Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-20 00:00:00

У серпні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, Служба в справах дітей Борщагівської сільської ради Київської області, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у грудні 2015 року між сторонами зареєстровано шлюб, у період якого народилась дитина - [PERSON] , [INFO] . Стосунки з дружиною розладились, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки, тривалий час кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами. Фактично сім`я припинила своє існування. На даний час, сторони проживають окремо, сімейного життя та господарства не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. Разом з цим, сторони не дійшли згоди щодо порядку участі у забезпеченні умов життя дитини того з батьків, хто проживатиме окремо, участі у вихованні і утриманні дитини того з батьків, який проживатиме окремо, та визначення порядку спілкування з дитиною. У визначеному Законом порядку графік зустрічей з дитиною та порядок участі у вихованні дитини між сторонами не встановлений. З 30 вересня 2018 року малолітня дитина проживає разом із батьком за адресою: [ADDRESS] . Позивач вважає, що в інтересах дитини проживати саме з ним, а не з його матір`ю. Він офіційно працевлаштований, має постійний дохід, яким може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини задовольнити гармонійний розвиток її особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Натомість відповідач офіційно не працевлаштована та на думку позивача має психічні розлади. Позивач не згоден із тим, щоб їхня дитина проживала із відповідачем, наполягає на визначенні місця проживання [PERSON] разом з ним, його батьком, а також просить розірвати шлюб між сторонами. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 25 вересня 2018 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини передано на розгляд до Дніпровського районного суду м. Києва. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17 грудня 2018 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 30 січня 2019 року цивільну справу № 753/16326/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини направлено для подальшого розгляду за підсудністю до Києво-Святошинського районного суду Київської області. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 квітня 2019 року у складі судді Пінкевич Н.С. виділено в самостійні провадження позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини та про розірвання шлюбу. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 жовтня 2019 року (справа № 369/5276/19; провадження № 2/369/2852/19) шлюб, зареєстрований 23 грудня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 3491, - розірвано. Згідно розпорядження керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Дідура М.О. щодо повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, який проведений, у зв`язку перебуванням судді Пінкевич Н.С. у соціальній відпустці, справу розподілено судді Ковальчук Л. М. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 січня 2021 року справу прийнято до провадження судді Ковальчук Л.М. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 вересня 2021 року задоволено заяву судді Ковальчук Л. М. про самовідвід у справі. Згідно з протоколом повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 29 вересня 2021 року вказану цивільну справу передано на розгляд судді Янченку А. В. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 вересня 2021 року справу прийнято до провадження суддею Янченком А. В. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 жовтня 2021 року замінено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Службу у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області на Службу у справах дітей та сім`ї Борщагівської сільської ради Київської області. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 червня 2022 року витребувано із Комунального некомерційного підприємства «Клінічна лікарня «ПСИХІАТРІЯ» відомості про те, чи дійсно [PERSON] ( [INFO] ) 13 січня 2022 року була госпіталізована до Комунального некомерційного підприємства «Клінічна лікарня «ПСИХІАТРІЯ»; посвідченні у встановленому порядку копії медичної документації відносно [PERSON] , яка знаходилась у Комунальному некомерційному підприємстві «Клінічна лікарня «ПСИХІАТРІЯ»; посвідчену у встановленому порядку медичну довідку із зазначенням діагнозу [PERSON] . Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 вересня 2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті. 21.12.2022 року позивач через канцелярію суду подав заяву, в якій просив здійснювати розгляд справи за його відсутності. 02.11.2022 року від Служби у справах дітей та сім`ї Борщагівської сільської ради Київської області надійшла заява про розгляду справи без їх участі. Служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації у судове засідання не з`явилися, причини неявки суд не повідомили, про дату та час судового розгляду справи повідомлялися належним чином. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялась у визначеному чинним законодавством порядку. Ухвалою суду від 21.12.2022 року у задоволенні заяви відповідача [PERSON] про відвід судді Янченка А.В. у цивільній справі № 753/16326/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, Служба в справах дітей Борщагівської сільської ради Київської області, Київський міський центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді про визначення місця проживання дитини - відмовлено. Приймаючи до уваги чергове клопотання про відкладення слухання справи до закінчення воєнного стану судом не ставиться під сумнів обізнаність відповідача про судове засідання, що призначене на 21 грудня 2022 року. Протокольною ухвалою суду від 21.12.2022 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи. Протокольною ухвалою суду від 21.12.2022 року виключено Київський міський центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді зі складу третіх осіб. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч.ч. 4, 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України). Суд, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній докази, знаходить що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 23 грудня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 3491. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Сторони мають неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] . З 18 липня 2018 року фактично шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться, проживають окремо один від одного. Сторони не дійшли згоди щодо порядку участі у забезпеченні умов життя дитини того з батьків, хто проживатиме окремо, участі у вихованні і утриманні дитини того з батьків, який проживатиме окремо, та визначення порядку спілкування з дитиною. З 30 вересня 2018 року [PERSON] , [INFO] , проживає разом з батьком - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . У визначеному Законом порядку графік зустрічей з дитиною та порядок участі у вихованні дитини між сторонами не встановлений. Позивач офіційно працевлаштований, працює на посаді помічника судді патронатної служби управління забезпечення роботи Третьої судової палати секретаріату Касаційного цивільного суду. Має постійний дохід та можливість у повному обсязі створювати всі необхідні умови для комфортного проживання та нормального розвитку дитини. За наданою характеристикою з місця роботи, [PERSON] характеризується позитивно. Відповідач з жовтня 2019 року має статус фізичної особи-підприємця. 09 листопада 2018 року Києво-Святошинською районною державною адміністрацією надано позитивний акт обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї за місцем мого проживання ( [ADDRESS] ), а у подальшому (27 серпня 2019 року) надано висновок про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з батьком. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 жовтня 2019 року (справа № 369/5276/19) шлюб, зареєстрований 23 грудня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 3491, - розірвано. Судовим наказом Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 жовтня 2021 року (справа № 369/10897/21) стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] ( [INFO] ) у твердій грошовій сумі у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 09 серпня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. 08 лютого 2022 року директором Комунального закладу «Центр надання соціальних послуг Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області» затверджено позитивний акт обстеження житлових умов, акт оцінки потреб сім`ї/особи та висновок оцінки потреб сім`ї. Рішенням Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області від 31 травня 2022 року затверджено висновок щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , за яким визначено про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком - [PERSON] . За умовами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вирішуючи позовні вимоги позивача про визначення місця проживання дитини, суд виходить з наступного. Згідно положень статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів. Згідно зі статтями 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою ВРУ від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. У пункті 1 статті 9 конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї або коли батьки проживають роздільно й необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, виконують їх державні чи приватні установи, що займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні чи законодавчі органи, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 конвенції). Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» сказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Так, 11 липня 2017 Європейський суд з прав людини виніс рішення у справі «М.С. проти України», в якому йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати 2 аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, щодо підтримки ідеї про те, що в усіх рішеннях, які стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків випливає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток і належне виховання, у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Законодавство України не містить правових норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Водночас під забороною розлучення дитини зі своєю матір`ю в контексті Декларації прав дитини потрібно розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків. Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Презумпція на користь матері в справах про опіку над дитиною не підтримується ані практикою на рівні ООН після прийняття Декларації, ані судового практикою Європейського Суду з прав людини і не відповідає позиції Ради Європи і більшості держав-членів. У 21 столітті методологія з такою презумпцією, яку можна відхилити лише за «виняткових обставин» більше не є раціональною в частині прав, що гарантуються Конвенцією. Основна думка полягає в тому, що ця презумпція, за відсутністю доказів на користь зворотного, розглядає проживання дитини з батьком як таке, що не відповідає найкращим інтересам дитини (див. справу «Цаунеґґер проти Німеччини» з відповідними змінами, заява № 22028/04, § 46, 03 грудня 2009 року). Рада Європи декілька разів засуджувала нерівне ставлення до батьків і наголошувала на тому, що роль батька щодо дітей необхідно краще визнавати і належно цінувати. Наприклад, у своїй Постанові 2079 (2015) щодо «Рівності і спільної батьківської відповідальності: роль батька» [PERSON] наголосила на важливості «подолання гендерних стереотипів щодо ролей, які приписуються жінкам і чоловікам у сім`ї» як «відображення соціологічних змін, що відбулися впродовж останніх п`ятдесяти років з огляду на організацію приватної сфери і сім`ї». Вказана правова позиція викладена зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) та постановах Верховного Суду у постановах від 30 травня 2018 року у справі № 343/1500/15-ц (касаційне провадження № 61-23861св18), від 06 вересня 2018 року у справі № 644/9094/16-ц (касаційне провадження № 61-9745св18), від 04 квітня 2018 року у справі № 756/2109/16-ц (касаційне провадження № 61-5487св18), від 21 березня 2018 року у справі № 308/422/17-ц (касаційне провадження № 61-974св18), від 28 лютого 2018 року у справі № 465/1455/16-ц (касаційне провадження № 61-1164св17), від 27 червня 2018 року у справа № 662/1006/16-ц (касаційне провадження № 61-19289св18), від 30 травня 2018 року у справі № 343/1500/15-ц (касаційне провадження № 61-23861св18), від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18). Суд зазначає, що у спірних правовідносинах найкращим інтересам дитини відповідатиме постійне проживання дитини разом із батьком за місцем проживання якого створено всі умови для гармонійного розвитку дитини, що підтверджується актом обстеження житлових умов, актом оцінки потреб сім`ї/особи, висновком оцінки потреб сім`ї від 08 лютого 2022 року, затверджених директором Комунального закладу «Центр надання соціальних послуг Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області», а також висновками про визначення місця проживання малолітньої дитини. Суд також враховує, що доказів того, що батько якимось чином перешкоджає матері спілкуватись з дитиною, вчиняє якісь перешкоди для таких зустрічей в процесі розгляду справи не здобуто та відповідачем суду не надано. Враховуючи, що під час розгляду справи судом достовірно встановлено, що батьком дитини створені належні умови для проживання та виховання дитини, позивач має можливість забезпечувати нормальний всебічний розвиток дитини, тому в інтересах дитини, суд, приходить до висновку про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом із батьком. Судові витрати по сплаті судового збору за позовну вимогу про визначення місця проживання дитини відповідно до ст. 141 ЦПК України покласти на відповідача.

Outcome: approved