Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-07 00:00:00

У листопаді 2021 року [PERSON] , через представника - адвоката Чвир О.М., звернулася до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Радуга Сіті ЛТД», в якій просить визнати за [PERSON] майнове (речове) право на однокімнатну квартиру [ADDRESS] на земельній ділянці під кадастровим номером 8000000000:62:017:0010. Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, посилається на те, що між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «Радуга Сіті ЛТД» було укладено Попередній договір від 17.12.2014, посвідчений приватним нотаріусом Ляхар О.М. зареєстрований в реєстрі за № 3227. Відповідно до умов Договору ТОВ «Радуга Сіті ЛТД» зобов`язалось укласти договір купівлі-продажу (Основний договір) квартири [ADDRESS] , а позивач зобов`язалася прийняти та належним чином оплатити її вартість. Всього сума за договором складає 330723,44 грн. [PERSON] умови договорів було виконано в повному обсязі, кошти в сумі 330723,44 грн. сплачено в повному обсязі. Із засобів масової інформації позивачу відомо, що будівництво житлового комплексу «Перлина Троєщини» зупинено, оскільки забудовник самовільно вів будівництво комплексу за відсутності дозвільних документів на будівництво, відкрито кримінальне провадження. Оскільки квартира є оплаченою позивачкою, об`єктами, які після завершення будівництва стають окремим майном, то до завершення будівництва об`єкту нерухомого майна, в якому знаходиться квартира, та прийняття його до експлуатації - позивачу належить не право власності на квартир, а майнове право на неї. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 25 листопада 2021 року відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 24 січня 2022 року. 24.01.2022 надійшло клопотання представника позивача про витребування доказів. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 24.01.2022 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та витребувано у Акціонерного товариства «Укрсиббанк» інформацію чи було внесено грошові кошти в рахунок оплати майнових прав з призначенням платежу: за договором № 4/568 від 17.12.2014 про забезпечення виконання зобов`язань покупець [PERSON] , ІПН [NUMBER] , на рахунок Продавця ТОВ «РАДУГА СІТІ ЛТД», ЄДРПОУ 39100476, р/р [NUMBER] , МФО 351005 в ПАТ (АТ) «Укрсиббанк». Розгляд справи відкладено на 15.03.2022. Розгляд справи 15.03.2022 не відбувся. Наступне підготовче засідання призначено на 12.07.2022. 21.04.2022 від АТ «УКРСИББАНК» надійшла інформація на виконання вимог ухвали суду від 24.01.2022. 12.07.2022 представником позивача подано заяву про проведення підготовчого засідання без її участі. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 12.07.2022 закрито підготовче провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Радуга Сіті ЛТД» про визнання майнового (речового) права на об`єкт незавершеного будівництва, призначено справу до судового розгляду по суті на 18 жовтня 2022 року. Розгляд справи 18.10.2022 не відбувся. Наступне судове засідання призначено на 29.11.2022. У судове засідання 29.11.2022 сторони не з`явились. Відповідач до суду не з`явився, відзиву на позовну заяву чи інших письмових пояснень від нього до суду не надходило, а також повідомлення про іншу адресу, клопотання про відкладення судового розгляду також не заявлялося. Відповідач повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином, шляхом направлення судової повістки за адресою місцезнаходження, проте судова повістка повернулася до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. З огляду на те, що на поштовому повідомленні проставлено відмітку «адресат відсутній за вказаною адресою», в силу положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається, що повістку вручено відповідачеві та він є повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. З огляду на вказані обставини та приписи процесуального закону, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача, який повідомлений належним чином та не повідомив суду причини своєї неявки. Оскільки відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з неявкою учасників у судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно з ч. 6 ст. 259 ЦПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи. Відповідно до положень ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. З матеріалів справи вбачається, що 17 грудня 2014 року між ТОВ «Радуга Сіті ЛТД» та [PERSON] було укладено Попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Ляхар О.М. та зареєстрований в реєстрі за № 3227, відповідно до умов якого сторони зобов`язуються, в строки встановлені в п. 1.3.1 Попереднього договору, укласти договір купівлі-продажу (далі - "Основний договір"), відповідно до якого сторона-1 (відповідач) зобов`язується передати у власність окрему квартиру, характеристики якої вказані в п. 1.4. розділу 1 цього Попереднього договору в житловому будинку, за адресою: [ADDRESS] , а сторона-2 (позивач) зобов`язується прийняти у власність Об`єкт та належним чином оплатити його вартість в обсязі згідно з розділом 2 Попереднього договору (п. 1.1). Пунктом 1.2 Попереднього договору сторони встановили, що виконання зобов`язання щодо укладання та виконання Основного договору, яке встановлене пунктом 1.1. розділу 1 Попереднього договору повинне бути забезпечене. Вид та порядок забезпечення виконання вказаного зобов`язання сторони визначають у окремому договорі про забезпечення виконання зобов`язань. Згаданий договір про забезпечення виконання зобов`язань сторони укладають у простій письмовій формі та підписують одночасно з укладенням цього Попереднього договору. Згідно з п. 1.3.1 Попереднього договору сторони зобов`язуються укласти Основний договір протягом другого кварталу 2015 року. Пунктом 1.4. Попереднього договору сторони визначили характеристику об`єкту: секція - 4, поверх - 19, номер квартири - 568, кількість кімнат - 1, загальна площа - 37,06 м.кв. Також 17 грудня 2014 року між сторонами було укладено Договір про забезпечення виконання зобов`язань № 4/568, яким визначено, що для підтвердження зобов`язань, що виникли у сторін згідно з Попереднім договором щодо укладення та виконання договору купівлі-продажу (далі - Основний договір), та забезпечення виконання таких зобов`язань, сторона-2 сплачує стороні-1 суму грошових коштів, розмір, порядок та умови сплати якої встановлюються розділом 2 цього Договору. Вказана сума коштів буде, після її належної сплати стороною-2 за даним договором, зарахована до платежів за Основним договором у момент укладення такого Основного договору (п. 1.1). Пунктом 2.1 Договору про забезпечення виконання зобов`язань сторони домовилися, що платіж за цим договором сплачується стороною-2 на поточний рахунок сторони-1 [NUMBER] , відкритий в ПАТ «Укрсиббанк» м. Київ, код банку 351005. Згідно з п. 2.1 (пп. 2.2.1 - 2.2.3.1) Договору про забезпечення виконання зобов`язань Сторона-2 зобов`язується, у строк до 10 лютого 2015 року, сплатити Сторонi-1 97% вартості об`єкту. Орієнтовна вартість об`єкту у національній валюті України на день укладання цього Договору становить 330 723,44 грн., у т.ч. податок на додану вартість 20% - 55 120,57 грн., за фіксованою вартістю 1 (одного) квадратного метра, яка складає 9 200,00 грн., в т.ч. ПДВ 20% - 1 533,33 грн., як оплату 35,9482 кв.м. Об`єкту. Решту від загальної вартості об`єкту, визначеної відповідно до умов Попереднього договору, сторона-2 має сплатити в строк, встановлений Основним договором купівлі-продажу. Сторона-2 сплачує Стороні-1 суму коштів, як забезпечення виконання зобов`язань, згідно цього Договору у наступному порядку: перший платіж здійснюється не пізніше 22 грудня 2014 року у розмірі 316 000,00 грн., у т.ч. податок на додану вартість 20%- 52 666,67 грн. за фіксованою вартістю 1(одного) квадратного метра, яка складає 9 200,00 грн. в т.ч. ПДВ 20% - 1 533,33 грн.; другий платіж здійснюється не пізніше 10 лютого 2015 року у розмірі 14 723,44 грн., у т.ч. податок на додану вартість 20% - 2 453,91 грн. за фіксованою вартістю 1 (одного) квадратного метра, яка складає 9 200,00 грн., в т.ч. ПДВ 20% - 1 533,33 грн. Позивач перерахував відповідачу 330 723,44 грн. на виконання умов Договору про забезпечення виконання зобов`язань №4/568, що підтверджується копіями квитанцій (а.с. 21-25) та випискою по рахунку наданою АТ «УКРСИББАНК» (а.с. 65). Також в матеріалах справи міститься Довідка від 05 лютого 2015 року про оплату згідно з Договором про забезпечення виконання зобов`язань № 4/568 від 17 грудня 2014 року, видана [PERSON] , в тому, що Покупець на виконання умов Договору, сплатив Товариству з обмеженою відповідальністю «Радуга Сіті ЛТД» грошові кошти у розмірі 330 723,44 грн., у т.ч. податок на додану вартість 20% - 55 120,57 грн., за фіксованою вартістю 1 (одного) квадратного метра, яка складае 9 200,00 грн. в т.ч. ПДВ 20% - 1 533,33 грн., як оплату 35,9482 кв. м., що складає 97 відсотків вартості об`єкту за договором, а Продавець прийняв ці грошові кошти та після завершення будівництва гарантує передачу профінансованої площі, а саме: секція - 4, поверх - 19, номер квартири - 568, кількість кімнат - 1, загальна площа - 37,06 м.кв. (площа проектна). Основний договір купівлі-продажу між сторонами не був укладений. Оскільки відповідач не виконав своїх договірних зобов`язань, позивач звернувся до суду з даним позовом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Згідно з ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Відповідно до ст. 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. Закон України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» дає визначення поняття майнові права, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги (частина друга статті 3 Закону). Верховним Судом України у постанові № 6-168цс12 від 30.01.2013 визначено майнове право як «право очікування», яке є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений деякими, але не всіма правами власника майна, і яке свідчить про правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно або інше речове право на певне майно у майбутньому. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 12 листопада 2014 року (справа № 6-129цс14). Аналіз наведених норм права дає можливість зробити висновок про те, що особа має змогу ставити питання про визнання за нею майнового права на спірну квартиру (право очікування) за умови укладання між сторонами основного договору, на підставі якого буде передаватися новостворене майно (спірна квартира) та за умови сплати позивачем усієї вартості останнього. Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Кечко проти України» зазначив, що поняття «власності», яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу № 1 Конвенції з прав людини і основоположних свобод, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права», і, таким чином, як «власність» в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу № 1 (див. Broniowski v. Poland, N 31443/96, пар. 98). Також Європейський суд з прав людини зазначає, що заявник може заявляти про порушення статті 1 Першого протоколу тільки в тій мірі, в якій оскаржувані рішення стосуються його або її «майна» в сенсі цього положення. «Майном» може бути як «існуюче майно», так і активи, включаючи вимоги, щодо яких заявник може стверджувати, що він або вона має принаймні «легітимні сподівання» на реалізацію майнового права (див. рішення у справі «Копескі проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia), що наводилося вище, п. 35). «Легітимні сподівання» за своїм характером повинні бути більш конкретними, ніж просто надія і повинні ґрунтуватися на законодавчому положенні або юридичному акті, такому як судове рішення (там само п. 49). За змістом положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним зі способів захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, є визнання права. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За положеннями статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникає, зокрема, з договорів та інших правочинів, має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За правилом статті 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як встановлено вище, позивач виконав свої зобов`язання за Попереднім договором, від 17.12.2014, посвідченого приватним нотаріусом Ляхар О.М. та зареєстрований в реєстрі за № 3227, та за Договором про забезпечення виконання зобов`язань № 4/568 від 17.12.2014. Проте станом на час розгляду справи судом, будівництво об`єкту нерухомості розташованого в об`єкті капітального будівництва житлової прибудови з вбудовано -прибудованими нежитловими приміщеннями по [ADDRESS] на земельній ділянці під кадастровим номером 8000000000:62:017:0010, не здійснено, що порушує права позивача. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17 зазначено, що «13 травня 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в межах справи № 760/17864/16-ц підтвердив раніше сформовану позицію, викладену в постановах від 20 березня 2019 року у справі № 761/20612/15-ц та від 27 лютого 2019 року у справі № 761/32696/13-ц , яка полягає в тому, що в разі невиконання забудовником належним чином взятих на себе зобов`язань, а також відсутності факту введення будинку в експлуатацію, з урахуванням повної та вчасної сплати пайових внесків, ефективним способом захисту порушених прав є визнання майнових прав на об`єкт інвестування». З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову про визнання майнового (речового) права за [PERSON] . Відповідно до положень статті 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved