Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-13 00:00:00

Адвокат Примаков К.О., діючи від імені та в інтересах [PERSON] , звернувся до суду із заявою 04 жовтня 2022 року, в якій просив суд встановити факт родинних відносин між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , який помер [INFO] , а саме, що вона є його матір`ю. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що [INFO] помер [PERSON] , який є сином [PERSON] . Оскільки за життя він заповітів та спадкових договорів не складав та у нотаріальному порядку не посвідчував, тому спадкування належного йому за життя майна здійснювалось в порядку черговості, визначеної для спадкування за законом. До кола спадкоємців першої черги після смерті [PERSON] належать: [PERSON] як його мати, [PERSON] - його син, [PERSON] - його син, [PERSON] - дружина. Фактично спадщину після смерті прийняли [PERSON] та [PERSON] . Старший його син [PERSON] відмовився від частки у спадщині, яка на нього припадала, на користь молодшого брата - неповнолітнього [PERSON] . Заявник [PERSON] також забажала відмовитись від частки у спадщині, яка на неї припадала, на користь молодшого онука [PERSON] , подавши відповідну заяву нотаріусу. Однак приватний нотаріус Криворізького районного нотаріального округу Умріхіна К.А., якою заведено спадкову справу після смерті [PERSON] , відмовилась приймати її заяву про відмову від прийняття спадщини у зв`язку з відсутністю доказів наявності родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] . Причина відмови фактично обумовлена наявністю розбіжності в зазначенні прізвища спадкодавця « [PERSON] » та заявника як « [PERSON] » в результаті допущення описки працівником установи, де заявник отримувала паспорт. Очевидність описки також пояснюється тим, що у всіх інших рідних [PERSON] , у тому числі його батька, прізвище зазначене як « [PERSON] ». Вказаний факт також підтверджується рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 жовтня 2019 року у справі №214/5608/19. Оскільки через розбіжності у написанні прізвищ заявника та спадкодавця викликають труднощі щодо реалізації спадкових прав, заявник, діючи через представника, вимушена звернутися до суду з даною заявою. Ухвалою суду від 10 жовтня 2020 року заяву прийнято до розгляду з відкриттям провадження у справі та призначенням до розгляду в порядку окремого провадження; задоволено клопотання заявника про витребування доказів (а.с.28-29). Правом на участь в судовому засіданні учасники справи не скористались, подавши заяви, кожен окремо, про розгляд справи за їх відсутності. Представник заявника - адвокат Примаков К.О. пред`явлені ним в інтересах [PERSON] вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. Заінтересовані особи [PERSON] , [PERSON] , діючи як законний представник неповнолітнього [PERSON] , просили заявлені вимоги задовольнити, підтвердили, що дійсно [PERSON] є рідною матір`ю [PERSON] . Представник заінтересованої особи - Служби у справах дітей виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради заперечень проти задоволення заявлених вимог не навела. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, будучи повідомленим належним чином. Причини неявки суду не відомі, заперечень проти заявлених вимог в межах визначеного судом строку від нього до суду не надходило. Ухвалою суду від 14 грудня 2022 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, відмовлено в задоволенні клопотання представника заявника про допит заінтересованих осіб як свідків з огляду на відсутність їх попередньої згоди на такий допит. Крім того, заінтересовані особи вже подали у справі заяви із зазначенням позиції щодо заявлених вимог та підтвердження факту, який заявник просить встановити. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. За даних обставин, з урахуванням позиції учасників справи, суд вважає за можливе справу розглянути за їх відсутності з урахуванням позиції по справі, оскільки її неявка не перешкоджає розгляду судом даної категорії справи. Суд, дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, приходить до висновку про необхідність задоволення вимог заяви з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] (рос. - мовою оригіналу) народився [INFO] в м. Кривому Розі Дніпропетровської області. Його батьками є [PERSON] (рос. - мовою оригіналу) та [PERSON] (рос. - мовою оригіналу). Вказані обставини встановлено зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10 червня 1971 року, виданого Дзержинським відділом РАЦС м. Кривого Рогу з оформленням документа російською мовою (а.с.10). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії [NUMBER] від 13 червня 2022 року (а.с.9). Відповідно до ч.1 ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно зі ст.ст.1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Спадкування здійснюється за законом або заповітом. Враховуючи відсутність складеного та посвідченого за життя [PERSON] заповіту чи спадкового договору, що слідує з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 15 вересня 2022 року №70036604 (а.с.47-зворот), спадкування належного йому за життя майна здійснюється в порядку спадкування за законом відповідно до черговості, визначеної ст.ст.1261-1265 ЦК України. При цьому, положеннями ст.1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст.1259 цього Кодексу. Відповідно до ст.1261 ЦК України в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Дослідженням матеріалів спадкової справи №35/2022 (номер у Спадковому реєстрі 69685986), заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.42-59, 60), встановлено, що про свої права на спадкове майно після його смерті заявили [PERSON] - його дружина (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 21 травня 2022 року, а.с.46), [PERSON] , [INFO] - син від попереднього шлюбу з [PERSON] (дійсне прізвище [PERSON] , а.с.54-зворот) (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 06 січня 2005 року, а.с.54). На момент прийняття спадщини [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] . Попередній шлюб з [PERSON] ( [PERSON] ) було розірвано рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 січня 2017 року у справі №214/5824/16-ц, яке набрало законної сили 07 березня 2017 року (а.с.55). Відтак, в рамках спадкових відносин після смерті [PERSON] вона діє виключно як законний представник їх неповнолітнього сина [PERSON] - спадкоємця першої черги в порядку спадкування за законом. Інший син [PERSON] від попереднього шлюбу з [PERSON] ( [PERSON] ) - [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 24 вересня 1992 року, а.с.52) 19 вересня 2022 року подав заяву про відмову від належної йому частки у спадщині після смерті батька на користь свого молодшого брата [PERSON] - сина спадкодавця (а.с.50). 26 вересня 2022 року [PERSON] як мати [PERSON] також подала заяву про відмову від належної їй частки у спадщині після смерті сина на користь онука [PERSON] - сина спадкодавця (а.с.56). Заяву прийнято приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Умріхіною К.А. та зареєстровано у встановленому законом порядку. Звертаючись до суду із заявою, адвокат Примаков К.О., діючи в інтересах [PERSON] , зазначив про доцільність встановлення в судовому порядку факту родинних відносин між [PERSON] та спадкодавцем [PERSON] з огляду на наявність розбіжностей в їх прізвищах, що ускладнює реалізацію нею як спадкоємицею її прав на відмову від спадщини на користь іншого спадкоємця, який є неповнолітнім. Зауважив, що на сумнівності родинних відносин акцентував увагу саме нотаріус при прийнятті заяви від [PERSON] . Надаючи оцінку таким доводам представника заявника та перевіряючи обґрунтованість заявлених ним вимог, суд виходить з такого. Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У п.5 ч.2 вказаної норми передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; установлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України, п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31 березня 1995 року, факт родинних відносин між фізичними особами встановлюється у судовому порядку, коли від нього залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, зокрема, якщо цей факт безпосередньо породжує права на спадщину. Тобто, судом дійсно може бути встановлений факт родинних відносин між фізичними особами, однак родинними стосунками (у праві) є кровний зв`язок між людьми (або кровне споріднення), з наявністю якого закон пов`язує виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків. Відтак слід відрізняти родинні та сімейні відносини, які за змістом не є тотожними поняттями. Родинні відносини (споріднення) - кровний зв`язок між людьми, з наявністю якого закон пов`язує виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків. Правове значення має як пряме споріднення так і не пряме (бокове), коли родинні зв`язки виникають за наявності спільного пращура (родоначальника). Стосунки між подружжям не є родинними. Виходячи з положень Цивільного кодексу України та Сімейного кодексу України поняттями «родичі», «родинні стосунки» охоплюється коло осіб, які пов`язані між собою певним ступенем споріднення. Такими особами можуть бути близькі родичі за походженням, зокрема, батьки, діти, баба, дід, прабаба, прадід, внуки, правнуки, брат та сестра (повнорідні і неповнорідні), двоюрідні брати та сестри, тітка, дядько, племінниця, племінник. Усиновлений та усиновлювач прирівнюються до родичів за походженням. У рішенні Конституційного Суду України № 5-рп/99 від 03 червня 1999 року зазначено, що мати і син є близькими родичами в силу наявності у них кровного споріднення. Той факт, що заявник [PERSON] та [PERSON] є матір`ю та сином підтверджується обсягом наданих заявником документів, з яких чітко вбачається дійсність наявності між ними близьких родинних стосунків. Сам факт наявності у заявника оригіналів документів стосовно [PERSON] (копії паспорта, свідоцтва про укладення шлюбу) в своїй сукупності із встановленими обставинами приводять суд до переконання про доведеність факту родинних відносин між ними. Факт наявності родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] як між рідними сином та матір`ю також підтверджується письмовими заявами [PERSON] , [PERSON] . Крім того, зі змісту рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 жовтня 2019 року у справі №214/5608/19, яке набрало законної сили 05 листопада 2019 року (а.с.12-13), під час розгляду судом справи за заявою [PERSON] про встановлення факту родинних відносин між нею та [PERSON] , померлим [INFO] , було встановлено, що вони дійсно були чоловіком та дружиною, шлюб між ними було зареєстровано 31 січня 1965 року та від шлюбу вони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . Розбіжність в прізвищах обумовлена допущенням описки під час перекладу прізвища [PERSON] з російської мови на українську. Вказаний факт є преюдиційним та окремому доказуванню не підлягає, оскільки його істинність вже встановлено судовим актом, що набрав законної сили, та підстави ставити його під сумнів у суду відсутні. Відповідно до висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у п.45 рішення у справі "Бочаров проти України" від 17 березня 2011 року та у рішенні по справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року « … суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів…». Враховуючи встановлені обставини, дійсність наявності розбіжностей у прізвищі [PERSON] та спадкодавця [PERSON] , обумовлена невірністю перекладу прізвища заявника з російської мови на українську під час оформлення паспортних документів, тому суд приходить до висновку про доведеність факту наявності між ними родинних відносин як між сином та матір`ю. Зазначені обставини ніким не оспорюються, будь-яких заперечень чи доказів в їх спростування щодо родинних відносин між заявником та спадкодавцем суду не надано, а в ході судового розгляду не встановлено. З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що встановлення вказаного факту необхідно заявникові для належної відмови від її частки у спадщині на користь неповнолітнього спадкоємця, встановити даний факт в позасудовому порядку неможливо, тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог із встановленням вказаного факту, який знайшов своє підтвердження належними, допустимими та достатніми доказами в їх сукупності, має для заявника істотне юридичне значення і не визначає наступне вирішення спору про право цивільне. Позаяк, встановлення цього факту переслідує також легітимну мету, спрямовану на можливість в подальшому реалізації спадкових прав неповнолітнім спадкоємцем. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує ч.7 ст.294 ЦПК України, п.51 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати в цивільних справах», у зв`язку з чим понесені заявником судові витрати по справі відшкодуванню не підлягають.

Outcome: approved