Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-22 00:00:00

[PERSON] від імені якої виступає [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, встановлення факту будівництва житлового будинку під час проживання однією сім`єю, визнання нерухомого майна об`єктом спільної сумісної власності та визнання права власності на спадкове майно . В позові зазначила, що по [ADDRESS] розташоване домоволодіння, яке до 15 квітня 1991 року належало до категорії робітничий двір, в якому з 1983 року проживала мати [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] - голова двору. Останні не перебували в зареєстрованому шлюбі, однак проживали однією сім`єю з 1983 року по день смерті [PERSON] , мали спільну доньку - [PERSON] , [INFO] . 11 березня 1985 року рішенням виконавчого комітету Сторожинецької районної Ради народних депутатів [PERSON] надано дозвіл на будівництво житлового будинку в селі Клинівка (на даний час - с. Панка). У 1989 році, побудований [PERSON] та [PERSON] , житловий будинок за адресою: [ADDRESS] введено в експлуатацію. У 1991 році останні отримали дозвіл на будівництво господарських споруд: літньої кухні та сараю. [INFO] померла [PERSON] , а 24 січня 2021 - [PERSON] . 19 травня 2022 року позивач подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] . Постановою приватного нотаріуса Чернівецького районного нотаріального округу Чернівецької області №39/02-31 від 20 травня 2022 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що нею не подано правовстановлюючих документів на нерухоме майно, яке входить до складу спадщини. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину немає. Разом з тим, після смерті [PERSON] , позивачка дізналась, що вітчим за життя склав заповіт, який посвідчений 19 січня 2012 року державним нотаріусом Сторожинецької державної нотаріальної контори Хоміцькою Н.Г. та зареєстрований у реєстрі за №105 (надалі - Заповіт), відповідно до якого все своє майно (рухоме та нерухоме, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі, все те, що йому належатиме на день його смерті і на що він за законом матиме право) він заповів [PERSON] . З таким розпорядженням вітчима [PERSON] не погоджується, адже житловий будинок по [ADDRESS] будувався за кошти її матері. Натомість [PERSON] було встановлено II групу інвалідності та в період спільного проживання із [PERSON] він не працював. До того ж в позивачки є обґрунтовані сумніви щодо того, чи, справді, [PERSON] вчиняв такий правочин. Втім, на даний час виникла ситуація, за якої [PERSON] не може реалізувати своє право на спадкування частки нерухомого майна, яке належало її матері та змушена була звернутись до суду із заявою про встановлення факту проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 1983 року по [INFO] , встановлення факту будівництва житлового будинку із господарськими будівлями і спорудами під час їх проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а також позовною заявою про визнання нерухомого майна об`єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] . Зважаючи на викладене, позивачка вважає, що житловий будинок із господарськими будівлями і спорудами належав її матері та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Письмові документи, які позивачка додала до позовної заяви підтверджують той факт, що [PERSON] в період з 1986 року по 31 серпня 2006 року постійно була працевлаштована. Враховуючи те, що [PERSON] був інвалідом II групи і в період спільного проживання із [PERSON] не працював, то фактично житловий будинок із господарськими спорудами по [ADDRESS] був побудований за зароблені та заощаджені матір`ю позивачки кошти. На підставі вищевикладеного позивачка просить встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] у період із 1983 року по березень 2007 року; встановити факт будівництва житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] під час спільного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу; визнати житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . В судовому засіданні позивачка та представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю, посилаючись на викладені в позові обставини. Відповідач [PERSON] подав на позовну заяву відзив в якому зазначив, рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 25 березня 2022 року по справі № 723/4488/21, яке набрало законної сили 05 травня 2022 року, визнано за ним [PERSON] право власності на спадкове майно, що складається з житлового будинку з надвірними спорудами за адресою [ADDRESS] . За таких обставин позов є безпідставним та не підлягає задоволенню. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 25 березня 2022 року по справі № 723/4488/21, яке набрало законної сили 05 травня 2022 року, визнано за [PERSON] право власності на спадкове майно, що складається з житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] брала участь у вказаній судовій справі як відповідач. Вказане судове рішення, яке набрало законної сили, має преюдиційне значення для суду при вирішенні цієї справи. Згаданим судовим рішенням встановлені наступні обставини, які в силу згаданих норм процесуального права не підлягають повторному доказуванню: [PERSON] набув вказане домоволодіння в особисту власність за фактом його будівництва відповідно до будівельного паспорта (абзац 9 сторінки 4 судового рішення);' Судом встановлено, що належних та допустимих доказів того, що спірний житловий будинок був збудований спільними зусиллями матері відповідача [PERSON] та [PERSON] , які не перебували у зареєстрованому шлюбі, відповідачем не надано, як і не доведений сам факт їх перебування у фактичних шлюбних відносинах, ведення спільного господарства, побуту та бюджету (абзац 1 сторінки 5 судового рішення). Крім того, діюче на час будівництва будинку законодавство не передбачало виникнення права спільної сумісної власності на житловий будинок у осіб, які живуть однією сім`єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, інститут спільного проживання осіб як чоловіка і жінки було введено в національне законодавство СК України, який набрав чинності одночасно з набранням чинності ЦК України (абзац 2 сторінки 5 судового рішення). Таким чином, вказаним судовим рішенням встановлено, що [PERSON] був одноосібним власником спірного домоволодіння. З огляду на викладене, доводи позивача спростовуються рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 25 березня 2022 року по справі № 723/4488/21, яке набрало законної сили. Крім того, згідно записів в технічному паспорті (характеристика будівель і споруд) житловий будинок з надвірними спорудами були побудовані в 1973-1989 роках. Як вже встановлено судовим рішенням у справі № 723/4488/21, діюче на час будівництва будинку законодавство не передбачало виникнення права спільної сумісної власності на житловий будинок у осіб, які живуть однією сім`єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, інститут спільного проживання осіб як чоловіка і жінки було введено в національне законодавство СК України, який набрав чинності одночасно з набранням чинності ЦК України. Кодекс про шлюб та сім`ю Української РСР, який діяв до 01 січня 2004 року, таких подожень не містив. Закон України «Про власність» був введений в дію 15 квітня 1991 року, тобто вже після будівництва домоволодіння, а тому не має зворотньої сили і не регулює спірні правовідносини. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сімї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин . Наявні у справі докази не стверджують проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого був збудований спірний будинок, як і будівництво спірного будинку за спільні кошти цих осіб. Спірний будинок в [ADDRESS] був збудований до 2004 року, тобто норми Сімейного кодексу України, який набрав чинності 01 січня 2004 року, в даному випадку не підлягають застосуванню. Зазначені свідками обставини і зміст їх показань стосується в основному їх загальних суб`єктивних тверджень про певні відносини [PERSON] та [PERSON] , що не є достатнім для визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у розумінні статті 74 СК України. Факт проживання жінки та чоловіка за однією адресою не є ні головною, ні обов`язковою ознакою наявності фактичного шлюбу, оскільки це не свідчить про усталеність відносин, що притаманні подружжю. Необхідно на підставі належних та допустимих доказів встановити факт ведення спільного побуту і наявність взаємних прав та обов`язків, що є обов`язковим для встановлення факту цроживання однією сім`єю. Сімейних фотокарток та документальних доказів, які б підтвердили факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] , матеріали справи не містять. Інших доказів їх проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу матеріали справи не містять, а факт народження дитини не є безумовною підставою для ствердження, що їх мати та батько проживали однією сім`єю. А тому вважає , що в позові слід відмовити.Просить скасувати заходи забезпечення позову . Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, виходячи із встановлених обставин справи та відповідних їм правовідносин суд вважає необхідним позов задовольнити частково з наступних підстав. В судовому засіданні судом встановлено, що по [ADDRESS] розташоване домоволодіння, яке до 15 квітня 1991 року належало до категорії робітничий двір. в якому [PERSON] був головою двору. З 1983 року там проживала [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] не перебували в зареєстрованому шлюбі однак мали спільну доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується(витягами з погосподарських книг, копією свідоцтва про народження [PERSON] 11 березня 1985 року рішенням виконавчого комітету Сторожинецької районної Ради народних депутатів [PERSON] надано дозвіл на будівництво житлового будинку в селі Клинівка (на даний час - с. Панка). У 1989 році, побудований житловий будинок за адресою: [ADDRESS] введено в експлуатацію.У 1991 році останні отримали дозвіл на будівництво господарських споруд: літньої кухні та сараю. [INFO] померла [PERSON] , а 24 січня 2021 - [PERSON] . 19 травня 2022 року позивач подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] . Постановою приватного нотаріуса Чернівецького районного нотаріального округу Чернівецької області №39/02-31 від 20 травня 2022 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що нею не подано правовстановлюючих документів на нерухоме майно, яке входить до складу спадщини. [PERSON] , за життя склав заповіт, який посвідчений 19 січня 2012 року державним нотаріусом Сторожинецької державної нотаріальної контори Хоміцькою Н.Г. та зареєстрований у реєстрі за №105 , відповідно до якого все своє майно (рухоме та нерухоме, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі, все те, що йому належатиме на день його смерті і на що він за законом матиме право) заповів [PERSON] . [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] з 1983 року по 02 березня 2007 року. Протягом цього часу [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Зазначене підтверджується довідкою, виданою старостою с. Панка від 06 червня 2022 року та витягами з погосподарських книг 1983-1985 рр., 1986-1990рр., 1991-1995 рр., 1996- 2000 рр., 2001 -2005 рр., 2006-2010 рр. У відповідності до Постанови Ради народних комісарів СРСР від 26 січня 1934 року №185 «Про первинний облік у сільських радах» була введена по господарська книга, як документ обліку та первинної документації для сільських рад. Відповідно до пункту 6 Постанови Ради народних комісарів СРСР від 26 січня 1934 року №185 «Про первинний облік у сільських радах» затверджені на основі цієї Постанови форми первинного обліку є офіційними документами сільських рад і повинні вестися в суворій відповідності з інструкціями Центрального управління народно-господарського обліку Держплану Союзу РСР. Згідно ст. 11 Закону Української РСР від 19 липня 1968 року «Про селищні, сільські ради народних депутатів» обов`язок по веденню погосподарських книг був покладений на селищні та сільські ради народних депутатів. Отже, книги погосподарського обліку були основним обліковим документом, який підтверджував факт спільного проживання осіб та спільного ведення ними господарства. Факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] без реєстрації шлюбу також підтверджується копією свідоцтва про народження їх спільної доньки - [PERSON] , [INFO] ( яка померла у 2010 році). У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення Фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Факти, що мають юридичне значення, встановлюються в судовому порядку, коли ці факти безпосередньо породжують юридичні наслідки для заявника: право на спадщину: право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, одержання компенсації тощо. Так, під час спільного проживання за адресою: [ADDRESS] останніми був збудований житловий будинок та господарські споруди (літня кухня та сарай). Вказане підтверджується копією будівельного паспорту, виданою на адвокатський запит Сторожинецькою міською радою Чернівецького району Чернівецької області 08 червня 2022 року. Додані до позовної заяви документи, а саме: архівна довідка, видана Архівним відділом №5 Чернівецької РДА від 13 червня 2022 року, довідка Сторожинецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №1 від 14 червня 2022 року, довідка Панківського НВК від 13 червня 2022 року, підтверджують той факт, що [PERSON] в період з 1986 року по 31 серпня 2006 року постійно була працевлаштована. Той факт, що [PERSON] було встановлено інвалідність II групи підтверджується виписками з погосподарських книг 1986-2010 р.р. Враховуючи те, що [PERSON] був інвалідом II групи і в період спільного проживання із [PERSON] не працював, то фактично житловий будинок із господарськими спорудами по [ADDRESS] був побудований за кошти обох членів господарства, тобто [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] будучи допитана в якості свідка надала покази суду, що її мати [PERSON] будувала будинок разом з [PERSON] в с.Панка за свої власні кошти та за кошти, які дав її батько в рахунок розподілу майна при розлученні з її матір`ю. [PERSON] був інвалідом з моменту спільного проживання та ще й до того зловживав спиртним. Її мати [PERSON] утримувала велику рогату худобу, яку продавала і за ці кошти будувалась. З [PERSON] мати почала проживати з 1983 року. План на будівництво брала її мати у березні 1985 року. Там був старий однокімнатний будинок. Вона малою ще там проживала. А потім пам`ятає як будувався будинок і після завершення будівництва вони всі в ньому проживали. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надав покази суду, що він є батьком позивачки. Він одружився з [PERSON] в 1976 році і проживав сім років до 1983 чи 1984 року. Він з нею жив в с.Боянчук Заставнівського району. Після розлучення [PERSON] переїхала проживати в с.Панка Сторожинецького району. Після розлучення будинок залишився йому, а він сплатив бувшій дружині 3000 руб. за частку у будинку. Він приїзжав до дітей в школу. Додому до них не ходив. В школі він бачив і бувшу дружину, яка працювала там прибиральницею. З її слів йому було відомо , що вона будується в с.Панка. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надала покази суду, що [PERSON] вона знала, вона її бувша сусідка. Вона її пам`ятає з тих пір коли [PERSON] почала працювати прибиральницею в школі. Не пам`ятає з якого року остання почала проживати в с.Панка. Вона проживала з чоловіком [PERSON] , але чи був зареєстрований між ними шлюб не знає. По [ADDRESS] є нове будівництво, воно будувалось тоді, коли там проживала [PERSON] . Чоловік [PERSON] був інвалідом, ходив на милицях. Їй не відомо чи він працював, але думає що ні. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надала покази суду, що вона знала [PERSON] , оскільки працювала з останньою в санаторії, це було десь приблизно з 1998 року, а може й раніше. Вона ще й жила по сусідству з [PERSON] , неподалік від санаторія. [PERSON] проживала з дітьми та чоловіком, мала гарне господарство. Не знає з якого часу вона там проживала. Її чоловік був інвалідом і отримував пенсію по інвалідності, до тогож пив. Вони разом будували будинок, так як разом проживали. Це вона знає як односельчанка і сама [PERSON] їй розповідала про це. По [ADDRESS] Зварич [PERSON] проживала до своєї смерті. Свідок [PERSON] надала покази суду, що [PERSON] знала з тих пір, коли остання приїхала проживати в с.Панка. Вона з нею жила по сусідству. [PERSON] прийшла жити до чоловіка [PERSON] . Чи реєстрували вони свій шлюб вона не знає, але проживали однією сім`єю і мали спільну дитину. Коли туди прийшла проживати [PERSON] то там був маленький будиночок, а потім побудували разом хороший будинок. У неї були гроші, але звідки не знає. На момент проживання з [PERSON] був інвалідом і ніде не працював. [PERSON] проживала до своєї смерті в тому будинку, що будувала в с.Панка. Конечний [PERSON] є племінником [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні надав покази суду, що [PERSON] знав. Вона проживала в с.Панка з [PERSON] і трьома дітьми. Вона працювала в школі та санаторії техпрацівником. [PERSON] був інвалідом і здається ніде не працював. Вони утримували велику рогату худобу. Він пам`ятає, що вони разом будувались. [PERSON] жила в тому будинку до своєї смерті. Згідно з роз`ясненнями, що містяться в пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім`єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про власність», відповідних норм Цивільного кодексу Української РСР 1963 року та з урахуванням пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності». Відповідно до ч.І ст.17 Закону України «Про власність», який був чинний на час існування правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі. Положення ст.17 Закону України «Про власність» (щодо створення спільної сумісної власності членів сім`ї, які вели будівництво, якщо між ними не існувало іншої домовленості), стосується правовідносин, що виникли після набрання чинності цим законом або продовжувались після прийняття цього Закону в межах часу його дії. За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 29 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (стаття 16 Закону «Про власність», стаття 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (пункт 1 стаття 17, стаття 18, пункт 2 стаття 17 Закону України «Про власність»), тощо. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Частиною 2 ст. 112 ЦК УРСР визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 квітня 2019 року по справі №163/754/17 колегія суддів зробила висновок про те, що майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, внаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. В цій постанові ВС також зазначив наступне, «у зв`язку із цим судам під час вирішення спору щодо визнання нерухомого майна об`єктом спільної сумісної власності осіб, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання цих осіб у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане ними внаслідок спільної праці. Тільки в разі встановлення цих фактів положення частини першої статті 17 Закону України «Про власність» вважається правильно застосованим» Вказаний висновок узгоджуються з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року № 6-135цс13 та від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15. З доданих витягів із погосподарських книг вбачається, що в період спільного проживання [PERSON] та [PERSON] змінювалась як загальна так і житлова площа будинку, в якому проживали останні. Так, у витязі з погосподарської книги 1983-1985 р.р. зазначається інформація про житловий будинок 1950 року побудови житловою площею 13 кв.м., який в подальшому [PERSON] та [PERSON] було знесено та розпочато будівництво нового житлового будинку. Згідно витягу з погосподарської книги за 1986-1990 р.р., у 1986 році загальна площа житлового будинку становила 28 кв.м, а у 1987-1990 роках - 85 кв.м., з яких житлова площа - 43 кв.м. У витягах з погосподарської книги за 1991-1995 р.р. та 1996-2000 р.р. загальна площа житлового будинку аналогічна - 85 кв.м., житлова площа - 43 кв.м. Відповідно до витягу з погосподарської книги 2001-2005 р.р. загальна площа житлового будинку у 2001-2002 р.р. становила 80 кв.м., житлова площа - 60 кв.м., а у 2003-2005 р.р. загальна площа - 85 кв.м., житлова - 60 кв.м. У витязі з погосподарської книги 2006-2010 р.р. зазначається, що у 2006 та 2007 роках загальна площа житлового будинку становила 80 кв.м., а житлова площа - 60 кв.м. Отже, з метою поліпшення умов проживання [PERSON] та [PERSON] в період з 1983 року по 2006 рік здійснювали перебудову житлового будинку. Остання реконструкція була здійснена у 2006 році. Визначення терміну «реконструкція» надано в Законі України «Про комплексну реконструкцію кварталів (мікрорайонів) застарілого житлового фонду». Відповідно до ст.1 цього Закону реконструкція жилого будинку - перебудова жилого будинку з метою поліпшення умов проживання, експлуатації, зміни кількості жилих квартир, загальної та жилої площі тощо, пов`язана із зміною геометричних розмірів, функціонального призначення, заміною окремих конструкцій, їх елементів, основних техніко-економічних показників. Відповідно до ч.1 ст.332 ПК України переробкою є використання однієї речі (матеріалу), в результаті чого створюється нова річ. За таких умов у разі проведення реконструкції, реставрації або капітального ремонту об`єкта нерухомого майна утворюється нова річ. Як зазначалось вище [PERSON] працювала та отримувала заробітну плату, [PERSON] був інвалідом та отримував пенсію. В господарстві вони утримували велику рогату худобу, від якої мали дохід. Інших працюючих осіб , які би проживали в спірному господарстві та вкладували би свої кошти для будівництва та реконструкції будівель по [ADDRESS] не встановлено. Виходячи з вищенаведеного, можна зробити висновок, що житловий будинок загальною площею 80 кв.м. та жиловою площею 60 кв.м. разом із господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] , відповідно до положень ст.17 Закону України «Про власність» був придбаний внаслідок спільної праці [PERSON] та [PERSON] і належав їм на праві спільної сумісної власності. Відповідно до статей 16-18 Закону України «Про власність», статті 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, який був чинним до 1 січня 2004 року, спільною сумісною власністю визнавалось майно, нажите подружжям за час шлюбу (майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім`ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю). В інших випадках спільна власність громадян визнавалася частковою. Якщо розмір часток у такій власності не було визначено й учасники спільної власності в разі придбання майна не виходили з рівності їхніх часток, розмір частки кожного з них визначався ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності [INFO] Зварич [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина за законом, яка складається з Ѕ житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] .. Спадкоємці за законом першої черги майна, що залишилося після смерті [PERSON] були її діти донька [PERSON] , син [PERSON] та донька [PERSON] . Донька [PERSON] звернулась до нотаріуса про прийняття спадщини і їй відмовлено із-за відсутності правовстановлюючих документів на нерухомість. Син [PERSON] спадщину після смерті матері не приймав і не звертався до нотаріуса про прийняття спадщини. Донька [PERSON] була інвалідом, залишалась проживати після смерті [PERSON] у господарстві по [ADDRESS] та користувалась майном, яке належало померлій. Отже фактично спадщину прийняла. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною 1 ст.1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину. Згідно зі ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 р. № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право,оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. (Таку правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 24 січня 2020 року у справі №910/10987/18.). Виходячи із змісту зазначених норм права, враховуючи обставини прийняття спадщини, [PERSON] та [PERSON] після смерті спадкодавця [PERSON] набули право власності на житловий будинок з по господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] , з моменту відкриття спадщини у частках по ј кожна. [INFO] Вітрюк [PERSON] померла. Спадкоємцем першої черги за законом її майна , яке, належало [PERSON] на день її смерті і на що вона за законом мала право був її батько [PERSON] . [PERSON] після смерті доньки [PERSON] спадщину яка належала їй на день її смерті прийняв, оскільки залишався проживати в будинку [ADDRESS] і користувався цим будинком з по господарськими спорудами до дня своєї смерті [INFO] . На підставі вищенаведеного суд дійшов висновку про часткове задоволення позову [PERSON] . Приймаючи до уваги те, що позовні вимоги [PERSON] задоволені частково суд стягує на її користь з відповідача [PERSON] половину сплачених судових витрат в сумі 1488 гр.

Outcome: partial