Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-11 00:00:00

До Подільського районного суду міста Києва надійшла заява Комунального некомерційного підприємства «Клінічна лікарня «Психіатрія», про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку. Заява обґрунтована тим, що до КНП «Клінічна лікарня «Психіатрія» у місті Києві 06.12.2022 року о 00:10 за направленням спеціалізованої психіатричної бригади № 14 та рапортом поліції госпіталізовано невідому особу. Підставою для госпіталізації стала неадекватна поведінка, обумовлена галюцинаторно-параноїдною симптоматикою. Відповідно до рапорту поліції, перебуваючи 06.12.2022 року в під`їзді за адресою: [ADDRESS] , поводила себе неадекватно, була дезорієнтованою в місці, часі та просторі, на запитання не відповідала, встановити особу не вдалось. 06.12.2022 року о 10:00 оглянута комісією в складі голови ЛКК Ігнатова М.Ю, завідуючої відділенням № 3 Терентьєвої Л. С., лікаря-психіатра Бабич М.І., у зв`язку з відмовою від стаціонарного лікування. Відповідно до висновку комісії, пацієнтка страждає на тяжкий психічний розлад, діагноз: Галюцинаторно-параноїдний синдром. Тому, у зв`язку із наявністю тяжкого психічного розладу, категоричною відмовою пацієнтки від добровільного стаціонарного лікування, а також того, що остання неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, потребує примусової госпіталізації у психіатричний стаціонар. Ухвалою суду призначено судове засідання на 07.12.2022 року. З метою встановлення анкетних даних особи, розгляд справи перенесено на 08.12.2022 року. В судовому засіданні 08.12.2022 року особа, відносно якої вирішується питання надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, не змогла повідомити свою дату народження, ім`я та будь-які інші особисті дані. Представник заявника підтримала заяву про примусову госпіталізацію особи до психіатричного стаціонару з підстав, викладених у заяві. Повідомила, що до лікарні надійшли телефонні дзвінки з приводу розшуку зниклих осіб за схожими прикметами. Дані були передані до поліції та до служби розшуку людей. З огляду на неможливість розгляду заяви та з метою встановлення анкетних даних особи, відносно якої вирішується питання надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, судове засідання було перенесено на 12.12.2022 року. В судовому засіданні 12.12.2022 року представник заявника повідомила, що будь-яких анкетних даних особи, відносно якої вирішується питання надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, не встановлено. Особа, відносно якої вирішується питання надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, анкетних даних знову не змогла надати, обставин госпіталізації не пам`ятала, повідомила, що згоди на лікування не давала. Заслухавши думку, доводи та пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи оцінивши зібрані по справі докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення заяви, виходячи з наступного. Заява обґрунтована тим, що до КНП «Клінічна лікарня «Психіатрія» у місті Києві 06.12.2022 року о 00:10 за направленням спеціалізованої психіатричної бригади № 14 та рапортом поліції госпіталізовано невідому особу. Підставою для госпіталізації стала неадекватна поведінка, обумовлена галюцинаторно- параноїдною симптоматикою. Відповідно до рапорту поліції, перебуваючи 06.12.2022 року в під`їзді за адресою: [ADDRESS] , поводила себе неадекватно, була дезорієнтованою в місці, часі та просторі, на запитання не відповідала, встановити особу не вдалось. 06.12.2022 року о 10:00 оглянута комісією в складі голови ЛКК Ігнатова М.Ю, завідуючої відділенням № 3 Терентьєвої Л. С., лікаря-психіатра Бабич М.І., у зв`язку з відмовою від стаціонарного лікування. Відповідно до висновку комісії, пацієнтка страждає на тяжкий психічний розлад, діагноз: Галюцинаторно-параноїдний синдром. У відповідності до положень ст. 5 S: 1 ((е) законне взяття під варту душевнохворих Європейської Конвенції захисту прав людини та основних свобод, кожний має право на свободу та особисту недоторканість. Ніхто не може бути позбавлений свободи не інакше ніж у випадках і в порядку, встановленому законом. Положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» визначено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Частиною 2 ст. 28 Конституції України передбачено, що жодна людина без її вільної згоди не може бути піддана медичним, науковим чи іншим дослідам. Згідно із ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу», кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу доки наявність такого розладу не буде встановлена на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Згідно із ст. 4 Закону України «Про психіатричну допомогу», психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально - правовими обмеженнями. Нормою ст. 7 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлюються підстави діагностики психічного розладу та лікування особи, яка страждає на психічний розлад. Забороняється визначати стан психічного здоров`я особи та встановлювати діагноз психічних розладів без психіатричного огляду особи, крім випадків проведення судово -психіатричної експертизи посмертно. Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 11 Закону України «Про психіатричну допомогу», психіатричний огляд проводиться з метою з`ясування: наявності чи відсутності в особи психічного розладу, потреби в наданні їй психіатричної допомоги, а також для вирішення питання про вид такої допомоги та порядок її надання. Рішення про проведення психіатричного огляду особи без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника приймається лікарем - психіатром за заявою, яка містить відомості, що дають достатні підстави для такого огляду. Із заявою можуть звернутись родичі особи, яка підлягає психіатричному огляду, лікар, який має будь - яку медичну спеціальність, інші особи. Як встановлено судом, згідно висновку комісії від 06.12.2022 року особа, відносно якої вирішується питання надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, страждає на психічний розлад у вигляді галюцинаторно-параноїдного синдрому. Суд вважає, що термін «Душевнохворий» не має чіткого визначення, оскільки психіатрія це сфера, яка включає в себе і медичні і соціальні фактори. Однак, цей термін не може бути використаний таким чином, щоб дозволити госпіталізувати особу в недобровільному порядку тільки тому, що її уявлення та поведінка відхиляються від загальноприйнятих норм. Аналогічну позицію висловив Європейський Суд з прав людини в справі Winterwerpv. The Netherlands, від 24 жовтня 1979, SeriesAno. 33, S:37. Високий Суд висловив думку, для того щоб були дотримані вимоги законності позбавлення свободи в сенсі ст. 5 S: 1 (е) Конвенції, повинні бути дотримані три основних принципи: по-перше, госпіталізована особа має бути визнана з точки зору об`єктивних медичних показників такою, що страждає на психічне захворювання, за виключенням невідкладної психіатричної допомоги; по-друге, захворювання має бути такого ступеню, щоб вимагати недобровільної госпіталізації; по-третє, захворювання повинно продовжуватись на протязі періоду госпіталізації. Суд під час розгляду заяви, не зважаючи на вжиті заході, не зміг встановити будь-які анкетні дані особи. Отже, суд не має можливості з`ясувати, чи має особа підтверджену історію психічної хвороби, чи перебуває на обліку як психічнохвора людина. Окрім висновку ЛКК, інших доказів, інших доказів, що особа не має можливості самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, відомостей про те, що вона проявляє агресію, матеріали справи не містять. Сама по собі наявність висновку лікарів-психіатрів про ознаки психічного розладу у невідомої особи, за відсутності інших належних і допустимих доказів про відповідний стан особи, є недостатньою для ухвалення рішення про примусову госпіталізацію невідомої особи до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди. Таким чином, у суду наявні сумніви у подоланні презумпції психічного здоров`я, яка гарантована особі положеннями ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу», оскільки наявність розладу її психічного здоров`я не доведена належними та допустимими доказами, які зібрані по справі. Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених ст.14 цього закону. Порядок примусової госпіталізації визначено ст.16 цього ж Закону, в якій зазначено, що особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, підлягає обов`язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів психіатричного закладу для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадках, коли госпіталізація особи до психіатричного закладу в примусовому порядку визнається доцільною, представник психіатричного закладу, в якому перебуває особа, протягом 24 годин направляє до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. Згідно вимог статті 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. За приписами ст. 341 ЦПК України, заява про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку розглядається судом у такі строки з дня її надходження до суду: про госпіталізацію особи до психіатричного закладу - протягом 24 годин. Справа за заявою про госпіталізацію у примусовому порядку розглядається в присутності особи, щодо якої вирішується питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку, з обов`язковою участю прокурора, лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу, що подав заяву, та законного представника особи, щодо якої розглядаються питання, пов`язані з наданням психіатричної допомоги. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 342 ЦПК України, залежно від встановлених обставин суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні, яке підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Рішення про задоволення заяви лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу є підставою для надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку. Заявником під час розгляду справи не надано належних, допустимих та достатніх доказів, які б надали суду можливість дійти беззаперечного висновку про те, що невідома особа реально страждає психічним захворюванням, і ступінь цього захворювання виправдовує застосування примусового тримання особи у психіатричній лікарні. У відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення необхідно допустити до негайного виконання.

Outcome: dismissed