Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-08 00:00:00

Позивач, ТОВ «ФК «Профіт Капітал», звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, зазначивши, що 16.06.2017 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 10 000 грн. від ПАТ «Ідея Банк», яке в подальшому, 03.12.2020 року відступило право вимоги ТОВ «ФК «Профіт Капітал». Відповідач належним чином зобов`язання по поверненню коштів не виконує. Позивач просить стягнути заборгованість по кредиту в сумі 36 496 грн. 12 коп. та судові витрати по справі. 10.05.2022 року по справі відкрито провадження, призначено підготовче засідання. 15.07.2022 року справу призначено до слухання по суті. 02.08.2022 року представником позивача заявлено клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, зокрема витрат на правничу допомогу. 26.08.2022 року представником відповідача надано відзив на позов, проти позовних вимог заперечує, вважає їх безпідставними та необгрунтованими, вказує що подані позивачем документи не завірені належним чином, довідка-розрахунок заборгованості не відповідає по суті її назві, з матеріалів справи не зрозуміло про яку саме заборгованість ідеться, оскільки відповідач здійснював погашення боргу. 06.10.2022 року представниколм позивача надано пояснення, вказує що наданий до суду позов засвідчений належним чином, а щодо наданого розрахунку, то позивач особисто не здійснював видачу кредитних коштів і не здійснював нарахування заборгованості, оскільки до нього тільки перейшло право вимоги за уже сформованим боргом. 02.11.2022 року відповідачем подано заяву про долучення доказів до матеріалів справи, вказує що з 25.02.2022 року призваний до лав ЗСУ, попередньо також проходив військову службу та 16.08.2021 року був звільнений у запас. Відповідно до ЗУ «Про споживче кредитування», відповідач [PERSON] належить до захищеної категорії щодо врегулювання простроченої заборгованості у період дії воєнного стану. 06.12.2022 року представником відповідача подано заперечення на пояснення представника позивача, які долучені до матеріалів справи. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про слухання справи у його відсутності, позов підтримує, просить його задовольнити в повному обсязі. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позову заперечили, вважають вимоги позивача не обгрунтованими, просили відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення відповідача, його представника, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16.06.2017 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 10 000 грн. від ПАТ «Ідея Банк», яке в подальшому, 03.12.2020 року відступило право вимоги ТОВ «ФК «Профіт Капітал», про що свідчить договір про відступлення права вимоги. [PERSON] з 25.02.2022 року призваний до лав ЗСУ, попередньо також проходив військову службу та 16.08.2021 року був звільнений у запас. Суд приймає посвідчення військовослужбовця [PERSON] як належний та допустимий доказ у справі, який свідчить про те, що він має пільги, відповідно до закону. Законом України від 20 травня 2014 року № 1275-VII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації внесено зміни до статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яку доповнено пунктом 15 наступного змісту - військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Пунктом 1 Розділу II Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань» під час проведення мобілізації дію підпункту 3 пункту 4 цього Закону поширено на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби. Згідно з положеннями Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливим періодом є період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. В Україні особливий період розпочався 18 березня 2014 року і триває до теперішнього часу. Відповідно до пункту 13 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», особам, які мають право на пільги, гарантії та компенсації, передбачені цим Законом, видаються посвідчення. Аналіз статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» дає підстави зробити висновок, що перелік пільг військовослужбовців та членів їх сімей закріплений у пунктах 1-12 цього Закону та право на отримання саме цих пільг потребує наявність відповідного посвідчення. Разом з цим пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 522/12270/15-ц, провадження № 61-21025св18. У постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі №131/1449/16-ц (касаційне провадження № 61-4157св18); від 14 лютого 2018 року у справі № 727/2187/16-ц (касаційне провадження № 61-3951св18); від 20 лютого 2018 року у справі № 640/4439/16-ц (касаційне провадження № 61-4304св18); від 21 лютого 2018 року у справі № 211/1546/16-ц (касаційне провадження № 61-4255св18); від 25 квітня 2018 року у справі № 205/1993/17-ц (касаційне провадження № 61-1664св17) зроблено висновки, що особливий період діє в Україні від 17 березня 2014 року, після оприлюднення Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 Про часткову мобілізацію. Президент України відповідного рішення про скасування особливого періоду, як і рішення про демобілізацію військовослужбовців, прийнятих на військову службу за контрактом на строк до закінчення особливого періоду, не приймав. На підставі викладеного, враховуючи, що відповідач є військовослужбовцем, ПАТ «Ідея Банк» не повинен був нараховувати [PERSON] проценти за користування кредитом, 3Ґ% річних та інфляційні. При цьому, відповідно до ст. ст. 526, 615 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Порушення відповідачем умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки ст. 629 Цивільного кодексу України встановлюється принцип безумовності та обов`язковості виконання договору. Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. З матеріалів справи убачається, що відповідно до Кредитного договору №С20.981.78058 від 16.06.2017 року [PERSON] отримав кредит у сумі 10 000 грн. Зобов`язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконав. Його заборгованість складає 36 496,12 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 10 100 грн.; заборгованість за відсотками - 22 101,22 грн.; заборгованість за 3% річних - 1 042,58 грн. та інфляційні 3 252,32 грн. Разом з тим матеріали справи свідчать про те, що [PERSON] здійснював платежі за кредитним договором. Оскільки відповідачем надано суду документи, що підтверджують його статус військовослужбовця, суд вважає за необхідне застосувати у спірних правовідносинах пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», за яким військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Отже, зазначеним вище Законом заборонено нарахування штрафних санкцій за порушення умов договору кредиту. Застосування приписів п. 15 ст. 14 Закону обумовлено самим фактом наявності статусу військовослужбовця у конкретної особи, яка несе відповідальність перед банківською установою, їх застосування є обов`язком суду та жодним чином не обумовлено відомостями про обізнаність банку щодо наявності в особи спеціального статусу. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16.11.2016 року № 6-1746цс16. Разом з тим, норми Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» не звільняють військовослужбовців від виконання зобов`язання за кредитним договором повністю. З [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Профіт Капітал» підлягає стягненню заборгованість за Договором про відкриття кредитної лінії у розмірі 10 000 грн. (фактично отримана сума кредиту). Заявлений позивачем розмір заборгованості - 36 496,12 грн. підлягає зменшенню на розмір нарахованих відсотків, 3% річних та інфляційних у період дії особливого періоду, що узгоджуються з положеннями пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 30 травня 2018 року у справі № 521/12726/16-ц, провадження № 61-16144св18. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77, ч.1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами. Частиною 1, 3 ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Доводи відповідача частково спростовують вимоги позивача. З урахуванням викладеного, позовні вимоги ТОВ «ФК «Профіт Капітал» слід задоволити частково, стягнути з [PERSON] заборгованість за Договором про відкриття кредитної лінії в розмірі 10 000 грн. В решті позову слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи те, що при подачі позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 481,00 грн., а позовні вимоги задоволено на 27,40% (10000*100:36496,12) то з відповідача на користь ТОВ «ФК «Профіт Капітал» підлягав би стягненню судовий збір у сумі 679 грн. 79 коп. (2481*27,40:100) грн. Проте, [PERSON] , на підставі ст. 5 Закону України Про судовий збір, звільнений від сплати судового збору, а тому ТОВ «ФК «Профіт Капітал» за рахунок держави слід компенсувати понесені судові витрати по сплаті судового збору за подачу позову в розмірі 679,79 грн. (27,40% від 2481 грн.) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Керуюючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 263 - 265 ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 549, 629, 610, 1050, 1054 ЦК України, ЗУ «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», суд, -

Outcome: approved