Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-19 00:00:00

17.03.2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Козівської сільської ради Стрийського району Львівської області, в якій просить суд визнати за ним право власності на жилий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті бабці - [PERSON] , котра померла [INFO] та батька [PERSON] , котрий помер [INFO] . Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області від 17.03.2022 року прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі з визначенням дати підготовчого провадження. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 06.10.2022 року закрито підгтовче провадження та призначення справи до судового розгляду. Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що [INFO] померла бабця позивача - [PERSON] , після смерті котрої відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Даний житловий будинок належав померлій на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого 28.10.1988 року виконавчим комітетом Сколівської районної ради народних депутатів. 16.11.2021 року Сколівським районним судом Львівської області постановлено рішення у цивільній справі № 453/930/21, яким встановлено факт, що має юридичне значення, а саме, що [PERSON] та [PERSON] , котра померла [INFO] , є бабцею [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що він, як єдиний спадкоємець після смерті бабці [PERSON] , звернувся із заявою до приватного нотаріуса Стрийського нотаріального округу Палінської О.В. про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті останньої, однак отримав відмову у зв`язку з відсутністю документа, що підтверджує право власності померлої на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з відсутністю зареєстрованого правовстановлюючого документа на спірний житловий будинок, що в своє чергу унеможливлює прийняти спадщину в нотаріальному порядку, позивач змушений звернутися до суду із вказаною позовною заявою. 02.09.2022 року позивачем подано до суду позовну заяву в новій редакції, де прохальна частина викладена наступним чином: «прошу визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті бабці [PERSON] , котра померла [INFO] ». Позивач - [PERSON] в судове засідання не з`явився, але його представник-адвокат Мундяк М.М. попередньо подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі та участі його довірителя, зазначивши про те, що позовні вимоги підтримує та просить такі задовольнити. Відповідач - Козівська сільська рада Стрийського району Львівської області в судове засідання явку представника не забезпечила, про час і місце судового розгляду повідомлена належним чином. Своїм правом надати суду заяву про розгляд справи за відсутності представника не скористалася. Відзив на позовну заяву не подала. У зв`язку з викладеним, судом ухвалено рішення про заочний розгляд на підставі наявних у справі доказів. На підставі ч.3 ст. 211, ч.2 ст. 247 ЦПК України справа слухається у відсутність сторін без фіксування судового процесу технічними засобами. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Виходячи із наведених вище процесуальних норм суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Тухольківською сільською Радою народних депутатів на підставі актового запису № 1. Згідно рішення Сколівського районного суду Львівської області від 16.11.2021 року, встановлено факт, що має юридичне значення, а саме, що [PERSON] та [PERSON] , котра померла [INFO] , є бабцею заявника [PERSON] , [INFO] . Внаслідок смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої увійшов житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] . Оскільки за життя [PERSON] заповіту не склала, спадкоємцем першої черги за законом був її син - [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 13.01.2007 року Тухольківською сільською радою Сколівського району Львівської області. В лютому місяці 2022 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Стрийського нотаріального округу Палінської О.В. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , котра померла [INFO] . Проте, згідно листа приватного нотаріуса Стрийського нотаріального округу Палінської О.В. № 19/01-16 від 15.02.2022 року, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті бабці у зв`язку з відсутністю документа, що підтверджує право власності гр. [PERSON] на житловий будинок з належними до нього надвірними господарськими спорудами [ADDRESS] . Така позиція нотаріуса узгоджуються з пп. 4.15 п. 4 гл. 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами на території України, в якому зазначено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Судом з`ясовано, що житловий будинок, що за адресою: [ADDRESS] належав спадкодавцю [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на жилий будинок, виданого 28.10.1988 року виконавчим комітетом Сколівської районної ради народних депутатів. З висновку суб`єкта підприємницької діяльності [PERSON] (сертифікат експерта-оцінювача №1868, видане ФДМУ, УТО від 30.09.2000 року) та технічного паспорта, виготовленого Стрийським МБТІ 19.08.1988 року, вбачається, що загальна площа спірного житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] (позначеного у технічному паспорті літерою «А-1»), збудованого у 1966 році, становить 60,3 кв. м., в тому числі прибудова (веранда) площею 6,4 кв.м., житлова площа складає 19,0 кв.м., веранда (літера «а»), сходи (літера «а1)», сарай (літера «Б»), сарай (літера «В»), вбиральня (літера «Г».). Звертаючись з даним позовом до суду позивач зазначив, що він є спадкоємцем за законом після смерті бабці - [PERSON] , однак з даним твердженням суд не погоджується, виходячи з наступних підстав. Об`єктом спадкового наступництва є спадщина, тобто вся сукупність прав та обов`язків спадкодавця, в яких він перебував на момент своєї смерті і які за своєю правовою природою є невіддільними від особи їх носія і здатні перейти до інших осіб. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 4 ЦПК України та ст. 20 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду з метою захисту своїх цивільних прав, свобод чи інтересів у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до статті 5 Цивільного Кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР, у тому числі, щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до статті 524 ЦК УРСР, чинного на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , спадкоємство здійснюється за законом. Згідно зі статтею 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Як вбачається зі змісту позовної заяви, на день смерті [PERSON] був живим її син, спадкоємець першої черги за законом - [PERSON] . Таким чином, факт наявності спадкоємця першої черги - сина спадкодавця, виключає можливість спадкування майна онуком. Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі статтею 549 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплаті податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Положеннями пункту 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року, що була чинною на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , визначено, що доказами вступу в управління або володіння спадковим майном може бути, у тому числі, довідка відповідного органу місцевого самоврядування або виконавчої влади про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав із ним, або про те, що спадкоємцем взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі за обов`язковим страхуванням, квитанції про сплату податків; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний у спадковому будинку у період шести місяців після смерті спадкодавця, інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління або володіння спадковим майном. Отже, вступ в управління або володіння спадковим майном в розумінні статті 549 ЦК УРСР має на увазі здійснення певних дій із спадковим майном, його обслуговування тощо або володіння цим майном та документами на нього. Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно із з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що позивачем, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України не доведено обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про прийняття спадщини після смерті [PERSON] її спадкоємцем або про відмову від такої. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed