Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання батьківства, в якому просить визнати його батьком дитини [PERSON] , [INFO] та зобов`язати Прилуцький міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області внести зміни до актового запису № 281 від 26 червня 2013 року про народження дитини [PERSON] , зазначивши батьком дитини - [PERSON] , [INFO] , уродженця міста Прилуки Чернігівської області, громадянина України, та видати нове свідоцтво про народження, змінивши [PERSON] прізвище на « [PERSON] ». Свої позовні вимоги мотивує тим, що в 2011 році він познайомився і почав зустрічатися з [PERSON] , а з 2012 року вони почали проживати однією сім`єю та спільно вести господарство, але юридично шлюб не зареєстрували. [INFO] у сторін народився син - [PERSON] . З пологового будинку свою цивільну дружину та сина забирав саме [PERSON] . Після виписки з пологового будинку [PERSON] та сина [PERSON] , продовжили проживати разом з ним. Питанням реєстрації народження спільного сина займалася відповідачка. В той момент йому не було відомо, що у зв`язку з тим, що між ними не укладений шлюб, для внесення запису про його батьківство дитини необхідна, в тому числі, і його заява. Оскільки під час реєстрації народження дитини він не подавав заяви про запис його батьком дитини, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадився за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини мали записатися за вказівкою матері. Будучи необізнаним про дану ситуацію, та зважаючи на те, що він перебував у місцях позбавлення волі та після звільнення, навесні 2022 року вирішив належним чином узаконити своє батьківство щодо сина [PERSON] . Зважаючи на ті обставини, що на сьогоднішній день [PERSON] відбуває покарання у Державній установі «Качанівська виправна колонія (№54)», з невідомих причин спілкуватися з позивачем відмовляється, а у країні триває збройна агресія Російської Федерації та оголошено воєнний стан, позивач вважає, що сину зараз необхідно мати належного законного представника поряд, у зв`язку з чим ним і подано відповідний позов до суду. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, проте останньою було подано до суду заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримують у повному розмірі та просить суд розглянути справу за відсутності сторони позивача. Відповідач у судове засідання не з`явилася, надіслала заяву в якій зазначено, що матеріали позовної заяви повністю підтримує, заперечень не має. Представник служби у справах дітей Прилуцької міської ради до суду не з`явився також, проте надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності та при винесенні рішення по справі покладається на розсуд суду. Просить врахувати інтереси дитини. Представник Прилуцького міськрайонного відділ ДРАЦС у Прилуцькому районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) до суду не з`явився також, проте згідно з адресованою до суду заявою просив розглянути дану справу без його участі та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Статтею 206 ЦПК України встановлено, що відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує прав та обов`язків сторін. Визнання позову є свідомим волевиявленням відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до копії свідоцтва про народження виданного відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Прилуцького міськрайонного управління юстиції у Чернігівській області, серії [NUMBER] від 26.06.2013 відповідний актовий запис №281 (а.п.7) вбачається, що [PERSON] народився [INFO] та його батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається з копії даного свідоцтва та із змісту позовної заяви відомості про батька було зазначено зі слів матері у відповідності до ч.1 ст.135 СК України, тобто відповідачки по справі, що нею не оспорюється у надісланій заяві до суду. Згідно копії довідки про звільнення серії КНВ №09833 виданої [PERSON] , [INFO] вбачається, що він відбував покарання в установах Державної кримінально-виконавчої служб из 18.02.2019 по 18.02.2022 та звільнений з ДУ «Бориспільська виправна колонія №19» по відбутті строку покарання (а.с.8). Відповідно до ч.1 ст.135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Згідно з ч.1 ст.126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Статтею 142 СК України передбачено, що діти мають рівні права щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. До обов`язків батька відносно дитини, зокрема, але не виключно, належать: виховання дитини, піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя (ст.150 СК України), забезпечення утримання дитини до досягнення нею повноліття (ч.2 ст.51 Конституції України, ст.180 СК України). Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану (ст.121 СК України). Відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст.128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Пунктами 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. У таких справах позови осіб, зазначених у ч.3 ст.128 СК України приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема, дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч.1 ст.135 СК України). Спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved