Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання недостовірною інформацію та спростування такої недостовірної інформації. Поданий позивач обґрунтовує тим, що [INFO] на веб-сайті з посиланням [INFO]/ та [INFO] на персональній сторінці у соціальній мережі Facebook за посиланням: [INFO] було поширено статтю, в тексті якої допущено необґрунтовані, наклепницькі та образливі твердження та звинувачення відносно нього. Власником веб-сайту за цим посиланням та власника доменного імені даного ресурсу, ТОВ «Хостінг Україна» повідомило, що власником запитуваного інформаційного ресурсу є [PERSON] , автором статті є відповідач [PERSON] . В даній статті було поширено інформацію про те, що мер міста Василькова [PERSON] заборгував гроші [PERSON] , а саме із тексту статті під назвою « Мер міста Василькова [PERSON] обдурив рідного кума?»: «Стосується виключно [PERSON] …« Бо [PERSON] взяв в мене гроші, а коли я йому про оце нагадав, сказав мені: «А в тебе письмовий договір є, що я в тебе щось брав». Ось така «порядна людина» мій кум - [PERSON] . На мої телефонні дзвінки [PERSON] не відповідає на смс-повідомлення - також, зустрічі уникає виставляючи замість себе свого секретаря. До мами його їхати не хочу, бо ж ніби мер цілого міста Василькова має вести себе як дорослий чоловік., а не як шахрай чи злодій ... Це так, щоб всім все було зрозуміло про [PERSON] ». Цим самим своїй публікації [PERSON] поширив недостовірну інформацію та звинуватив його у злочинних діях, що насправді не відповідає дійсності. Через те, що публікація була у загальному доступі, ця інформація поширена серед великої кількості осіб, що сприйняли поширену недостовірну інформацію. Відповідно до інформації з Довідки Серії АА № 0397218, наданої Департамен6том Інформаційних технологій МВС України свідчить, станом на 15.03.2018 року позивач до кримінальної відповідальності не притягувався, не знятої та не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Слід звернути увагу на компрометуючий характер такої інформації, образливу та зухвалу манеру її викладення, вона є некоректною Вказана інформація, поширена відповідачами є недостовірною, її поширення ганьбить честь, гідність,ділову репутацію позивача, окрім того, завдає йому моральної шкоди та є негативною. Однак, він не заявляє про стягнення моральної шкоди. Поширена відповідачем негативна інформація відносно позивача не є оціночними судженнями, оскільки стосується конкретних подій, конкретної особи та подана як установлений факт та є фактичним твердженням про вчинення позивачем злочинних дій. Опублікований сюжет своїм змістом та коментарями спровокував ненависть, агресію та погрози відносно позивача з боку глядачів телеканалу, а тому несе пряму загрозу його життю. Поширена відповідачем інформація відносно позивача є неправдивою та такою, що висловлена у принизливій формі, тому підлягає спростуванню. Просить позов задовольнити та зобов`язати відповідачів спростувати недостовірну інформацію відносно нього у спосіб її поширення під заголовком «Спростування». В судовому засіданні представник позивача заявлений позов представник позивача заявлені вимоги змінила та просила визнати поширені відповідачем інформацію недостовірною та спростувати її у спосіб її поширення, зобов`язавши [PERSON] шляхом публікації на персональній сторінці у соціальній мережі Facebook за посиланням: [INFO] резолютивну частину рішення суду без будь-яких коментарів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлений про час і місце розгляду справи належним чином. Відзиву на позов не подав. 2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 25.09.2018 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 06.12.2022 року закрито провадження у справі за клопотанням позивача в частині заявленого позову до [PERSON] 14.12.2022 року ухвалено рішення у справі 3. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Суд, заслухавши доводи представника позивача, перевіривши матеріали справи доказами, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. [INFO] на веб-сайті з посиланням [INFO]/ та [INFO] на персональній сторінці у соціальній мережі Facebook за посиланням: [INFO] було поширено статтю, в тексті якої під заголовком « Мер міста Василькова [PERSON] обдурив рідного кума?» зазначено «Стосується виключно [PERSON] …« Бо [PERSON] взяв в мене гроші, а коли я йому про оце нагадав, сказав мені: «А в тебе письмовий договір є, що я в тебе щось брав». Ось така «порядна людина» мій кум - [PERSON] . На мої телефонні дзвінки [PERSON] не відповідає на смс-повідомлення - також, зустрічі уникає виставляючи замість себе свого секретаря. До мами його їхати не хочу, бо ж ніби мер цілого міста Василькова має вести себе як дорослий чоловік., а не як шахрай чи злодій ... Це так, щоб всім все було зрозуміло про [PERSON] ». Власником веб-сайту за цим посиланням та власника доменного імені даного ресурсу, ТОВ «Хостінг Україна» повідомило, що власником запитуваного інформаційного ресурсу є [PERSON] , автором статті є відповідач [PERSON] . Позивач вважає вказану інформацію вважає недостовірною та просить спростувати її, позаяк відповідачем не спростована. Обставини опублікованої недостовірної інформації підтверджуються витягом з персональної сторінки у соціальній мережі Facebook за посиланням: [INFO].На час розгляду справи інформація з персональної сторінки відповідача видалена, хоча [INFO] вона була розміщена, що підтверджується витягом із персональної сторінки відповідача. 4. Оцінка аргументів учасників справи та доводів щодо порушення прав, застосовані норми права. Відповідно до статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Частиною другою статті 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Кожен має право на свободу вираження поглядів у розумінні статті 10 Конвенції, якою передбачено свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Згідно із статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації. За змістом частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Вирішуючи позовні вимоги про захист честі, гідності та ділової репутації необхідним є доведення факту поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено особисті немайнові права позивача. У постанові Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться. Спростованою може бути інформація, яка містить відомості про події та явища (факти), яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). В будь-якому випадку це має бути інформація, істинність якої можливо перевірити, існування таких фактів не залежить від їх суб`єктивного сприйняття чи заперечення через думки і погляди особи. Надавши належну правову оцінку поданим сторонами доказам, суд виходить із того, що позивачем доведено, що поширена відповідачем інформація 06 лютого 2018 року, на його власній сторінці на персональній сторінці у соціальній мережі Facebook за посиланням: [INFO] є твердженнями про факти, а не оціночними судженнями. При цьому така інформація містить конкретні факти й відомості про порушення закону, тобто вона не є власним судженням, а є твердженнями про факти вчинення позивачем конкретних протиправних дій. При цьому, суд акцентує увагу й на тому, що публічний статус позивача та суспільний інтерес щодо нього при виконанні ним посадових обов`язків свідчить про більш ширші межі допустимої критики відносно нього, разом із цим, поширена інформація не пов`язана з виконанням позивачем посадових обов`язків, а тому суд вважає, що поширена [PERSON] відносно [PERSON] інформація, носить стверджувальний характер, має на меті формування негативного образу позивача та вчинення ним діянь, що мають ознаки кримінального правопорушення, завдає шкоди його діловій репутації. Така інформація не є оціночним судженням, оскільки містить конкретну недостовірну інформацію відносно того, що [PERSON] взяв гроші у відповідача, є мером «цілого» м. Василькова, має вести себе як дорослий чоловік, а не як шахрай чи злодій. Тому з цих підстав суд вважає права позивача порушеними, такими, що підлягають судовому захисту. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідач протилежного не довів, тому з наведених підстав позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивач на стягненні судового збору не підлягає. На підставі наведеного та

Outcome: approved