодавства України. Відповідно до частин першої, другої\~статті 3 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється відповідно до\~Конституції України, цього\~Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України. Відповідно до пункту 3 частини першої\~статті 2 Закону України «Про міжнародне приватне право», цей Закон застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом, зокрема, підсудність судам України справ з іноземним елементом. Підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у\~статті 76 цього Закону. Суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у суді чи іншому юрисдикційному органі іноземної держави є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав (стаття 75 Закону України «Про міжнародне приватне право»). Підсудність судам України є виключною у справах з іноземним елементом, якщо у справі, яка стосується правовідносин між дітьми та батьками, обидві сторони мають місце проживання в Україні (пункт 2 частини першої\~статті 77 Закону України «Про міжнародне приватне право»). Враховуючи, що відповідач у справі [PERSON] , як вбачається з матеріалів справи, на момент відкриття провадження у справі, постійно проживала на території України, а тому дана справа підсудна даному суду. Під час розгляду даної справи встановлено, що на даний час діти проживають разом зі своєю матір`ю у Ізраїлі у місті Нетанья. На даний час між сторонами існує спір про місце проживання дітей. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно ч.\~1\~ст.\~161\~СК якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо. Судом встановлено, що 10.10.2019 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] . На час розгляду даної справи діти проживають у Ізраїлі м. Нетанья разом з матір`ю. Відповідно до довідки від 14.06.2022 року [PERSON] , власниця посвідчення особи [NUMBER] , у 5782 (2021-22) навчальному році навчається у класі 3 «Б» для дітей з особливими потребами школи досягнень «Ціль» (Звук) ім. Лейли Халілі. Каноніковою Валентиною заявлено, що [PERSON] та [PERSON] є учасницями її гуртка. Їх батько [PERSON] та мати [PERSON] беруть повноцінну участь у їх заняттях у гуртку, виконуючи усі батьківські обов`язки, наприклад, привозять дівчинок на заняття й забирають їх, присутні на всіх виступах, завжди відповідають на телефонні дзвінки, поводяться цілком як звичайна родина. Відповідно до довідки про навчання у 5782 (2021-22) від 19.10.2021 року [PERSON] власниця посвідчення особи: [NUMBER] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] зарахована до дитячого садка: 450569, Регіональний № 4, у 5782 навчальному році. Діти застраховані у страховій компанії. У банку «Мізрахі-Тфахот» обслуговуються банківські рахунки [PERSON] і [PERSON] , що підтверджується довідкою про обслуговування банківських рахунків. Відповідно до довідки про власника об`єкта нерухомості від 14 жовтня 2021 року Муніципалітету м. Нетанія Департаменту доходів, ім`я власника об`єкта нерухомості [PERSON] і [PERSON] , посвідчення особи [NUMBER] . Адреса об`єкта нерухомості [ADDRESS] . Масив -7928, ділянка -17. Цільове призначення об`єкта нерухомості житло, район 3, площа 83,0. Діти тривалий час проживають з матір`ю та її чоловіком. [PERSON] та [PERSON] називають чоловіка [PERSON] , татом та відноситься до нього як рідного. На підставі свідоцтва про право власності на житло від 04.12.1997 року квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві часткової власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.11.2010 року спадкоємцями після смерті [PERSON] є його: дружина [PERSON] - 1/3 частка спадщини; [PERSON] 1/3 частка спадщини; [PERSON] 1/3 частка спадщини. Спадщина, на яку в указаній частці видано свідоцтво, складається з: ј частини права власності на квартиру [ADDRESS] . Інших правоустановлюючих документів [PERSON] до суду не надав. На момент подачі позовних заяв, [PERSON] працював директором ПП «Укр-Євро Арматура» та за сумісництвом в ПП «Укр-Євро Буд». [PERSON] на посаді керівника «Контек». На день розгляду справи позивачем не надоно підтверджуючих документів про місце роботи та його доходи. Відповідно до характеристики з місця проживання [PERSON] зарекомендував себе гарним батьком, в побуті доброзичливий, чуйний та уважний. Згідно характеристики ДНЗ (ясла-садок) № 70 «Настуся» Черкаської міської ради [PERSON] приймає активну участь в житті дитячої групи та садочку, загалом. На всі рекомендації щодо додаткових занять з донькою реагує оперативно. З дитиною постійно займається. Згідно характеристики ДНЗ (ясла-садок) КТ № 293 Шевченківського району м. Києва [PERSON] інтелігентна, спокійна, впевнена в собі жінка, вона активно займається вихованням дітей, стежить за їх зовнішність виглядом одяг, охайність. Діти завжди спокійні, безконфліктні. Активно цікавиться життям доньок в дошкільному закладі, допомагає їм. Тактовна, терпляча, такими ж виховує своїх доньок. Окрім цього, при вирішенні даного спору необхідно врахувати і рівність прав та обов`язків обох батьків щодо дітей, яка передбачена ст. 141 СК України, згідно якої мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. На думку суду, визначення місця проживання дітей разом з матір`ю [PERSON] , відповідатиме і принципам Декларації прав дитини Організації Об`єднаних Націй від 20.11.1959 року про верховенство дотримання прав дитини та її інтересів. Частинами 4 та 5 статті 19 Сімейного кодексу України\~визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. При цьому орган опіки та піклування подає суду\~письмовий висновок\~щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до висновку виконавчого комітету Черкаської міської ради № 686 від 30.10.2018 року, орган опіки та піклування м. Черкаси, вважає за можливе проживання малолітніх [PERSON] , яка народилася [INFO] , та [PERSON] , яка народилася [INFO] , у батька [PERSON] . Суд не погоджується з наданим висновком виходячи з наступного. Відповідно до\~п.72\~Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою КМУ від 24.09.2008 року № 866, для розв`язання спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини один із батьків подає службі у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини, довідку з місця навчання, виховання дитини, довідку про сплату аліментів (у разі наявності). Під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання (перебування) дитини служба у справах дітей повинна керуватися найкращими інтересами дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. Працівник служби у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини проводить бесіду з батьками та відвідує дитину за місцем проживання, про що складає акт обстеження умов проживання за формою згідно з\~додатком 9, а також звертається до соціального закладу та/або фахівця із соціальної роботи для забезпечення проведення оцінки потреб сім`ї з метою встановлення спроможності матері, батька виконувати обов`язки з виховання дитини та догляду за нею. У разі коли батьки дитини проживають у межах різних адміністративно-територіальних одиниць, той із батьків, який подав заяву про визначення місця проживання дитини з ним, звертається до служби у справах дітей за місцем свого проживання (перебування) стосовно проведення обстеження його житлово-побутових умов і складення акта обстеження умов проживання. Зазначений акт передається заявником до служби у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини, працівник якої проводить з ним бесіду. Під час розгляду питання про визначення місця проживання дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини, факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності та інші вагомі обставини. Місце проживання дитини не може бути визначене з тим із батьків, який не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або вживає наркотичні засоби, своєю поведінкою може зашкодити здоров`ю та розвитку дитини. Якщо встановлено, що жоден з батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, служба у справах дітей подає клопотання голові районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади про позбавлення таких батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав. Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення. Частинами 4 та 5 статті 19 Сімейного кодексу України\~визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. При цьому орган опіки та піклування подає суду\~письмовий висновок\~щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Водночас у\~частині 6 зазначеної статті\~зазначено, що\~суд може не погодитися\~з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Отже висновок та рішення органу опіки та піклування,\~є дорадчими та не тягнуть за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків у батьків щодо батьківських прав та визначення способів участі у вихованні дитини\~оскільки такий не порушує прав та обов`язків жодного з батьків. Опікунська рада не є органом опіки і піклування, повноваження опікунської ради визначені\~дорадчою функцією, а рішення опікунської ради як колегіального консультативно-дорадчого органу,\~не є нормативно-правовим актом або правовим актом індивідуальної дії та має не обов`язковий характер. При цьому\~правові наслідки для батьків виникають виключно в результаті прийняття рішення судом, в ході якого і відбувається оцінка всіх доказів в сукупності, в тому числі і висновку та рішення органу опіки та піклування,\~який не має наперед встановленої сили для суду, що розглядає спір про позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дитини. Суд вважає, що висновки органу опіки та піклування є необґрунтовані, оскільки зроблений без врахування житлово-побутових умов обох батьків, не заслухана думка дітей, матері та не визначено найкраще їх інтересам. Матеріали справи свідчать про те, що висновок органу опіки та піклування м. Черкаси від 30.10.2018 року № 686 про визначення місця проживання малолітніх [PERSON] та [PERSON] у батька [PERSON] є лише доказом у цивільній справі про визначення місця проживання малолітніх дітей, який підлягає оцінці в сукупності з іншими доказами. При прийнятті зазначеного висновку органом опіки та піклування не було враховано позицію [PERSON] , не порівняно житлово-побутові умови проживання батьків, їх матеріальне забезпечення та виховні можливості. При прийняття даного висновку не враховано думку дітей. Конституцією України гарантовано право на захист прав кожного члена суспільства. Дитина є повноцінним членом суспільства, вона має свої права, деякі особливості реалізації яких обумовлені виключно тим фактом, що її фізична та розумова незрілість потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист. Повноцінний та дієвий захист прав дитини є обов`язком держави. Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 грудня 1991 року (далі - Конвенція) визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Відповідно до ст. 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до положень ст. 9 зазначеної Конвенції, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Крім того, відповідно до положень принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за його навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. При винесенні ухвали Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 травня 2012 року у справі № 6-41653св11 суд керувався Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (Конвенція) і закріпленим у ній принципом найкращого забезпечення інтересів дитини. В зазначеній ухвалі суд дійшов висновку, що при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Судом враховано, що [PERSON] створює всі належні умови для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дітей, їх матеріального забезпечення. Діти отримують виховання в атмосфері любові і турботи. Згідно із п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (пункт 1). При цьому зазначена стаття містить застереження, згідно з яким органи державної влади не можуть утручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (пункт 2). Допитана в судовому засіданні [PERSON] , в режимі відеоконференції, суду пояснила, що проживає в Ізраїлі разом з матір`ю, сестрою та батьком (чоловіком матері), якого називає татом та відносить до нього як рідного. Вона відвідує гуртки, навчається, має друзів. Чи бажає вона спілкувати з батьком не знає. [PERSON] , [INFO] , на момент розірвання шлюбу між сторонами, в силу свого віку не пам`ятає відносини рідного батька [PERSON] та його ставлення до неї. Відповідно до ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Згідно постановм Верховного Суду від 28.10.2020 у справі №241/47/19 щодо визначення місця проживання дитини. ВС дійшов висновку, що з досягненням 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою та почутою, а й брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема у визначенні місця проживання. ВС також звертає увагу на ст.12 конвенції, за якою держави-учасниці зобов`язані забезпечити дитині, здатній формулювати власні погляди, право вільно висловлювати їх з усіх питань, що стосуються її, і цим поглядам має приділятися належна увага згідно з віком дитини та зрілістю. [PERSON] , [INFO] , не була допитана в судовому засіданні в силу свого віку, шість років. Як з`ясовано в судовому засіданні, між дітьми та чоловіком [PERSON] існують такі відносини, які не будуть для дітей обтяжливими чи складними. У них сталі зв`язки. Діти відвідують школу, а також інші гуртки, розвиваються духовно, інтелектуально, культурно, займаються танцями, музикою. З наданих суду [PERSON] фотокарток вбачається, що діти почувають себе щасливими разом з матір`ю та її чоловіком, багато відпочивають, замаються танцями, свята святкують у родинному колі. Діти перебувають у стабільній для них атмосфері. Основним, при вирішенні питання щодо проживання дітей з матір`ю, судом взято до уваги вік та стать дітей. Для дівчаток особливо такого віку важлива постійна присутність матері, оскільки саме материнське виховання, її турбота і любов відіграє головну роль у формуванні особистості дівчаток, формуванні їх свідомості і вихованні жіночності. Визначення місця проживання дітей батьком може призвести до негативних наслідків і непередбачуваних психологічних травм для дітей, оскільки з матірю вони проживають тривалий час. Визначення місця проживання дітей з батьком не буде відповідати їхнім інтересам, щодо зростання у передбачуваній емоційно стабільній атмосфері. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17.10.2018 року у справі 402/8428/16-ц, відступила від висновків Верховного Суду, висловлених у постановах від 14.12.2016 року № 6-2445цс16 та від 12.07.2017 року № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах,а саме ст. 161 СК України та принципу ст. 6 Декларації прав дитини, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Найважливішим у даній категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Дитина, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного життя. Згідно зі статтями 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Статтею 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Малолітня дитина не повинна, крім виняткових обставин, відокремлюватися від матері. Суспільство і органи влади повинні забезпечити необхідний догляд за дітьми, які залишилися без піклування сім`ї або без адекватних засобів підтримки. Із змісту інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.08.2017 року № 9-1580/0/4-17, вбачається, що 01 липня 2017 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) ухвалив рішення у справі «М.С. проти України», яке набуло статусу остаточного 11 жовтня 2017 року. ЄСПЛ наголосив, що в усіх подібних випадках основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Саме з урахуванням зазначених принципів ЄСПЛ здійснював оцінку того, чи національні суди вжили всіх заходів для визначення найкращих інтересів дитини у цій справі та визначили її місце проживання з дотриманням вимог статті 8 Конвенції. Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Крім того, під час вирішення цієї справи суд враховує статтю 51 Конституції України, яка гарантує кожному із подружжя рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Схожа норма міститься також у частині шостій статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» («Sommerfeld v. Germany») від 08 липня 2003 року, «Цаунеггер проти Німеччини» («Zaunegger v. Germany») від 03 грудня 2009 року). Суд зазначає, що у спірних правовідносинах найкращим інтересам дітей відповідатиме постійне проживання дітей разом із матір`ю, за місцем проживання якої створено всі умови для гармонійного розвитку дітей. Суд також враховує, що при визначенні місця проживання дітей з матір`ю не відбудеться примусової зміни місця проживання дітей, оскільки з 30.03.2019 року діти проживають разом з матір`ю. Слід зазначити, що 12 лютого 2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір про участь батька у вихованні дітей та порядок спілкування з дітьми, який діє на даний час. Місце проживання дітей визначено разом з матір`ю. На момент розгляду справи договір не розірвано, але між сторонами виникає спір, оскілька діти проживають в іншій країні. На сьогоднішній день указом Президента України в Україні введено воєнний стан. Наказом Голови Верховного Суду від 04.03.2022 встановлено особливий режим роботи судів й запроваджено відповідні організаційні заходи, згідно з яким, зокрема, справи, які не є невідкладними, розглядатимуться лише за наявності письмової згоди на це всіх учасників судового провадження, якщо суд не припинив здійснювати судочинство, учасники судових процесів мають можливість подати заяву про відкладення розгляду справ у зв`язку з воєнними діями та/або про розгляд справ у режимі відеоконференції за допомогою будь-яких технічних засобів, зокрема власних та запровадження воєнного стану на певній території є поважною причиною для поновлення процесуальних строків. Відповідно до рекомендації Ради суддів України від 02.03.2022 щодо роботи судів в умовах воєнного стану, з них основні, зокрема, громадянам роз`яснюється можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із воєнними діями та можливість розгляду справ в режимі відеоконференції, розгляд справ по можливості відкладається (за винятком невідкладних судових розглядів), зважаючи на те, що велика кількість учасників судових процесів не завжди мають змогу подати заяву про відкладення розгляду справи або не можуть прибути в суд у зв`язку з небезпекою для життя, справи, які не є невідкладними, розглядаються лише за наявності письмової згоди на це усіх учасників судового провадження та процесуальні строки по можливості продовжуються щонайменше до закінчення воєнного стану. Згідно з ч. 2 ст. 20 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» №389-VІІІ від 12.05.2015 року в умовах воєнного стану не можуть бути обмежені права і свободи людини і громадянина, передбачені частиною другою статті 64 Конституції України. Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. У зв`язку з тим, що [PERSON] на даний час постійно проживає в Ізраїлі у неї відсутня можливість скористуватися електронним підписом, а тому суд вважає, за можливе прийняти надані [PERSON] письмові докази. Враховуючи вищевикладене, та з урахуванням більшої прихильності дітей до матері, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] слід задовольнити та визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , народження разом з їх матір`ю [PERSON] , що автоматично виключає задоволення позовних вимог [PERSON] про визначення місця проживання дітей. Відповідно до ч. 1\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Статтями\~15\~та\~20 ЦК України\~кожній особі гарантовано та закріплено право на судовий захист своїх прав та вільний вибір способів такого захисту. Згідно з ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ч. 1 ст. 77, ст.\~79 ЦПК України\~\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно з ч. 1\~ст. 80 ЦПК України\~\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. На підставі викладеного та

Outcome: approved