Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-08 00:00:00

Представник позивачки звернувся до суду з вище вказаним позовом , в обґрунтування якого посилався на те, що 15 грудня 1993 року на підставі заяви [PERSON] органом приватизації передано у спільну сумісну власність відповідачів квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В подальшому, на підставі вищевказаного розпорядження відповідачам видано свідоцтво про право власності на згадану квартиру. Починаючи із 1992 року позивачка [PERSON] проживала за вищевказаною адресою разом із відповідачами без реєстрації та відповідно проживала на момент приватизації спірної квартири. Відповідачі є членами сім`ї позивача, зокрема відповідачка [PERSON] є донькою позивачки. Стверджує, що факт проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] у період з 1992 року по 2009 рік без реєстрації підтверджується актом №307 . Оскільки на момент приватизації спірної квартири позивачка проживала разом із відповідачами по [ADDRESS] і відповідно згоди на приватизацію житла за відповідачами не надавала, позивач вважає, що вказане розпорядження і свідоцтво про право власності є незаконними, так як вони видані без врахування її інтересів, як законного мешканця вказаної квартири. На підставі вищевикладеного , просить суд визнати незаконним та скасувати розпорядження органу приватизації №5865 від 15.12.1993 року про передачу квартири [ADDRESS] у спільну часткову власність; визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на житло, видане 15.12.1993 року, яким посвідчено право спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . Від відповідача ( представника ЧМР ) до суду надійшла заява про слухання справи без її участі. Вирішенння по суті спору залишила на розсуд суду. ( а.с. 25). Від відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до суду надійшли заяви про визнання позовних вимог [PERSON] . Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі\~статтею 345 ЦК України\~фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»\~приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. За змістом ч. 2\~ст. 8 вказаного Закону\~, передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Така ж вимога зазначена в п. 5 Положення про порядок передачі квартир у власність громадян, яке було дійсним на час спірної приватизації, затвердженого\~наказом № 56 від 15.09.1992 Державного комітету України по житлово-комунальному господарству, передача займаних квартир здійснюється у приватну та у спільну (сумісну або часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири. Згідно з п. 20 вказаного Положення, при оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сім`ї та займані приміщення . У відповідності до п. 21 вказаного Положення, у довідці вказуються члени сім`ї наймача, які прописані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло. Наслідком порушення вимог частини другої\~статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»\~є визнання приватизації недійсною. З матеріалів справи вбачається, що розпорядженням органу приватизації від 15.12.1993 року задоволено заяву [PERSON] про передачу у спільну сумісну власність квартири [ADDRESS] та на підставі вказаного розпорядження відповідачам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 15.12.1993 року Управлінням по комунальній власності Чернівецького міськвиконкому видано свідоцтво про право власності (а.с. 9- 10). Отже, на момент прийняття оскаржуваного рішення про приватизацію та видачі свідоцтва про право власності на згадану квартиру у органу приватизації були відсутні підстави вважати, що таке рішення може вплинути на права інших осіб, зокрема позивача. За змістом\~ст. 29 ЦК України\~місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені\~ст. 64 ЖК України\~права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право й у разі тимчасової відсутності. У відповідності до правових висновків, сформованих Верховним судом у постанові від 14 серпня 2019 року у справі №489/2492/18 та Верховним судом України від 30 січня 2013 року у справі\~\~ №6-125цс12 помилковим є ототожнення права осіб на приватизацію з фактом їх реєстрації у спірній квартирі, яка здійснюється на підставі\~Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», а не з їх правом на житло та фактом проживання у квартирі. Відповідно до Акту комісії ТОВ « Єврокомунбуд» , [PERSON] проживала без реєстрації у спірній квартирі з 1992 року. ( а.с. 14). Отже, за наслідками розгляду даного спору на підставі наявних у справі доказів судом встановлено, що процедура приватизації відповідачами спірної квартири була порушена , оскільки позивачка мала право участі у спірній приватизації, у зв`язку з чим , позовні вимоги підлягають задоволенню. Статтею 19 Конституції України\~передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Відповідно до\~ст. 55 Конституції України\~кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно з ч. 1\~ст. 21 ЦК України\~суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. На підставі\~\~вище викладеного\~\~та\~\~

Outcome: approved