Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-15 00:00:00

Відповідач позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності. Представник позивачки [PERSON] - адвокат Златі Н.С. на задоволенні позову наполягала, просила про розгляд справи без її участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований по [ADDRESS] ; копія договору купівлі-продажу від 06.01.2022р.; копія акту прийому-передання за договором купівлі-продажу від 06.01.2022р.; копія довідки старости Нагірненського старостинського округу від 25.03.2022р. про належність домоволодіння [PERSON] ; копія заповіту від 07.03.2017р. [PERSON] , оформленого на ім`я [PERSON] ; копія довідки секретаря Нагірненської сільської ради Ренійського району від 04.09.2018р. про склад сім`ї [PERSON] на день його смерті; копія рішення Ренійського районного суду Одеської області від 12.12.2018р.; копія свідоцтва про народження відповідача; копія Інформаційної довідки зі спадкового реєстру від 18.09.2018р. (дата заведення спадкової справи - 14.06.2018р.); копія інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 18.09.2018р.; копія додатку до договору купівлі-продажу від 06.01.2022р.; копія свідоцтва про смерть [PERSON] - помер [INFO] . Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка [PERSON] , діюча через свого представника, звернулась до суду із вищезгаданими вимогами до відповідача [PERSON] , зазначивши, що 06.01.2022 р. між нею та [PERSON] була досягнута домовленість про купівлю належного йому житлового будинку із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого по [ADDRESS] - за 54000 грн. 06.01.2022р. сторони уклали між собою відповідний письмовий договір. В той же день позивачка передала відповідачу обумовлену суму, а відповідач передав документи на будинок (які були в нього в наявності). У майбутньому відповідач пообіцяв позивачці засвідчити договір купівлі-продажу нерухомості в нотаріальному порядку. Після вчинення правочину позивачка перейшла мешкати до придбаного будинку, зробила там ремонт, сплачує всі необхідні комунальні платежі. З метою нотаріального засвідчення правочину позивачка неодноразово зверталась до відповідача, однак [PERSON] від посвідчення договору ухиляється, на прохання позивачки про зустріч не реагує, мотивуючи нестачею вільного часу, матеріальними труднощами та ін. Пізніше, при зустрічі, відповідач пояснив, що засвідчити угоду в нотаріальному порядку неможливо, оскільки на час укладення договору купівлі-продажу (06.01.2022р.) продавець не був оформлений власником об`єкту продажу, а фактично володів ним. Власником житлового будинку значиться [PERSON] . На випадок своєї смерті [PERSON] розпорядився належним йому майном, 07.03.2017р. склав заповіт на ім`я [PERSON] , [INFO] помер. Після його смерті [PERSON] (спадкоємець за заповітом) у передбачений законом строк звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, тобто прийняв її в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України. За оформленням прийняття спадщини на житловий будинок, який є об`єктом спору в даній цивільній справі, [PERSON] не встиг звернутися, однак, вважається, що спадщина в цій частині є такою, що належить йому (ч.5 ст. 1268 ЦК України). При зверненні до відповідних органів із питанням про переоформлення документації на житловий будинок на себе, позивачці було роз`яснено, що зробити це неможливо, оскільки у сторін відсутній правовстановлюючий, належним чином завірений документ на доказ вчинення правочину. Враховуючи вищенаведене, позивачка вимушена була звернутися із позовом до суду. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. За ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно : було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Також не підлягає віндикації майно, що було продане набувачу у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Відповідно до ч.3 ст. 388 ЦК України майно набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, може бути витребуване в усіх випадках. Згідно із ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього. Згідно ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Враховуючи вищевикладені засади законодавства, сторона у справі - позивачка [PERSON] є добросовісним набувачем, оскільки на час укладення письмової угоди про купівлю-продаж житлового будинку із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого по [ADDRESS] , вона не знала і не могла знати про те, що [PERSON] не мав права на відчуження нерухомості, у зв`язку із тим, що він не оформив своє спадкове право після смерті [PERSON] та не зареєстрував право власності на житловий будинок у встановленому законом порядку. Отже, вбачаються правові підстави для набуття позивачкою права власності на вищевказану нерухомість, як добросовісним набувачем. Як вже зазначалося вище, між позивачкою та відповідачем була досягнута домовленість про купівлю-продаж нерухомості, згідно якої відповідач [PERSON] продав, а позивачка купила житловий будинок із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований по [ADDRESS] за 54000 грн. 06.01.2022р. позивачка передала відповідачу обумовлену суму, а відповідач передав позивачці документи на будинок (які були в наявності) за цією ж адресою. Оскільки на момент укладення угоди сторони не мали змоги засвідчити договір нотаріально, вони домовилися зробити це згодом. Оскільки це виявилося неможливим, позивачка звернулась до суду із відповідним позовом. Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обов`язки відповідача щодо житлового будинку та встановленні права на нерухомість у позивачки як добросовісного набувача, тому є правові підстави визнати право власності на нерухомість за позивачкою, як добросовісним набувачем.

Outcome: approved