Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-11 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Возьний Я.В. в інтересах [PERSON] звернувся до суду із позовом про визнання батьківства та стягнення аліментів. В обґрунтування позову посилається на те, що з відповідачем [PERSON] позивач проживала однією сім`єю без державної реєстрації шлюбу з 2012 року в м. Тернопіль на орендованій квартирі. Позивач народила сина [PERSON] 25.12.2013 [INFO] , після чого вони почали проживати в батька відповідача [PERSON] . З 2014 року проживали в с. Довжанка Тернопільського району в матері відповідача [PERSON] 1979 року народження, де позивач народила дочку [PERSON] 21.06.2015 [INFO] . Діти зареєстровані по батькові відповідача « [PERSON] та [PERSON] », що додатково підтверджує факт наявності кровної спорідненості, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень був проведений в порядку, передбаченому ст. 135 Сімейного кодексу України. Після народження дітей відповідач постійно спілкувався з ними та проводив час, цікавився їх особистим життям, брав участь у вихованні, надавав матеріальну допомогу. Відповідач є їх батьком, однак він відмовився подати в органи реєстрації актів цивільного стану заяву про реєстрацію батьківства. З 2018 року позивач не спілкується з відповідачем та не підтримує сімейних відносин, і вона змушена саме без жодних умов для існування без родичів, без роботи, без житла, забезпечувати двох дітей. Ухвалою судді від 08.11.2021 року відкрито провадження у цивільній справі та прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] про визнання батьківства та стягнення аліментів. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 14 січня 2022 року ухвалою суду залучено Тернопільський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (місто Тернопіль, вул. Грушевського,8, 46021) до участі у справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача. 03 червня 2022 року ухвалою суду призначено судову молекулярно-генетичну експертизу в цивільній справі Проведення експертизи доручено експертам Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України (21021, м.Вінниця, вул. Василя Порика, 8). 31 жовтня 2022 року ухвалою суду провадження в справі поновлено. В судових засіданнях 14.04.2022 року, 29.04.2022 року позивач [PERSON] , представник позивача адвокат Возьний Я.В. підтримали позовні вимоги з підстав наведених у позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, і не повідомив суд про причину своєї неявки, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду за місцем його реєстрації, що підтверджується документально. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Представник третьої особи Тернопільського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за відсутності представника третьої особи. Суд, заслухавши показання позивача [PERSON] , допитаної в якості свідка, показання свідка [PERSON] , дослідивши письмові докази в справі, прийшов до наступного. [PERSON] народився [INFO] , про що 22 січня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис за №150. (а.с.6,9). [PERSON] народилася [INFO] , про що 12 листопада 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис за №2615. (а.с.7,10). Як встановлено, відомості про батька записані на підставі заяви матері, згідно з ч.1 ст.135 СК України. Як слідує із довідки Підгородянської сільської ради Тернопільського району від 28.10.2021 року №37, [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . (а.с.27). Згідно довідки Підгородянської сільської ради Тернопільського району від 30.09.2021 року №33, [PERSON] , [INFO] проживала в [ADDRESS] з 2012 року без реєстрації місця проживання, а з 2017 року по 23.06.2020 року була зареєстрована та проживала разом з дітьми [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та з [PERSON] , [INFO] однією сім`єю за вказаною адресою. (а.с.34). Як вбачається із фототаблиць, на них зафіксовано, як позивач та відповідач проводять спільне дозвілля та відпочинок разом з дітьми. (а.с.14-19). Обставини спільного проживання сторін однією сім`єю доводяться також показаннями позивача [PERSON] , допитаної в якості свідка, а також показаннями свідка [PERSON] . Так, допитана в якості свідка 29.04.2022 року позивач [PERSON] показала, що з відповідачем [PERSON] вона проживала однією сім`єю без державної реєстрації шлюбу з 2012 року в м. Тернопіль на орендованій квартирі. Після народження сина [PERSON] 25.12.2013 [INFO] , вони почали проживати в батька відповідача [PERSON] . З 2014 року проживали в с. Довжанка Тернопільського району в матері відповідача [PERSON] , де позивач народила дочку [PERSON] 21.06.2015 [INFO] . Після народження дітей вони разом проживали як одна сім`я, відповідач постійно спілкувався з ними та проводив час, цікавився їх особистим життям, брав участь у вихованні, надавав матеріальну допомогу. Проте останній відмовився подати в органи реєстрації актів цивільного стану заяву про реєстрацію батьківства. З 2018 року вона не спілкується з відповідачем та не підтримує сімейних відносин, і змушена саме без жодних умов для існування без родичів, без роботи, без житла, забезпечувати двох дітей. Свідок [PERSON] повністю підтвердила показання [PERSON] , зокрема, щодо обставин спільного проживання сторін однією сім`єю з 2012 року до 2017 року. Пояснила, що вона часто навідувала їх, допомагала з ремонтом. Діти [PERSON] і [PERSON] є їхніми спільними дітьми. Сторони жили в складних матеріальних умовах. Відповідач [PERSON] зловживав алкогольними напоями. Судом, з метою з`ясування обставин у справі, ухвалою від 03 червня 2022 року, призначалась судова молекулярно-генетична експертиза, на вирішення якої було поставлено запитання: Чи являється [PERSON] , біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] ? Чи являється [PERSON] , біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] ? Проведення експертизи доручено експертам Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України (21021, м.Вінниця, вул. Василя Порика, 8). 25 жовтня 2022 року до Гусятинського районного суду Тернопільської області з Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України надійшло повідомлення про неможливість проведення експертизи та повернуто матеріали цивільної справи №596/1421/21. Як слідує із повідомлення, сторони повторно не з`явились для відбору експериментальних зразків. (а.с.151,152-153). Так, статтею 109 ЦПК України передбачено, що у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Як встановлено, судова молекулярно-генетична експертиза не була проведена, зокрема, і через ухилення відповідача від участі в експертизі. Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права, зауважив, що «на сьогодні ДНК тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (Kalacheva v Russia, №3451/05 від 07.05.209 року). Згідно роз`яснень Верховного Суду України, викладених в постанові № 3 від 15.05.2006 "Про застосування окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст.212 ЦПК України, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. У разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд відповідно до ст.146 ЦПК України може визнати факт, для з`ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза). Згідно ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу.Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. За змістом ст.121 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі № 373/2257/18 (провадження № 61-15136св20), від 16 травня 2018 року в справі № 591/6441/14-ц. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків. Суд дослідивши та оцінивши докази встановив, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у шлюбних стосунках та проживали без реєстрації шлюбу, як чоловік та дружина з 2012 до 2018 року, зокрема, проживали в одному жилому приміщенні, спільно харчувалися, вели спільний бюджет та взаємно піклувалися про сина [PERSON] та доньку [PERSON] , а також спільно їх виховували. Відомості про батька дітей було записано на підставі ч.1 ст.135 СК України, тобто за вказівкою матері. За таких обставин, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог щодо визнання батьківства. Слід [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , громадянина України, визнати батьком [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до п.п. 1.7, 2.13, 2.13.1, 2.16, 2.16.4 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 96/5 від 12.01.2011, зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису, за винятком випадків, встановлених у пункті 2.28 розділу II цих Правил. Зміни, доповнення, виправлення вносяться в паперові носії актових записів цивільного стану та одночасно до Державного реєстру актів цивільного стану громадян. На підставі рішення суду про визнання батьківства в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Отже, рішення суду про визнання батьківства з дня набрання таким рішенням законної сили підлягає виконанню шляхом внесення змін у відомості про батька дитини в актовому записі про народження дитини відділом державної реєстрації актів цивільного стану. Враховуючи вказане, суд на підставі ч. 7 ст. 265 ЦПК України в судовому рішенні одночасно вказує і порядок виконання рішення суду. Відтак, Тернопільському міськрайонному відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) внести зміни до актового запису про народження [PERSON] № 150 від 22 січня 2014 року народження, включивши відомості про батька дитини: [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , громадянина України. Також внести зміни до актового запису про народження [PERSON] № 2615 від 12 листопада 2015 року народження, включивши відомості про батька дитини: [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , громадянина України. На підставі викладеного, позов про визнання батьківства підлягає до задоволення. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів, суд приходить до наступного. Як вбачається із змісту пояснень позивача, відповідач [PERSON] не надає позивачу матеріальної допомоги на утримання дітей. Син Радомир та дочка [PERSON] проживають з матір`ю [PERSON] в [ADDRESS] . Добровільно питання утримання неповнолітніх дітей сторонами не врегульовано . Судом також встановлено, що починаючи з 29.09.2021 року і по теперішній час між позивачем та відповідачем не досягнуто домовленості щодо способів виконання обов`язку утримувати дітей. За змістом ч.2 ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України обов`язок щодо утримання дитини покладений на обох батьків. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;3 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною другою зазначеної статті визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.2 ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність, за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача на утримання сина [PERSON] , [INFO] , визначені у твердій грошовій сумі у розмірі 1300 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 вересня 2021 року та до досягнення дитиною повноліття; на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , визначені у твердій грошовій сумі у розмірі 1300 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 вересня 2021 року та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищезазначеного суд рахує за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] сплачений нею судовий збір в сумі 908 грн.. Стягнути з [PERSON] в дохід держави (одержувач: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106; код отримувача за ЄДРПОУ 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA908999980313111256000026001; код класифікації доходів бюджету: 22030106) судовий збір в розмірі 908 гривень.

Outcome: approved