Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-11 00:00:00

17.09.2021 року позивач [PERSON] звернулася через свого представника адвоката Дяченко А.П. до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю, посилаючись на те, що з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі з 05 серпня 2007 року. Відповідно до рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 червня 2011 року шлюб було розірвано. У період шлюбу подружжям було придбано об`єкт нерухомості загальною площею 61.2 кв.м за адресою: [ADDRESS] . Під час реєстрації придбаного майна подружжя оформило нежитлове приміщення на [PERSON] . Згідно Договору іпотеки від 13.05.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та відповідачем було досягнуто вартість іпотеки складає 616900 грн. після розірвання шлюбу відповідач відмовився сплачувати борг за Договором іпотеки і позивач вимушена була погашати суму боргу самостійно, за особисті кошти, які не брали участь в спільному господарюванні подружжя. Згідно призначення платежу, зазначеного в Довідці наданій «ОТП Факторинг Україна» від 26.08.2021 року, поза шлюбом Сторони, окремо один від одного, за рахунок власних (особистих) коштів сплатили: Позивач - 474354 грн, Відповідач - 125735 грн. згідно Довідки сума заборгованості склала 136300 грн. Сторони дійшли згоди, що борг буде сплачений у рівних долях. Наведені Позивачем докази у їх сукупності свідчать про те, що існують підстави для збільшення частки співвласника при поділі спільної суміснї власності подружжя. В зв`язку з чим просить визнати за позивачем [PERSON] , право власності на 4/5 частину майнових прав на нежитлове приміщення та визнати за [PERSON] право власності на 1/5 частину майнових прав на нежитлове приміщення. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено до підготовчого судового засідання. 28 грудня в підготовчому судовому засіданні прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання нерухомого майна спільним майном подружжя. В своєму позові позивач посилається на те, що в період шлюбу між сторонами було придбано за спільні кошти 7/200 частини нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Просить визнати дане майно об`єктом спільної сумісної власності подружжя та визнати за [PERSON] 7/400 частини вказаного приміщення. 12 січня 2022 року представником відповідача [PERSON] , за зустрічним позовом було подано відзив на зустрічну позовну заяву, відповідно до якого вказав, що позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. З рішення Фастівського суду 14.06.2011 року шлюб між сторонами було розірвано. Судом встановлено, що на час розірвання сторони не вели спільне господарство в зв`язку з тим, що проживали окремо. В зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин [PERSON] , переїхала проживати до міста Біла Церква в березні 2010 року. Саме під час окремого проживання [PERSON] придбала частину нежилого приміщення. Вважають, що [PERSON] , неправомірно вимагає поділ майна після закінчення строку позовної давності, так як на момент укладення Договору купівлі-продажу спірного майна (14.07.2010) був усвідомлений про свої права. Просить застосувати строк позовної давності до вимог позивача. 24 січня 2022 року Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. 30.05.2022 року від позивача [PERSON] , через електронний суд надійшло клопотання про зупинення провадження у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану та перебуванням її представника адвоката Дяченко А.П. у лавах ЗСУ на сході України. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 02.06.2022 провадження у справі зупинено. 08.09.2022 року від [PERSON] , через електроний суд надійшла заява про поновлення провадження в зв`язку з заміною представника. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12.09.2022 провадження у справі поновлено та призначено до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Щодо зустрічної позовної заяви заперечував та просив застосувати до вимог позовної заяви строк позовної давності. В судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом підтримали зустрічний позов та просили його задовольнити. Первісний позов визнати частково, просили визнати право власності за [PERSON] на 1/8 частину нежитлового приміщення за адресою [ADDRESS] . Заслухавши вступне слово сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Статтею 15,16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. При розгляді справи судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 05.08.2007 року, який рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14.06.2011 року був розірваний. Згідно Договору Купівлі-продажу частини нежитлового приміщення від 13.05.2008 року посвідченого Сушановою Т.В., приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу Київської області. Зареєстровано в реєстрі за № 1723, [PERSON] прийняв та оплатив ј частину нежитлового приміщення магазину « [INFO] » що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 38998691 від 12.06.2015 року право власності на вказане нежитлове приміщення було зареєстровано за [PERSON] . Згідно Договору іпотеки № PM-SME 011/248/2008 укладеного між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] . Іпотека за вказаним Договором забезпечує вимоги Іпотекодержателя щодо виконання Іпотекодавцем кожного і всіх його Боргових Зобов`язань за Кредитним договором. Предметом Іпотеки є нерухоме майно, а саме нежитлове приміщення, загальною площею 61,2 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить Іпотекодавцю ( [PERSON] ) на праві власності, що підтверджується Договором купівлі-продажу Предмету Іпотеки. Згідно Договору Купівлі-продажу частини нежитлового приміщення від 13.07.2010 року посвідченого Сушановою Т.В., приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу Київської області. Зареєстровано в реєстрі за № 2020, [PERSON] прийняла та оплатила 7/200 частин нежитлового приміщення магазину « [INFO] » що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, реєстраційний номер 271643, дата внесення запису 14.07.2010 року зареєстровано право -приватна спільна часткова власність на 7/200 частини нежитлового приміщення магазину « [INFO] », що знаходиться за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] . Відповідно до вимог ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, ј частина нежитлового приміщення магазину « [INFO] » що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та 7/200 частини нежитлового приміщення магазину « [INFO] » що знаходиться за адресою: [ADDRESS] визнаються судом сумісно нажитим майном подружжя. Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно із ч.1 ст.69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Згідно з ч. 1 ст. 70 цього Кодексу встановлено, що в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як вбачається зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Позивач за первісним позовом просила визнати за нею право власності на 4/5 частини майнових прав на нежитлове приміщення загальною площею 61,2 кв.м магазину « [INFO] » за адресою: [ADDRESS] та визнати за [PERSON] право власності на 1/5 частину майнових прав на нежитлове приміщення загальною площею 61,2 кв.м магазину « [INFO] » за адресою: [ADDRESS] , при цьому посилається на ч. 2 ст. 372 ЦК України яка передбачає, що за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. В своєму позові позивач [PERSON] , зазначає, що нею сплачувалися кошти на погашення кредитного договору № СМ-SMEО 11/248/2008 від 13.05.2008 укладеного між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] . З наданої до суду Довідки № 154 від 25.08.2021 вбачається, що [PERSON] здійснив погашення заборгованості по кредитному договору № СМ-SMEО 11/248/2008 від 13.05.2008 за період з 27.07.2012 по 25.08.2021 на суму 600088,79 грн. Відповідно до викладеного в Постанові Верховного Суду від 08.04.2020 року у справі № 638/9020/14 (провадження № 61-17269св18), коли кредитне зобов`язання виникло під час шлюбу, але його виплата була здійснена вже після припинення шлюбних відносин за рахунок особистих коштів одного з колишнього подружжя, відповідно до змісту ст. ст. 57, 60, 69, 71 СК України половина вартості сплаченої суми припадає на частку іншого з колишнього подружжя. Разом з тим, положеннями ст. 13 ЦПК України, передбачено що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивач при зверненні до суду з даним позовом просила визнати за нею та відповідачем право власності на частину нежитлового приміщення при цьому просила збільшити частку в даному майні. Однак, позивачем не було надано належних доказів, що підтвердили обставини щодо сплати нею особистих коштів на погашення вищевказаного кредиту та купівлю 7/200 частини нежитлового приміщення магазину « [INFO] » що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Щодо позовних вимог [PERSON] про визнання за [PERSON] права власності на 1/5 частину майнових прав на нежитлове приміщення суд виходить із позиції ст.13 ЦПК України яка передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог. Відповідач до суду з відповідними вимогами не звертався. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з вимогами ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В поданому до суду відзиві на позовну заяву представник відповідача просить застосувати строки позовної давності, посилаючись на те, що позивач пропустив строк звернення до суду з даним позовом. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові 14 липня 2021 року (справа № 303/4265/18 провадження № 61-64св20), що неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності. Отже, початок перебігу позовної давності у справах про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу реєстрації актів цивільного стану (статті 106, 107 СК України) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті 109, 110 СК України), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (частина друга статті 72 СК України), тобто з моменту виникнення спору між ними. Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 584/1319/16-ц (провадження № 61-19445св18), від 24 лютого 2021 року у справі № 303/6365/17 (провадження № 61-13857св19). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що первісні позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, зустрічна позовна заяву підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial