Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-08 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача Національної академії державного управління при Президентові України, в якому просив: скасувати наказ голови комісії з реорганізації Національної академії державного управління при Президентові України від 19 серпня 2021 року №599-ОС про звільнення [PERSON] та поновити його на посаді начальника відділу правового забезпечення Національної академії державного управління при Президентові України з 21 серпня 2021 року. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вищевказаний наказ про звільнення позивача є незаконним оскільки трудові відносини були припинені без написання позивачем заяви на звільнення, що є обов`язковою умовою відповідно до вимог п.5 ст. 36 КЗпП України у взаєморозумінні із положеннями ч.ч. 1-3 ст. 32 КЗпП України. Таким чином, позивач вважає, що оскільки його було звільненено в порядку переведення до Київського національного університету імені Тараса Шевченка згідно п.5 ст. 36 КЗпП України з порушенням вказаної норми Закону, оскільки такої згоди роботодавець від нього не отримував, фактично звільнення відбулось з ініціативи роботодавця, він вимушений звернутись до суду із позовом за захистом своїх трудових прав. Ухвалою суду від 13.10.2021 вказану позовну заяву залишено без руху і надано строк для усунення вказаних в ній недоліків. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05.11.2021 відкрито провадження у даній справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 07.11.2022 протокольною ухвалою суду залучено до участі у справі третю особу: Київський національний університет імені Тараса Шевченка від якого 24.11.2022 надійшли пояснення щодо позову в яких вказано про відсутність підстав для задоволення позову, враховуючи виконання роботодавцем вимог ст.ст.32, п.5 ст. 36 КЗпП України оскільки ініціатором переведення був Університет який запропонував позивачу роботу, а позивач погодився на неї оскільки написав 29.07.2021 відповідну заяву, копію якої долучено до письмових пояснень третьої особи. Позивач в судове засідання не з`явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, його представник адвокат Гречко Н. направила до суду письмову заяву про можливість розгляду справи судом без участі сторони позивача, підтримала заявлений позов в повному обсязі. Представник відповідача не з`явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, явку свого представника не забезпечив, правом на надання відзиву не скористався. Представник третьої особи просив відмовити в задоволенні позову. Суд, вислухавши пояснення представника третьої особи, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. За змістом частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 5 ЦПК України). Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є змагальність сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Так, однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Під час розгляду справи судом встановлено і це вбачається із наданих матеріалів, що наказом Голови комісії з реорганізації національної академії за №599-ос від 19.08.2021 [PERSON] звільнено з посади начальника відділу правового забезпечення Національної академії державного управління при Президентові України 25 серпня 2021 року в порядку переведення до Київського національного університету імені Тараса Шевченка, пунк 5 статті 36 КЗпП України (а.с.9). В наказу міститься посилання на наказ Міністерства освіти і науки від 16 березня 2021 року №316 «Про реорганізацію закладів освіти», а підставою для вказаного звільнення позивача за переведенням, вказана заява [PERSON] . Наказом Міністерства освіти і науки України від 16.03.2021 р. №316 «Про реорганізацію закладів освіти» (далі - Наказ №316) наказано реорганізувати Національну академію державного управління при Президентові України (код згідно ЄДРПОУ 23696843) шляхом приєднання до Київського національного університету імені Тараса Шевченка (код згідно ЄДРПОУ 02070944) як структурний підрозділ (а.с.22). Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що Національна академія державного управління при Президентові України (ЄДРПОУ 23696843) перебуває в процесі припинення (а.с.39). Вподальшому, 27.08.2021 за №603-ос, відповідачем було внесено зміни до наказу від 19.08.2021 №599-ос, а саме п.2 викладено в новій редакції: «Управлінню планування фінансів, бухгалтерського обліку і звітності ( [PERSON] ) виплатити [PERSON] компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку у кількості 3 календарних днів за період роботи з 06 квітня до 25 серпня 2021 року та провести повний розрахунок». Пунктом 5 частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю України передбачено, що підставою про припинення трудового договору є переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду. В свою чергу, вимогами ст. 32 Кодексу законів про працю України передбачено, що переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством. В позові зазначено, що, перебуваючи у відпустці, позивача було повідомлено, що готується наказ про його звільнення. Разом із тим, третьою особою було долучено до своїх пояснень і направлено сторонам у справі копію заяви позивача яку він написав 29 липня 2021 року на ім`я ректора Університету з проханням прийняти його на роботу в юридичний відділ на посаду провідного фахівця в порядку переведення з Національної академії державного управління при Президентові України. В додатку до вказаної заяви позивачем долучені копії документів про вищу освіту та копія довідки РНОКПП (а.с. 138). Також, судом встановлено, що згідно книги реєстрації наказів з особового складу Національної академії державного управління при Президентові України міститься запис про реєстрацію наказу про звільнення позивача з яким він ознайомився 25.08.2021, що підтверджено його підписом (а.с.140). На підставі вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що твердження позивача про відсутність його згоди на переведення на посаду у Київському національному університеті імені Тараса Шевченка - суперечить встановленим судом дійсним обставинам справи, оскільки наявна в матеріалах справи заява позивача від 29.07.2021 на зарахування його за переводом з Академії до Університету свідчить про згоду [PERSON] на таке переведення. Окрім того, як вбачається із вказаних доказів, [PERSON] написав заяву на переведення 29 липня 2021 року, перебуваючи у трудових відносинах з відповідачем. Також, позивачем в позові не зазначено, однак судом встановлено відповідно до записів у трудовій книжці позивача від 25.08.2021, що наказом №08-3262-04 від 16.08.2021 його прийнято на посаду провідного юрисконсульта юридичного відділу в Київському національному університеті імені Тараса Шевченка за переведенням з Національної академії державного управління при Президентові України на умовах строкового договору (а.с.20). Наступний запис в трудовій книжці від 30.09.2021 свідчить про звільнення [PERSON] із займаної посади в за угодою сторін згідно п.1 ст.36 КЗпП України на підставі наказу №08-3829-04 від 30.09.2021 (а.с.20). Таким чином, твердження позивача, що про своє звільнення він дізнався під час відпустки, не відповідає дійсним обставинам справи, встановленим під час розгляду справи та спростовується вищевказаним доказами. У даному випадку, з врахуванням наказу Міністерства освіти і науки від 16 березня 2021 року №316 «Про реорганізацію закладів освіти», зокрема п.п.4 п.8 та як зазначено у відповідних поясненнях третьої особи у справі, Київським національним університетом імені Тараса Шевченка, ініціатором переведення [PERSON] був Університет, який запропонував йому роботу, а позивач погодився на неї, написавши відповідну заяву 29.07.2021. Таким чином, наявна домовленість Академії і Університету та згода [PERSON] на його переведення, викладена у заяві 29.07.2021, а тому твердження позивача, що відповідачем припинено трудовий договір і звільнено його з займаної посади фактично з ініціативи роботодавця за відсутності написаної ним заяви на звільнення та без отримання його згоди на переведення , - повністю спростовано наявними в матеріалах справи письмовими доказами. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовим і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Однак, позивач не надав докази на підтвердження обставин та фактів, якими він обґрунтовує позовні вимоги про незаконність дій відповідача щодо звільнення його з роботи на підставі п.5 ст.36 КЗпП України через відсутність його згоди на таке звільнення за переведенням. Судом під час розгляду справи встановлено дотримання відповідачем процедури звільнення [PERSON] за п.5 ст.36 КЗпП України з врахуванням положень ст.32 КЗпП України. Враховуючи ту обставину, що суд не знайшов підстав для задоволення позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, позовні вимоги про поновлення на посаді позивача не підлягають задоволенню. За таких обставин, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи по суті та не ґрунтуються нормах чинного законодавства України, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову повністю. Щодо розподілу судових витрат суд керується правилами ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed