Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-22 00:00:00

02 березня 2022 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: виконавчий комітет Вільховатської сільської ради Полтавської області як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав. В позовній заяві позивач зазначає, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від спільного життя у шлюбі з відповідачем має неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. З січня 2014 року відповідач припинив будь-які стосунки з позивачем та неповнолітнім сином, не виконував своїх батьківських обов`язків, не цікавився розвитком, станом здоров`я сина, не дбав про його інтереси. Таким чином, позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 21 березня 2022 року провадження по даній справі відкрито за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 31 травня 2022 року замінено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - орган опіки та піклування Вільховатської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області на орган опіки та піклування Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 18 жовтня 2022 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача, адвокат Шевцова Л. В., в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та її представника, позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду шляхом публікації оголошення на офіційному вебсайті судової влади України та СМС повідомленнями. Відповідач причини неявки не повідомив, до суду із заявою про відкладення розгляду справи не звертався. Представник третьої особи, органу опіки та піклування Кобеляцької міської ради Полтавського району, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив. В установлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надав, тому відповідно до частини 8 статті 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, на підставі частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Частиною 1 статті 280 ЦПК України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу без участі сторін на підставі наявних доказів у справі. Дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що батьком [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] (а. с. 9). Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 08 травня 2014 року позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задоволено. Розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 24 квітня 2010 року у Вільховатській сільській раді Кобеляцького району Полтавської області (а. с. 11-13). 24 березня 2016 року [PERSON] змінила ім`я на [PERSON] (а. с. 10). Відповідно до довідки про реєстрацію на тимчасове місце проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстрована на тимчасове місце проживання за адресою: [ADDRESS] (а. с. 19-20). Відповідно до свідоцтва про реєстрацію тимчасового місця проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а. с. 23-24). Судом також встановлено, що позивач працює майстром манікюру в м. Краків, Республіка Польща на підставі трудового договору (а. с. 43-51). Згідно з повідомленням щодо права власності на нерухоме майно [PERSON] на підставі договору про встановлення роздільної власності на приміщення, договору про передачу права власності та акту про встановлення іпотеки має право на 1/2 частину квартири [ADDRESS] (а. с. 25-42). Відповідно до довідки, виданої початковою школою № 156 ім. Отця- [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , є учнем 5-А класу початкової школи № 156 ім. Отця- [PERSON] в 2021/2022 році. Вказаний учень відвідує початкову школу № 156 в Кракові з 01.09.2017 року (а. с. 52-54). Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно принципу 2 «Декларації прав дитини» від 20.11.1959 року, ст. 27 Конвенції ООН від 20.11.1989 року «Про права дитини» (ратифікованою Україною 27.02.1991 року) та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки тривалий час не спілкується з дитиною, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не створює умов для життя і навчання та підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до сина, які є свідомими та навмисними, оскільки обставини, які б свідчили про об`єктивну неможливість виконання своїх батьківських обов`язків, в суді не встановлені. Таким чином, суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав відповідатиме інтересам дитини. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження понесення витрат на правову допомогу, а тому із відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі сплаченого судового збору.

Outcome: approved