Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-06 00:00:00

01 листопада 2022 року позивач звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» про захист прав споживачів. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 24.06.2019 року між нею та Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» було укладено Договір № 2203900013294, відповідно до якого їй було надано кредит в сумі 74400,00 грн. Строк кредиту становить 60 місяців. На даний момент, обов`язки за Договором вона виконує відповідно до графіку погашення заборгованості і кошти за кредитом сплачує. Однак за Договором від 24.06.2019 року згідно з графіком щомісячних платежів до сум, що підлягають сплаті, включається списання процентів за розрахунково-касове обслуговування, розмір яких становить 2604,00 грн., усього сума даних списань за 60 місяців строку, на який надано кредит становить 156240,00 грн. На день звернення до суду, нею сплачено 123054,80 грн на рахунок АТ «Банк Кредит Дніпро» для погашення заборгованості за Договором № 2203900013294 від 24.06.2019 року. Посилаючись на те, що що умови вказаного договору щодо обов?язку сплати комісії за розрахунково-касове обслуговування суперечать вимогам закону, позивач просила суд здійснити зарахування грошових коштів, сплачених як списання процентів за розрахунково-касове обслуговування за Договором від 24.06.2019 року в рахунок погашення суми тіла кредиту. Зобов`язати банк зробити перерахунок заборгованості та графіку погашення кредиту, виключивши списання процентів за розрахунково-касове обслуговування. Призначити відкриття виконавчого провадження задля стягнення суми заборгованості, що буде зафіксована після здійснення перерахунку. 29 листопада 2022 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник зазначив, що дійсно між позивачем та відповідачем 24.06.2019 року укладено Кредитний договір № 2203900013294 за якими позичальник отримала кредит в розмірі 74400,00 грн. з кінцевим терміном повернення до 24 червня 2024 року. З 24 червня 2019 року по 16 грудня 2019 року позивач майже вчасно виконувала обов`язки за Кредитним договором. 16.12.2019 року позивач скористалась правом встановленим у п. 3.3 Кредитного договору та УДБО і достроково повністю погасила тіло кредиту, відсотки та комісію за Кредитним договором в загальному розмірі 90024,35 грн., з яких сплачено: 74400,00 грн. тіла кредиту; 0,35 грн. відсотків; 15624,00 грн. - комісій. В зв`язку з достроковим виконанням зобов`язань за Кредитним договором, зобов`язання сторін припинились виконанням, проведеним належним чином. В позовній заяві, позивач зазначила, що на день звернення до суду вона сплатила 123054,80 грн. для погашення заборгованості за кредитним договором, разом з тим, вказане твердження не відповідає дійсності, оскільки позивач сплатила за кредитним договором грошові кошти в загальному розмірі 90024,35 грн., що підтверджується виписками по рахункам. При укладенні кредитного договору сторонами було досягнуто згоди з усіх його істотних умов. Також позивач була обізнаною з реальною річною процентною ставкою та загальною вартістю кредиту в який також входила комісія за розрахунково-касове обслуговування. Підписавши договір позивач засвідчила, що вона погодився з його умовами. Крім того, ЗУ «Про споживче кредитування» прямо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за розрахунково-касове обслуговування. Незважаючи на відсутність правових підстав для задоволення позову, позивач звернулася до суду після спливу строку позовної давності, оскільки позивач довідалася про ймовірне порушення своїх прав 24.06.2019 року, а з позовом звернулася до суду 26.10.2022 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності. Посилаючись на викладене, представник відповідача просив суд відмовити позивачу в задоволенні позову. У судове засідання позивач не з`явилася, подала до суду заяву, у якій просила розгляд справи проводити у її відсутність. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог із підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані\~ докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. 24 червня 2019 року [PERSON] та Акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро» уклали Кредитний договір № 2203900013294, відповідно до п.1.1 [PERSON] отримала кредит в розмірі 74400,00 грн; строк кредитування 60 місяців; кінцева дата повернення кредиту: 24 червня 2024 року; щомісячна комісія за обслуговування кредиту 3,5 % від суми кредиту; процентна ставка за користування кредитом 0,001 % річних. В п.4 Договору сформовано графік платежів із зазначенням сум погашення основного боргу за кредитом, сплати процентів, щомісячної комісії (а.с.63-66). 24 червня 2019 року [PERSON] підписала Заяву-згоду № 1128502 на укладення Універсального договору банківського обслуговування клієнтів-фізичних осіб, відповідно до якої акцептувала публічну пропозицію Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» на укладення Універсального договору банківського обслуговування клієнтів-фізичних осіб у АТ «Банк Кредит Дніпро» (а.с.62). 24 червня 2019 року [PERSON] підписала Паспорт споживчого кредиту, у якому викладено основні умови кредитування , які за своїм змістом є ідентичними викладеним у Кредитному договорі № 2203900013294 (а.с.61). Відповідно до п.6.9.5 Універсального договору банківського обслуговування клієнтів-фізичних осіб у АТ «Банк Кредит Дніпро», клієнт має право у будь-який час повністю або частково достроково повернути кредит (а.с.37-60). Відповідно до положень статей 626-628 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі статтею 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Як зазначено в ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України умовами кредитного договору є обов`язок кредитодавця надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. Вбачається, що при укладенні кредитного договору сторонами було досягнуто згоди з усіх його істотних умов та визначено: суму кредиту, процентну ставку за користування ним і порядок повернення кредиту, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору, строки повернення коштів. Сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Підписавши договір позивач засвідчила, що вона погодилась з його умовами. Також позивач в подальшому виконувала умови кредитного договору та сплачувала відповідні кошти. Про що зокрема вказує сама позивач у позові. Здійснивши підписання договору, позивач засвідчила факт ознайомлення з його умовами та надала свою згоду на отримання кредиту на цих умовах, при цьому позивач не вбачала в діях відповідача порушень принципу рівності сторін та наявність несправедливих умов по відношенню до неї, як споживача. Також позивач надала свою згоду на отримання послуги на цих умовах. Як вбачається, позивач не скористалась своїми правами, визначеними ч. 1 ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування», а саме не відмовилась від одержання кредиту, свою згоду на укладення кредитного договору не відкликала. Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції що діяла на момент укладення договору), несправедливими є умови договору про встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця. Як встановлено ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. Таким чином, плата за розрахунково-касове обслуговування кредиту визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами. Слід зазначити, що на момент укладення позивачем кредитного договору набрали чинності Закон України «Про споживче кредитування» та відповідні зміни до Закону України «Про захист прав споживачів», згідно яких не забороняється встановлення комісій та інших обов`язкових платежів за додаткові та супутні послуги кредитодавця. Також, з Розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 2203900013294 від 24.06.2019 року, судом встановлено, що станом на 21.11.2022 року загальна заборгованість складає 0,00 грн, тобто заборгованість за кредитним договором відсутня. 16.12.2019 року [PERSON] було здійснено останню сплату за кредитним договором та сплачено кредит у повному обсязі (а.с.67-68). Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст.\~531 Цивільного кодексу України боржник має право виконати свій обов`язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Як зазначено в ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. З наданих представником відповідача доказів, судом встановлено, що зобов`язання за Кредитним договором № 2203900013294 від 24 червня 2019 року між [PERSON] та Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» були припинені його виконанням [PERSON] проведеним належним чином. Позивач у позовній заяві зазначила, що вона виконує зобов`язання за вказаним договором і на даний час. Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд визнає квитанції, надані позивачем (а.с. 13-на звороті, 14-18) неналежними доказами, оскільки вони не містять інформацію щодо предмета доказування у даній справі, а саме правовідносин між позивачем та відповідачем, які виникли на підставі кредитного договору № 2203900013294 від 24.06.2019 року. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що представником позивача доведено, що кредитний договір № 2203900013294 від 24 червня 2019 року, укладений між [PERSON] та АТ«Банк Кредит Дніпро» припинив свою дію. Враховуючи обраний позивачем спосіб захисту та зміст позовних вимог, суд зазначає, що припинений договір вже не створює для сторін жодних наслідків. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено обставин, на які вона посилалась при зверненні до суду з даним позовом, тому судом не встановлено факту порушення прав позивача, які підлягають захисту в судовому порядку в обраний нею спосіб. За таких обставин, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими, тому відсутні підстави для задоволення позову. Не підлягає розгляду судом заява представника про застосування до спірних правовідносин строків позовної давності, оскільки суд дійшов висновку про відмову в позові по суті позовних вимог. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed