Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення аліментів. Свої вимоги позивач мотивує тим, що він є пенсіонером та отримує пенсію в розмірі 2500 грн щомісячно. При цьому, інших доходів та соціальних допомог Позивач не отримує і майже усю пенсію витрачає на оплату житлово-комунальних послуг, розмір яких складає 2000-2500 грн. в залежності від опалювального сезону. А відтак, в [PERSON] не залишається взагалі коштів, щоб в повній мірі забезпечити себе продуктами харчування, для чого потрібно додатково близько 3000 грн. в місяць. Крім цього, Позивач в травні місяці 2022 року перебував на стаціонарному лікуванні та йому поставлено діагноз: дифузний та постінфарктний коронарокардіосклероз. 17.05.2022 року [PERSON] було проведено операцію та поставлено кардіостимулятор. У зв`язку з вищевказаним Позивачу також необхідне постійне лікування на що потрібно близько 500 - 1000 грн. щомісячно. У [PERSON] є четверо дітей, а саме: 1) [PERSON] ; 2) [PERSON] ; 3) [PERSON] ; 4) [PERSON] . Проте, позивач вказує, що лише один син - [PERSON] допомагає йому фінансово, а інші діти (відповідачі у справі) участі в утриманні свого батька не беруть. Таким чином, Позивач звернувся до суду про стягнення аліментів в розмірі 1 000 грн. щомісяця з кожної із доньок на своє утримання. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, просить такий задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов заперечила з підстав, наведених у відзиві. Інші відповідачі не з`явилися у судове засідання, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи, тому суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] ( [INFO] ) є пенсіонером та отримує пенсію в розмірі 2500 грн. щомісячно, що підтверджується довідкою про доходи № 1871338487182813. Як вбачається з копій свідоцтв про народження, у [PERSON] є четверо дітей, а саме: 1) [PERSON] ; 2) [PERSON] ; 3) [PERSON] ; 4) [PERSON] . Позивач зазначає, що лише один син - [PERSON] допомагає позивачу фінансово, а інші діти участі в утриманні свого батька не беруть. Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Згідно ч. 1 ст. 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Відповідно до ч.1 ст. 203 СК України, дочка, син крім сплати аліментів зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. Як роз`яснено у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. Право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц дійшов висновку, що тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження будь-які обставини, які свідчать про необхідність дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Як встановлено судом, позивач [PERSON] в силу свого віку є непрацездатною особою та отримує пенсію за віком. Разом з тим, аналізуючи досліджені в ході розгляду справи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не було надано суду належних та достовірних доказів, в розумінні ЦПК України, на підтвердження необхідності в отриманні сторонньої допомоги з боку відповідачів. В матеріалах справи відсутні докази про те, що позивач потребує матеріальної допомоги в розумінні ч. 1 ст. 202 СК України, такі докази не надані позивачем в ході розгляду справи. Крім того, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження розміру заявлених у позові витрат, зокрема, на оплату комунальних послуг чи лікування. Факт непрацездатності останнього та отримання ним пенсійних виплат у незначній, на його думку, сумі, не є підставою для стягнення аліментів на його утримання. Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що позивачем не доведено суду факту того, що він, як непрацездатний батько, потребує матеріальної допомоги. Крім того, при вирішенні справи, суд враховує наявність у відповідачів інших зобов`язань. Зокрема, з наданих суду відповідачем [PERSON] доказів вбачається, що остання, через втрату годувальника в сім`ї, самостійно утримує двох неповнолітніх дітей, а її доходом є пенсія по втраті годувальника. З врахуванням наведеного та обставин, встановлених у судовому засіданні, враховуючи надані суду докази з позиції їх належності та допустимості, достатності та достовірності, враховуючи норми чинного законодавства України, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed