Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інсан» про стягнення боргу, в якому просив стягнути з ТзОВ «Інсан» на свою користь заборгованість з орендної плати за період з 01.08.2017р. по 19.12.2019р. в загальній сумі 749\~650грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем порушено умови, укладеного між ТзОВ «Анвісан» та ТзОВ «Інсан» договору оренди приміщення офісу №2 від 01.08.2017р., оскільки відповідач, як орендар, не здійснював своєчасно платежів по орендній платі. У свою чергу ТзОВ «Анвісан» відступило позивачу своє право вимоги до ТзОВ «Інсан» на підставі договору від 19.12.2019р., внаслідок чого позивач і заявляє вимоги до відповідача. Відповідачем письмового відзиву не надано, проте в усних поясненнях представник відповідача [PERSON] заперечив проти позовних вимог в повному обсязі та просив відмовити у позові. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.09.2020р. відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, проте надав заяву, в якій просив розглянути справ без його участі та задовольнити позовні вимоги. Представник ТзОВ «Інсан», який є керівником юридичної особи, Зінковський В.М. заперечив проти позову. В обґрунтування своєї позиції пояснив, що на момент укладання договору оренди він виконував обов`язки директора ТзОВ «Інсан», до складу засновників якого входив [PERSON] , який в той же час був засновником і керівником ТзОВ «Анвісан». Фактично ТзОВ «Інсан» не здійснювало господарську діяльність, оскільки у юридичної особи не було керівника. Після смерті [PERSON] , що сталося [INFO] , ТОзВ «Інсан» взагалі не могло займатись ніякої діяльністю до прийняття спадкоємцями спадщини у вигляді частки [PERSON] у складі юридичної особи. Зазначив, що оскільки в нього не було повноважень на розірвання договорів, то договір оренди був автоматично пролонгований. Додатково зауважив, що він набув повноважень керівника ТзОВ «Інсан» лише 04.01.2021р., але на теперішній час він одноособовий засновник і керівник такої юридичної особи. Господарська діяльність ТзОВ «Інсан» не проводилась, майна на балансі та рахунках немає. Тому просив відмовити у позові в повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані учасниками справи докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 01.08.2017р. між ТзОВ «Інсан», в особі виконавчого директора Зінковського В.М. (орендар), та ТзОВ «Анвісан», в особі директора Скоромного А.М. (орендодавець), був укладений Договір оренди приміщення офісу №2 (далі Договір оренди), відповідно до якого ТзОВ «Інсан» взяло в оренду для розміщення офісу відокремлену частину нежитлового вбудовано-прибудованого до багатоквартирного житлового будинку приміщення, загальною площею 69,9кв.м, разом з інженерними мережами та обладнанням, що розташований за адресою: бул. Шевченка, 250, офіс №1, м. Черкаси /а.с. 20-24/. Умовами Договору оренди передбачено, що розмір орендної плати становить 25\~850грн. за календарний місяць (п. 5.1), яка сплачується за розрахунковий період не пізніше 20 числа поточного місяця (п. 5.2). Орендар вносить плату у безготівковому порядку на банківський рахунок орендодавця на підставі належно оформлених фінансово-розрахункових документів (п.5.3). Пунктом 11.1 Договору оренди передбачено строк його дії з 01.08.2017р. до 31.07.2018р. Згідно п. 11.2 Договору оренди якщо за 45 календарних днів до закінчення строку дії даного договору жодна із сторін не заявить про намір припинити цей договір, то він вважається продовженим ще на один календарний рік, починаючи з наступного дня після закінчення терміну дії. 19.12.2019р. між ТзОВ «Анвісан» та ТзОВ «Інсан» підписано акт звіряння взаєморозрахунків, відповідно до якого станом на 19.12.2019р. заборгованість ТзОВ «Інсан» за Договором оренди перед ТзОВ «Анвісан» складає 749\~650грн., що утворилась за період з 01.08.2017р. по 19.12.2019р. /а.с. 9/. 19.12.2019р. між ТpОВ «Анвісан» та позивачем укладений договір про відступлення права вимоги, за яким позивач придбав у ТзОВ «Анвісан» шляхом купівлі всі належні останньому права вимоги згідно Договору оренди /а.с. 10-11/. Листом від 19.12.2019р. за вих. №60 відповідача було повідомлено про відступлення права вимоги за Договором оренди на користь нового кредитора [PERSON] /а.с. 12/. Зазначений лист того ж дня був отриманий представником ТзОВ «Інсан» Зінковським В.М., про що свідчить його розписка на відповідному листі. На теперішній час відповідач не здійснив погашення заборгованості на користь позивача за Договором оренди, внаслідок чого позивач звернувся до суду. Таким чином, між сторонами існує спір щодо виконання зобов`язань, які виникають з договору найму приміщення, що регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК) та положеннями відповідних договорів. Надаючи оцінку доводам учасників справи в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного. Пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК встановлено, що підставами виникнення прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини. Згідно із ч. 1, 2 ст. 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 627 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Приписами статті 759 ЦК визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). Відповідно до ст. 761 ЦК право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму. За змістом ч. 1 ст. 763 ЦК договір найму укладається на строк, встановлений договором. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму (ч. 2 ст. 762 ЦК). Згідно ст. 526 ЦК зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтями 610, 611 ЦК передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом ч. 1 ст. 612 ЦК боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. По обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що в період часу з 01.08.2017р. по 19.12.2019р. відповідачем не здійснювалась сплата орендних платежів, внаслідок чого станом на 19.12.2019р. виникла заборгованість в розмірі 749\~650 грн. Будь-яких інших доказів наявності взаєморозрахунків між сторонами за зобов`язаннями, яких вони набули на підставі Договору оренди, суду не надано. В цьому контексті суд зауважує, що відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Суду не надано доказів на підтвердження факту того, що відповідачем своєчасно та в повному обсязі вносилась орендна плата на умовах, передбачених Договором оренди. Так само й не надано суду доказів на підтвердження того, що відповідачем вжито належних заходів для повідомлення позивача про розірвання в односторонньому порядку договору. Доводи представника відповідача про фіктивний характер Договору оренди суд не приймає, оскільки вони не підтверджуються ніякими доказами. В цьому контексті слід зауважити, що ТзОВ «Інсан» та ТзОВ «Анвісан» є окремими юридичними особами, а відтак різними суб`єктами суспільних правовідносин. Та обставина, що на момент укладання Договору оренди до складу засновників та учасників таких юридичних осіб входив [PERSON] сама по собі не свідчить про нікчемність такого договору та недійсність зобов`язань, які виникають з нього. До того ж представником відповідача не надано суду доказів вжиття заходів на оспорення такого договору. Посилання відповідача на той факт, що ТзОВ «Інсан» фактично не займалося господарською діяльністю також не звільняє такого суб`єкта від відповідальності за договірним зобов`язанням. За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідач допустив порушення свого зобов`язання в частині сплати орендних платежів протягом строку дії Договору оренди в період часу з 01.08.2017р. по 19.12.2019р., а відтак має заборгованість в розмірі 749\~650 грн. (25\~850грн. * 29 місяців). Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК). Відповідно до ст. 516 ЦК заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Судом встановлено, що на підставі договору про відступлення прав вимоги від 19.12.2019р. позивач набув у ТзОВ «Анвісан» право вимоги до ТзОВ «Інсан» в розмірі 749\~650грн., що виникло з Договору оренди, а відтак має право вимагати виконання грошового зобов`язання ТзОВ «Інсан» на свою користь. Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають до задоволення в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються з судового збору. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 7496,50 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved