Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-04 00:00:00

У грудні 2021 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), третя особа: державний реєстратор Томашівської сільської ради Фастівського району Київської області Шевчук Світлана Анатоліївна (далі - третя особа), в якому просив суд: визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію права власності за [PERSON] на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] , загальна площа 130,9 кв.м., житлова площа 92,6 кв.м., номер запису про право власності №41557145 від 14.04.2021, внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та ix обтяжень, індексний номер 57709417 від 19.04.2021 державним реєстратором Шевчук С.А. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на даний час [PERSON] зареєстрований та постійно проживає у вказаному будинку, в який вселився на підставі ордеру на жиле приміщення №7 від 22.11.1996 року, утримує будинок, сплачує комунальні послуги та проводить його поточний та капітальний ремонт. Однак, 18.10.2021 року, отримавши інформацію з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивачу стало відомо, що державним реєстратором було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та ix обтяжень, індексний номер №57709417 від 19.04.2021 про право приватної спільної часткової власності на 1/2 житлового буд. [ADDRESS] за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу частини житлового будинку, який 17.05.2005 посвідчений приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Київської області Перепелицею Ж.П. та зареєстрований в реєстрі за №1300. Разом з тим, рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15.05.2012 у справі №2/1027/27/12, залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 11.07.2012, вказаний вище договір купівлі-продажу від 17.05.2005 року визнано недійсним. Таким чином, на думку позивача, оскільки на момент державної реєстрації договір купівлі-продажу від 17.05.2005, на підставі якого проведена така реєстрацію, визнаний недійсним, у державного реєстратора були відсутні підстави для реєстрації права спільної часткової власності на зазначене майно за відповідачем, а тому така реєстрація має бути скасована. Позивач звертався до державного реєстратора Томашівської сільської ради Фастівського району Київської області Шевчук Світлани Анатоліївни із заявою про проведення державної реєстрації припинення права приватної власності за відповідачем на 1/2 частину вказаного вище будинку, а також зі скаргою до Міністерства юстиції України, до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про скасування рішення державного реєстратора від 14.04.2021, проте відповіді не отримав. У судове засідання представник позивача не з`явилася, направила до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала повністю, та просила суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву, в якій зазначив, що позов визнає в повному обсязі, проти задоволення не заперечує. Третя особа в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 211 ЦПК України, розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Ухвалою суду від 31.01.2022 року звільнено позивача від сплати судового збору за подання даної позовної заяви, відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання та витребувано у третьої особи належним чином завірені копії документів, на підставі яких було винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер №57709417 від 19.04.2021 року. 16.05.2022 року до суду надійшли витребувані ухвалою від 31.01.2022 року документи. Ухвалою суду від 15.08.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Суд, врахувавши заяви представника позивача та відповідача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно ордеру на житлове приміщення №7 від 22.11.1996 року [PERSON] з сім`єю (4 чол.), а саме: матері позивача [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] надано право на зайняття приміщення за адресою: [ADDRESS] (а.с. 18). Як вбачається із копії паспорта [PERSON] та довідки про реєстрацію місця проживання особи, він зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). Крім того, як зазначено у довідці за підписом старости Фастівецького старостинського округу Короленко Ю. №329 від 20.08.2021 року, [PERSON] згідно даних господарських книг №3 за 1996 - 2000 роки його сім`я та він у тому числі постійно проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 17). У відповідності до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна від 18.10.2021 року, номер інформаційної довідки 279870104, державним реєстратором Томашівської сільської ради Фастівського району Київської області Шевчук Світланою Анатоліївною було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та ix обтяжень, індексний номер №57709417 від 19.04.2021 про право приватної спільної часткової власності на 1/2 житлового буд. [ADDRESS] за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу частини житлового будинку, який 17.05.2005 посвідчений приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Київської області Перепелицею Ж.П. та зареєстрований в реєстрі за №1300 (а.с. 46-47). У той же час, рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15.05.2012 у справі №2/1027/27/12 (а.с. 143-145), яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 11.07.2012 (а.с. 146-148), договір купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] , що укладений 17.05.2005 року між ПСП «Фастівецьке» та [PERSON] визнано недійсним. Як було встановлено судами під час розгляду вказаної справи, будинок [ADDRESS] та інший житловий фонд підприємства рішенням загальних зборів уповноважених членів KCП «Агрофірма Надія» було передано на баланс ПCП «Фастівецьке» як правонаступнику KCП. [PERSON] та [PERSON] з 1985 року протягом десяти років проживали у квартирі [ADDRESS] спірного будинку, оскільки відповідно до строкового договору [PERSON] був прийнятий на посаду помічника тракториста в KCП «Агрофірма Надія» i образу ж був забезпечений вказаним житлом. Відповідно до трудового договору від 11.08.1995, року [PERSON] зобов`язався, що в разі втрати трудових відносин з КСП він з усіма проживаючими членами родини звільнить отримане житлове приміщення на протязі трьох днів з моменту звільнення. ПCП «Фастівецьке» як правонаступник KCП «Агрофірма Надія» звернулось до Фастівецької сільської ради з заявою про оформлення права власності на житлові будинки, що знаходяться на його балансів, в тому числі i на спірний будинок, в якому проживала родина [PERSON] i 29 січня 2002 року на підставі поданих документів виконком Фастівецької сільської ради, які керувались Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» було прийнято рішення про визнання права власності на житлові будинки, що знаходяться в с. Фастівець Фастівського району Київської області на балансі ПCП «Фастівецьке» за приватним сільськогосподарським підприємством ПСП «Фастівецьке» та оформили право власності у Фастівському БТІ. 26 вересня 2011 року Апеляційним судом Київської області було прийнято рішення, відповідно до якого визнано незаконним та скасовано рішення виконкому Фастівецької сільської ради Фастівського району від 29.01.2002 року та визнано незаконним та скасовано свідоцтво про право власності на будинок [ADDRESS] видане на ПCП «Фастівецьке» в частині 1/2, що складається з квартири [ADDRESS] . Враховуючи, що ПCП «Фастівецьке» набуло право власності на спірний житловий будинок по [ADDRESS] на незаконних підставах i відповідно не є власником спірного будинку, тому договір купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] , укладений 17 травня 2005 року між ПСП «Фастівецьке» та [PERSON] було визнано недійсним. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. [INFO] [PERSON] помер (а.с. 45). Позивач [PERSON] вважає, що реєстрація права власності за відповідачем на 1/2 частку будинку порушує його житлові права та позбавляє у подальшому можливості реалізувати соє право на приватизацію будинку, в якому проживає. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Щодо наведених позивачем доводів про порушення державним реєстратором процедур перевірки відповідності заявлених прав та документів для проведення реєстрації, слід зазначити наступне. Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно ч. 3 ст. 10 Закону визначено, що державний реєстратор, серед іншого, встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, а також відомості інших реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав, у тому числі відомості, що містять персональні дані особи. Відповідно до п. 6 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса. Пунктом 7 Порядку передбачено, що для державної реєстрації прав заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», іншими законами України та цим Порядком. Пункт 12 вказаного Порядку визначає, що під час розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор використовує відомості Державного реєстру прав, зокрема його невід`ємної архівної складової частини, а також Державного земельного кадастру та Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, а також відомості інших реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин), державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) документи подано до неналежного суб`єкта державної реєстрації прав, нотаріуса; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; 11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; 12) заявник звернувся із заявою про державну реєстрацію права власності щодо майна, що відповідно до поданих для такої реєстрації документів відчужено особою, яка на момент проведення такої реєстрації внесена до Єдиного реєстру боржників, у тому числі за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці. За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав. Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття. Тобто, прийняття рішення про державну реєстрацію прав є виключно дискреційним повноваження державного реєстратора, яке ним виконується на підставі документів, поданих йому заявником. При цьому, судові рішення, якими визнано недійсним договір купівлі-продажу від 17.05.2005 року, у Єдиному реєстрі судових рішень відсутні. Відповідно до ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. За таких обставин, на час реєстрації права власності рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15.05.2012 у справі №2/1027/27/12, що залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 11.07.2012, договір купівлі-продажу від 17.05.2005 року, який став підставою для державної реєстрації права власності на 1/2 частину спірного будинку за відповідачем визнано недійсним. При цьому, на думку суду, реєстрація права часткової власності на спірний будинок за відповідачем порушує права позивача як особи, яка у встановленому законом порядку поселилась у будинок на підставі ордеру та зареєстрована у вказаному приміщенні, а тому, такі права підлягають захисту у судовому порядку. Тому з урахуванням установлених судом обставин справи, а також судових рішень у справі №2/1027/27/12, вимоги позивача про скасування державної реєстрації прав є ефективним способом захисту. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18) зроблено висновок, що «спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано». Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду в справі № 925/1265/16 (провадження №12-158гс18; постанова Верховного Суду від 22.08.2018) право або інтерес позивача може бути порушено внесенням до державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про наявність права власності (користування) іншої особи. При цьому рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. Тому належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності (користування) (ч. 2 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). У справі ЄСПЛ "Sunday Times v. United Kingdom" суд вказав, що прописаний у Конвенції термін "передбачено законом" передбачає дотримання такого принципу права, як принцип визначеності. Суд стверджує, що термін "передбачено законом" передбачає не лише писане право, як-то норми писаних законів, а й неписане, тобто укладені у суспільстві правила та засади моральності суспільства. До цих правил, які визначають сталість правозастосування, відноситься і судова практика. Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба, з належною порадою передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, що може спричинити певна дія. Вислови "законний" та "згідно з процедурою, встановленою законом", зумовлюють не лише повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права, а й те, що будь-яке рішення суду відповідає меті і не є свавільним (справа "Steel and others v. The United Kingdom"). Отже, правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні. За такого, оскільки діюче законодавство у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно передбачає скасування державної реєстрації на підставі рішення суду, а також враховуючи, що рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15.05.2012 у справі №2/1027/27/12, що залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 11.07.2012, договір купівлі-продажу від 17.05.2005 року, який став підставою для державної реєстрації права власності на 1/2 частину спірного будинку за відповідачем визнано недійсним, при цьому, наявність оскаржуваного запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно перешкоджає позивачу в реалізації його житлових прав, а тому позовні вимоги в частині скасування записів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є обґрунтованими та підлягають до задоволення. У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи задоволення даного позову та ту обставину, що ухвалою суду від 31.01.2022 року звільнено позивача від сплати судового збору за подання даної позовної заяви, слід стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 908,00 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved