Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-20 00:00:00

23 лютого 2022 року позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини з усіх видів його доходів щомісячно з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; стягнути аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини з усіх видів його доходів за минулий час з 28.01.2020 року по 23.02.2022 рік, день подачі позовної заяви. В обґрунтування\~позовних вимог\~вказала,\~що вона\~тричі,\~а саме\~24.01.2020\~року,\~11.02.2020\~року,\~26.07.2021\~року зверталась\~до Вишгородського\~районного суду\~із заявою\~про видачу\~судового наказу\~про стягнення\~аліментів та\~позбавлення батьківства.\~ОднакУхвалами Вишгородського районного суду Київської області від 28.01.2020 року, 19.02.2020 року, 10.09.2021 їй було відмовлено у видачі судового наказу. Позивач проживала однією сім`єю з [PERSON] без державної реєстрації шлюбу з квітня 2012 по березень 2019 рік. [INFO] у них народилась донька - [PERSON] . Спільне життя з Відповідачем не склалось та з березня 2019 року сторони стали проживати окремо. З часу фактичного припинення їх стосунків та по даний час донька перебуває на її утриманні, проживає та в подальшому буде проживати з Позивачем. У добровільному порядку Відповідач матеріальну допомогу дитині не надає. Позивач не має можливості самостійно утримувати доньку, оскільки у неї невелика заробітна плата, інших джерел доходів не має, ніякої допомоги не отримує, а дитину потрібно одягати, купувати продукти, оздоровлювати. Відповідач жодного разу не відвідав доньку, не вітає її з днем народження, за весь період часу як вони розлучились він жодного разу її не відвідував. Окільки їх життя проходить окремо, дитина перебуває на її утриманні, Відповідач не бере ніякої участі у вихованні та утриманні доньки, вона вимушена звернутися до суду з вищевказаним позовом. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 05.05.2022 року по справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач у судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду подала заяву, в якій просила проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з`явився, про місце, час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції та смс-повідомлення з повістною про виклик до суду, а також шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, заяви про розгляд справи за його відсутністю до суду не надходило. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних доказів без участі відповідача. 21 грудня 2022 року відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням, особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст. 12 ЦПК України, вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вишгородського районного управління юстиції у Київській області 09.09.2015 року, актовий запис № 300, [INFO] у сторін народилася донька [PERSON] . Відповідно до довідки № 2235 від 21.02.2022 року про реєстрацію місця проживання особи, виданої Виконавчим комітетом Вишгородської міської ради вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 30.06.1994 року по теперішній час. Також, згідно довідки № 2234 від 21.02.2022 року про реєстрацію місця проживання особи, виданої Виконавчим комітетом Вишгородської міської ради вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 09.08.2017 року по теперішній час 24.01.2020 року [PERSON] звернулась до Вишгородського районного суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів та позбавлення батьківства. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 28.01.2020 року по справі № 363/343/20 їй було відмовлено у видачі судового наказу через процесуальну помилку. 11.02.2020 року, [PERSON] звернулась до Вишгородського районного суду Київської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 19.02.2020 року по справі № 363/612/20 їй було відмовлено у видачі судового наказу через відсутність доказів того, що дитина проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. 26.07.2021 року [PERSON] звернулась до Вишгородського районного суду Київської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 10.09.2021 року по справі № 363/2988/21 їй відмовлено у видачі судового наказу через відсутність відомостей щодо зареєстрованого місця проживання [PERSON] 02.02.1978 [INFO] . Згідно Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 1074749 від 04.07.2022 року [PERSON] є інвалідом ІІ групи з 4 липня 2022, причини інвалідності загальне захворювання, інвалідність встановлена на строк до 01.08.2023 року, висновок про умови та характер праці: може працювати в спеціально створених умовах. Частиною другою статті 51\~Конституції України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до статей 180\~Сімейного кодексу\~України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З роз`яснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~15\~травня 2006\~року №\~3\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справ щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» вбачається, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Частиною третьою статті 181, частиною першою статті 183\~СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до статті 182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.\~2\~ст.\~182\~СК України\~розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до статті 8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів і ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (Постанова Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі №759/10277/18). Таким чином, визначаючи розмір аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , суд враховує матеріальне становище кожної із сторін спору, а саме: що неповнолітня дитина проживає разом з матір`ю, відповідно до вимог сімейного законодавства діти мають право на отримання матеріальної допомоги з боку своїх батьків. Відповідач [PERSON] , батько дитини, інвалід ІІ групи, особа працездатного віку та може працювати в спеціально створених умовах. Отже, аналізуючи вищезазначені обставини та факти, враховуючи принципи об`єктивності та справедливості, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги щодо стягнення з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 частини з усіх видів його доходів щомісячно з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів щомісячно з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що відповідає вимогам СК України. Згідно зі статтею 191\~СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тому аліменти слід призначити з 23 лютого 2022 року, тобто з дня пред`явлення позивачем вказаного позову. Щодо вимог позивача про стягнення на її користь аліментів за минулий час, а саме з 28.01.2020 року до дати подання заяви про стягнення аліментів на неповнолітню дитину до суду, слід зазначити про відсутність у позовній заяві будь-якого правового обґрунтування цих вимог. Так, відповідно до частини другої статті 191\~СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Тобто, стягнення аліментів за час, що передує пред`явленню позову, є можливим у порядку виключення лише за наявності наступних умов: до моменту звернення з позовом до суду аліменти не стягувались; особа, яка вимагає аліментів, приймала заходи щодо одержання аліментів, але вони не були одержані у результаті ухилення особи, зобов`язаної сплачувати аліменти (відповідача), від їх сплати. Заходи, що вживала позивач щодо одержання аліментів можуть бути різноманітними, наприклад, вона направляла йому листи з такої вимогою чи на адресу його місця роботи, тощо. Ухилення може виражатися у тому, що зобов`язана особа - відповідач ухилявся від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховував своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи) та інші подібні дії. При цьому під ухиленням від сплати аліментів у юридичній науці розуміють пряму відмову від надання утримання, а також різні дії (бездіяльність) зобов`язаної особи, спрямовані на повне або часткове ухилення від сплати аліментів: приховання особою свого дійсного розміру заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплати аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов`язку по утриманню. Факт ухилення від надання утримання може мати місце в тому випадку, якщо особа має у своєму розпорядженні кошти, але не бажає їх надавати. Таким чином, ухилення від сплати аліментів є винною протиправною поведінкою, тобто це свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто або через суд з вимогою про сплату грошової суми, необхідної для утримання дитини. Отже, за положеннями\~статті 191 СК України\~для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; ухилення відповідача від надання утримання дитині. Зазначений висновок стосовно застосування відповідних норм права викладений в постанові Верховного Суду від 25 листопада 2019 року у справі № 636/3004/17 (провадження № 61-2054св19). Стаття 77\~ЦПК України визначає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не приймає до уваги докази, що Позивач тричі зверталась до Вишгородського районного суду із завами про видачу судового наказу, оскільки вони не підтверджують факт ухилення Відповідчем від надання утримання дитині. Кожна сторона, як передбачає частина перша\~статті 81 ЦПК України, зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи вищевказане, вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час не підлягають задоволенню, оскільки вони є необґрунтованими і доказів щодо ухилення відповідача від сплати аліментів позивач суду не надала. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідач [PERSON] є особою з інвалідністю 2 групи та має право на пільги. Дана обставина підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №1074749, виданим 04.07.2022 року. Відповідно до п. 9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір`від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Оскільки відповідач від сплати судового збору звільнений, судові витрати необхідно віднести за рахунок держави. Відповідно до статті 430\~ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial