Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] та її представник, адвокат Попелюк Вадим Павлович звернулися до суду з позовом до СТОВ «Інтер - Агро», третя особа: ТОВ «Раліївка» про розірвання договору оренди та стягнення орендної плати. [PERSON] , є власником земельної ділянки площею 6,28 га. з кадастровим номером 5123580400:01:004:0010 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Олексіївської сільської ради Миколаївського району, Одеської області, право власності на яку зареєстровано 18.04.2017 року у Державному реєстрі прав на нерухоме майно, що підтверджується даними інформаційної довідки №305494403 від 21.07.2022. 01 жовтня 2016 року між позивачем [PERSON] та СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКИМ ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ІНТЕР-АГРО» був укладений договір оренди вищезазначеної земельної ділянки строком на 7 років, право оренди земельної ділянки зареєстровано державним реєстратором Галіборщ Ганною Миколаївною, Гвоздавська сільська рада, Любашівського району Одеської області 18 квітня 2017 року (номер запису про інше речове право 20093673). 2 серпня 2019 року між СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКИМ ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ІНТЕР-АГРО» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "РАЛІЇВКА" був укладений договір суборенди вищезазначеної земельної ділянки на термін дії договору, право суборенди право оренди земельної ділянки зареєстровано державним реєстратором Ігнатовським Миколою Анатолійовичем, Зеленогірська селищна рада, Одеської області 16 червня 2020 року (номер запису про інше речове право 36958303). Згідно умов Договору оренди, зокрема п.п. 1,2,5,8 орендодавець (Позивач) надав, а орендар (Відповідач) прийняв в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 5123580400:01:004:0010, площею 6,28 га, нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 193920,00 грн. Згідно п.п.9-12 договору сторонами визначено, що річна орендна плата за земельну ділянку встановлюється в розмірі не менше 3% від її нормативної грошової оцінки, орендна плата сплачується з 01 серпня по 31 грудня за який вноситься орендна плата та вноситься готівкою та/або шляхом перерахування коштів на банківський рахунок орендодавця, орендар має право сплатити орендну плату шляхом передачі орендодавцю майна в натурі або у відробітковому вигляді. Виходячи із вказаних умов договору, розмір орендної плати за рік становить 5817,60 грн ( 193920,00 х 3% ), яка має вноситись орендарем до 31 грудня кожного року з врахуванням індексації пункт 10 Договору оренди. Відповідно до п. 13 Договору оренди, у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,01 відсотку несплаченої суми за кожний день прострочення. Відповідно до п. 27 Договору, Орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Відповідно до п. 37 Договору, дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою, або рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок грубого невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. Згідно акту приймання-передачі об`єкта оренди Відповідач прийняв, а позивач передав в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 6,28 га кадастровий номер 5123580400:01:004:0010. Відповідно до Інформації № 8793687736721979 від 01.08.2022 з Державного реєстру фізичних осіб- платників податків Позивач не отримував доходи від Відповідача, відомості про нараховані суми доходів та відомості про нараховані та перераховані податки даним підприємством відсутня. Таким чином відповідач порушив свої зобов`язання щодо своєчасного розрахунку за користування земельною ділянкою у виді сплати орендної плати за період користування нею в 2019, 2020, 2021 роках та відповідно нехтує умовами п.9 договору оренди землі, яка є істотною умовою договору оренди (cm. 15 Закону України «Про оренду землі»). На даний час розрахунок заборгованості орендної плати з 01.01.2020 - 30.06.2022 з врахуванням індексу інфляції складає 22234.78 гривень: 2019рік - сума заборгованості 7 889,73 грн - розмір орендної плати за рік становить 5817,60 грн (193920,00 х 3%) х сукупний індекс інфляції 135,618% в розрахунку з 01.01.2020 - 30.06.2022 = 2 072,13 2020рік - сума заборгованості 7 514,57 грн - розмір орендної плати за рік становить 5817,60 грн (193920,00 х 3%) х сукупний індекс інфляції 129,170% в розрахунку з 01.01.2021 - 30.06.2022= 1 696,97 2021рік - сума заборгованості 6 830,48 грн - розмір орендної плати за рік становить 5817,60 грн (193920,00 х 3%) х сукупний індекс інфляції 117,411% в розрахунку з 01.01.2022 - 30.06.2022 = 1 012,88. Позивач звертався до Відповідача, ще в січні 2020 року з вимогою про сплату заборгованості за минулі періоди лист від 24.01.2020 року, але на даний період заборгованість не погашена. Врегулювати дане питання в досудовому порядку немає можливості, оскільки, орендар змінив своє місцезнаходження, про що не повідомив орендодавця. За юридичною адресою відповідача немає. Позивачка направила відповідачу листи з вимогою здійснити розрахунки. Таким чином позивачка змушена звернутися до суду із позовом про стягнення заборгованості по орендній платі та розірвання договору оренди землі. 23 серпня 2022 року Ухвалою суду відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Позивачка [PERSON] та її представник, адвокат Попелюк Вадим Павлович в судове засідання не з`явилися, однак надали суду заяву, в якій позовні вимоги підтримують та просили їх задовольнити. Представник відповідача Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕР - АГРО» в судове засідання не з`явився. Згідно поштового повідомлення адресат за вказаною адресою відсутній. Миколаївським районним судом Одеської області розміщено оголошення про виклик в судове засідання відповідача по справі Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕР - АГРО» на офіційному сайті суду ( а.с. 85 ). Третя особа: представник ТОВ «Раліївка» в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Згідно ст. 247 ч. 2 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання сторін, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Згідно ст. 280 ч. 1 п. 1,2,3,4 суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши наявні в справі докази, вирішив позовні вимоги позивача задовольнити повністю та ухвалити заочне рішення. Судом встановлено, що [PERSON] , є власником земельної ділянки площею 6,28 га. з кадастровим номером 5123580400:01:004:0010 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно Договору оренди землі та Договору суборенди землі ( а.с. 12, 13, 15, 16 ). Відповідно до вимог статті 124 Земельного кодексу України, передача землі в оренду здійснюється на підставі цивільно-правової угоди. Згідно зі ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що захист має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача. Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин, далі - Закон) оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно зі статтею 13 Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 15 ЗУ «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Статтею 24 Закону передбачено, що орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, своєчасного внесення орендної плати. Відповідно до ч. 3 ст. 31 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Відповідно до частини першої статті 32 Закону на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. У пункті «д» частини першої статті 141 Земельного Кодексу України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Згідно зі статтями 13, 15, 21 Закону України «Про оренду землі» основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. У разі систематичної несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки може бути підставою для розірвання такого договору. Нормами ст. 792 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором оренди одна сторона ( орендодавець ) передає другій стороні ( орендареві ) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Стаття 629 ЦКУ встановлює, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а згідно зі статтею 526 ЦКУ, зобов`язання мають виконуватися належним чином, належними сторонами, у передбачений законом чи договором спосіб та термін, за відповідною ціною і інше. Вказані умови є істотними для зобов`язальних правовідносин, а отже повинні виконуватися безумовно, у точній відповідності до умов Договору. Земельним Кодексом України, а саме статтею 96, встановлений обов`язок землекористувачів, у тому числі орендарів, своєчасно сплачувати орендну плату за користування землею. Ця норма ЗКУ кореспондується відповідно зі статтею 24 Закону України «Про оренду землі» (далі - ЗУ «Про оренду землі»), яка передбачає, що орендодавець землі має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Зазначені принципи земельного законодавства відображені і в Договорі оренди землі, а саме в п. 28 - «Орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати». Зазначеними нормами матеріального права визначено, що систематична (два і більше випадки) несплата орендної плати, передбаченої договором, є підставою для розірвання договору оренди. Разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання, але повторне порушення може свідчити про систематичність. Враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, необхідно виходити з того, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України. Згідно з якими договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом, або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, що значною мірою позбавляє того, на що особа розраховувала при укладенні договору, відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо виплати орендної плати є самостійною та достатньою підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість, і не має правового значення для вирішення позовних вимог про розірвання договору оренди. Про те, що сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є самостійною підставою для розірвання такого договору, свідчить усталена судова практика Верховного Суду. Зокрема, такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 28 вересня 2016 року у справі № 6-977цс16 та від 12 грудня 2012 року у справі № 6-146цс12. У постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-1932сво18) зроблено висновок, що підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 02 травня 2018 року у справі № 925/549/17. При цьому систематичне порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання договору, незважаючи на те чи виплачена в подальшому заборгованість. Той факт, що відповідач сплатив усю суму заборгованості з орендної плати, не має правового значення для вирішення цього спору. Згідно з пунктом 4 частини другої статті 532 ЦК України, якщо місце виконання зобов`язання не встановлено у договорі, виконання провадиться за грошовим зобов`язанням - за місцем проживання кредитора, а якщо кредитором є юридична особа, - за її місцезнаходженням на момент виникнення зобов`язання. Якщо кредитор на момент виконання зобов`язання змінив місце проживання (місцезнаходження) і сповістив про це боржника, зобов`язання виконується за новим місцем проживання (місцезнаходженням) кредитора з віднесенням на кредитора всіх витрат, пов`язаних із зміною місця виконання. Частиною першою статті 537 ЦК України передбачено, що боржник має право виконати свій обов`язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори в разі: 1) відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов`язання; 2) ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку; 3) відсутності представника недієздатного кредитора. Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною першою статті 613 ЦК України передбачено, що кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Щодо вимоги про стягнення орендної плати, суд зазначає наступне: в договорі оренди землі сторонами визначено розмір орендної плати на рівні не менше 3% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки за один рік користування, також, визначена відповідальність орендаря в разі прострочення грошового зобов`язання. Згідно розрахунків наведених позивачем до стягнення підлягає заборгованість по орендній платі в розмірі 22234,78 гривень, орендної плати з врахуванням індексу інфляції, 0,01% несплаченої суми за кожний день прострочення в сумі 813,79 гривень та 3% річних від простроченої суми в розмірі 1093,56 гривень на користь [PERSON] .. Відповідач жодного обґрунтованого розрахунку чи доказу на спростування розрахунку позивача суду не надав. Отже, вимоги позивача підлягають задоволенню. Судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, а саме витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу. На підставі наведеного та

Outcome: approved