Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про зменшення розміру аліментів. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він з відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду в Тернопільській області від 15.04.2013. У даному шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] , який на даний час проживає та перебуває під опікою матері. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду в Тернопільській області по справі від 26.09.2013, з нього стягнуто на користь відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] , в розмірі ј частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, які він систематично сплачує, оскільки дбає про належне матеріальне забезпечення сина, і не ухиляється від їх сплати не зважаючи на фінансові труднощі, які у нього виникають. Разом з тим, у зв`язку із народженням дитини у другому шлюбі, яка також потребує належного матеріального забезпечення, а також того, що він уже довший час безробітній, стабільного заробітку не має, а підробіток не може повністю забезпечити потреби його сім`ї, подальша сплата аліментів у розмірі, встановленому рішенням суду для нього неможлива. Так, позивач вказує, що з останнього офіційного місця роботи був звільнений 13.01.2021 за згодою сторін. При цьому, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України в Україні введено воєнний стан що, призвело до більш скрутного його фінансового становища на даний час та створило йому перешкоди щодо офіційного працевлаштування для отримання стабільного прибутку, а нестабільний підробіток не дає змоги йому в повному обсязі сплачувати аліменти визначенні рішенням суду, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість по оплаті аліментів, на виплату яких, він змушений був позичити у [PERSON] кошти у розмірі 15000. Іншою підставою, для зменшення розміру аліментів позивач вказує, те, що 14.07.2018 він зареєстровав шлюб із [PERSON] , в якому у них народилась дитина, [PERSON] 09.07.2022 [INFO] . Водночас, його дружина на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, таким чином він наразі є єдиним платоспроможним членом сім`ї, на утриманні якого перебувають дочка та дружина, яким необхідні кошти для раціонального та гармонійного розвитку та життя. Водночас, так як він на даний час є безробітнім з нього стягується ј із середньої заробітної плати працівника для цієї місцевості, що на даний становить 3258, 25 грн, що є великою сумую для безробітної людини на утриманні якої перебуває новонароджена дитина та дружина, яка на даний час у декретній відпустці, більше того, ця сума є більшою ніж прожитковий мінімум на дитину щодо якої сплачуються аліменти відповідного віку. На підставі вищевикладеного позивач просить суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.04.2013 на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] з 1/4 до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.10.2022 відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами загального позовного провадження. 06.12.2022 судом зареєстровано заяву відповідача [PERSON] , з якої вбачається, що відповідач позовні вимоги не визнає, позаяк визначена частка стягуваних аліментів є мінімальною на одну дитину. При цьому вказані підстави для задоволення позовних вимог не є належними підставами для задоволення позову. При вирішенні спору відповідач просить врахувати, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження дитини від іншого шлюбу, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, а факт народження ще однієї дитини не змінює сімейний стан та сам по собі не свідчить про погіршення матеріального стану. Щодо наявної агресії з боку росїї на території України, то відповідач вважає, що вказане не може також бути підставою для задоволення позову, так як це є тимчасове явище, яке ставить у скрутне становище не лише платників аліментів, але й її також. Водночас, відповідач є працездатною особою, а їх син, [PERSON] , потребує щоденних витрат. На підставі викладеного просить відмовити у задоволенні позову. Протокольною ухвалою суду від 21.12.2022 постановленою в судовому засіданні без виходу в нарадчу кімнату закрито підготовче провадження у даній справі. Представник позивача [PERSON] адвокат Сабатюк Н.П. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явилась, у своїй заяві поданій 06.12.2022 просила проводити розгляд справи без її участі. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з огляду на наступне: Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.04.2013 у справі 607/4103/13-ц розірвано. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.09.2013 у справі № 607/16499/13-ц, ухвалено: стягнути із [PERSON] жителя [ADDRESS] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку(доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 10.09.2013 до досягнення дитиною повноліття. [PERSON] , 16.02.2017 зареєструвала шлюб із [PERSON] , у зв`язку із чим змінила прізвище на « [PERSON] », що слідує із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого Тернопільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області 16.02.2017. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 26.09.2022, складеного головним державним виконавцем Відділу державного виконавця служби у м. Тернополі Південно Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Івано - Франківськ) Гнатюк Н.В., вбачається, що з січня 2022 року розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] становить 3258,25 грн, щомісяця та станом на 26.09.2022 заборгованість погашена, переплата по аліментах становить 272,25 грн. Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 14.07.2018 Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 14.07.2018, про що складено актовий запис №1187. [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Південно Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Івано - Франківськ) 15.07.2022. Відповідно до наказу начальника Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області № 348-вд від 08.09.2022, [PERSON] надано відпустку для догляду за дитиною [PERSON] , [INFO] , до досягнення нею трирічного віку. Як слідує з розписки [PERSON] від 27.08.2022, останній отримав в борг від [PERSON] , 15\~000 грн, які зобов`язується повернути до [PERSON] до 31.12.2023 без відсотків. Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 22.09.2022, інформація щодо суми виплачених доходів та утриманих податків щодо [PERSON] за період з 1 кварталу 2022 року по 4 квартал 2022 року в Державному реєстрі фізичних осіб платників податків відсутня. Відповідно до трудової книжки серії [NUMBER] заповненої 25.02.2003, [PERSON] , 13.01.2021 звільнений з роботи у ТОВ «Микулинецький Бровар Плюс» за згодою сторін на підставі наказу № 698 від 13.01.2021. Частиною першою статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний та матеріальний стан, оскільки 14.07.2018 він зареєстрував шлюб із [PERSON] , в якому у них [INFO] народилась дитина [PERSON] та останні на даний час перебувають на утриманні, оскільки дружина доходів не отримує, так як перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку. Крім того, він на даний час є безробітним, а у зв`язку із військовою агресією росії проти України позбавлений можливості працевлаштуватись. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалі справи, [PERSON] не надано доказів на підтвердження зміни (погіршення) його майнового стану після стягнення з нього аліментів на підставі рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.09.2013, зокрема після укладення шлюбу та народження [INFO] доньки [PERSON] . Суд звертає увагу, що сам по собі факт укладення [PERSON] нового шлюбу і народження в ньому іншої дитини не є безумовними підставами для зменшення розміру аліментів, які стягуються з нього на утримання дитини від попереднього шлюбу. Батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою, що відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постановах від 03.06.2020 у справі № 760/9783/18-ц, від 16.09.2020 у справі № 565/2071/19, від 09.09.2021 у справі №\~554/3355/20. Суд також не приймає посилання позивача щодо перебування на його утриманні непрацездатної дружини [PERSON] , оскільки даний факт не підтверджений матеріалами справи. Зокрема, позивач не надав суду доказів, які б свідчили, що [PERSON] не отримує жодних доходів, оскільки навіть перебуваючи у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років, матір не позбавлена можливості отримувати дохід, який використовуватиметься на потреби сім`ї. Також, посилання позивача [PERSON] на факт його безробіття та наявність перешкод офіційно працевлаштуватись у зв`язку із військовою агресією росії проти України суд відхиляє, оскільки як вбачається із трудової книжки серії [NUMBER] заповненої 25.02.2003, [PERSON] , звільнений з роботи у ТОВ «Микулинецький Бровар Плюс» за згодою сторін ще 13.01.2021, разом з тим будь \~яких доказів\~того,\~що останнім\~з моменту\~його звільнення\~з останнього\~місця роботи\~вживались ефективні\~заходи для\~його працевлаштування\~чи те, що він позбавлений можливості працевлаштуватися матеріали справи не містять. Не надано і доказів того, що він звертався в центр зайнятості для взяття його на облік як безробітного для пошуку роботи, чи чого, що у нього були перешкоди із працевлаштуванням зв`язку із військовою агресією росії проти України. Натомість, позивач будучи здоровою, працездатною особою, не позбавлений можливості працювати та отримувати належний дохід, який наддасть можливість виконувати обов`язок щодо утримання дитини. Позивач не надав суду достатніх доказів важкого матеріального становища. Той факт, що він не працює не є достатньою підставою для зменшення розміру аліментів, а також не звільняє його від обов`язку утримувати дитину, батьком якої він є. З наданих суду матеріалів слідує, що позивач офіційно не працює та на обліку в центрі зайнятості не перебуває, має задовільний стан здоров`я. За таких умов відсутність у нього стабільного заробітку (доходу), не може бути тією обставиною, яка зумовлює зменшення розміру аліментів, оскільки позивач має можливість отримувати належний дохід та сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини. Як зазначив ВС у своєму рішенні від 06.06.2018 у справі №138/594/17-ц, не працевлаштування саме по собі не є підставою для зміни способу стягнення та зменшення розміру аліментів за відсутності доказів щодо погіршення майнового стану платника аліментів. Відтак суд вважає, що розмір аліментів визначний рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.09.2013 у справі № 607/16499/13-ц відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення, у зв`язку із зміною сімейного стану позивача [PERSON] та його безробіттям, без належного підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення неповнолітнього [PERSON] , [INFO] та суперечитиме його інтересам. Водночас, зміна матеріального становища платника аліментів як підстава для зменшення стягуваних аліментів повинна бути істотною в такій мірі, що прямо впливає на спроможність платника сплачувати аліменти в попередньому розмірі, унеможливлює таку сплату тощо. Ці обставини підлягають належному доказуванню. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищевикладене, встановивши всі фактичні обстави справи та дослідивши й оцінивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку про те, що позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану, а тому позов до задоволення не підлягає.

Outcome: dismissed