Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-19 00:00:00

21 лютого 2022 року [PERSON] звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом в якому просив суд: визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частини квартири [ADDRESS] , що залишилась після смерті [INFO] матері [PERSON] . Обґрунтовуючи підстави звернення до суду, позивач посилається на наступне, що [INFO] померла рідна мати позивача - [PERSON] . Після смерті якої відкрилась спадщина на 1/3 частини квартири [ADDRESS] . Будучи єдиним спадкоємцем першої черги за законом, [PERSON] у встановлений законом термін звернувся до Другої Кам`янець - Подільської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері, однак, отримав відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа на спадкове майно. Також, позивач зазначає, що він та його мати з 1978 року були зареєстровані та проживали за адресою: [ADDRESS] , а з 2007 року у вказаній квартирі була зареєстрована [PERSON] . Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 07 вересня 2007 року задоволено заяву [PERSON] про визнання особи недієздатною та призначення опікуна. Визнано недієздатною [PERSON] , [INFO] та призначено їй опікуна - [PERSON] 14 червня 2012 року [PERSON] звернулась до органу опіки та піклування Дніпровської РДА в м. Києві з заявою про надання дозволу на приватизацію 1/3 частини квартири [ADDRESS] за [PERSON] . Розпорядженням Дніпровської РДА в м. Києві від 06 липня 2012 року №291 було надано дозвіл на вказану приватизацію.17 липня 2012 року Дніпровською районною у м. Києві державною адміністрацією, згідно з розпорядженням №75-1006 від 17.07.2012 року, було видано свідоцтво про право власності, яким посвідчено, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , дійсно належить на праві приватної, спільної сумісної власності [PERSON] та членам її сім`ї [PERSON] , [PERSON] в рівних долях. 17 вересня 2015 року [PERSON] (дарувальником) та [PERSON] (обдарованою) укладено договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Літвіновою Т. В., за реєстровим № 185, предметом якого була 1/3 частка права власності на квартиру [ADDRESS] . Надалі, 21 вересня 2015 року [PERSON] подарувала [PERSON] 1/3 частки квартири [ADDRESS] . [PERSON] померла [INFO] . Згідно із довідкою від 27 липня 2016 року №224, виданого Комунальним психіатричним закладом Мілівецький психоневрологічний інтернат, на день своєї смерті, [PERSON] проживала і була зареєстрована в м. Мілівці, Мілівецький психоневрологічний інтернат, Кам`янець Подільського району Хмельницької області, куди поступила на повне державне забезпечення 28 травня 2008 року. Рінням Дніпровського районного суду міста Києва №4620/16-ц від 11 листопада 2016 року задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання шлюбу недійсним внаслідок його фіктивності. Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 15 листопада 2017 року ухвалено: застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, а саме договору дарування 1/3 частини квартири [ADDRESS] укладеного між [PERSON] та [PERSON] , [INFO] . Посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновою Т.В.; скасовано реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] (номер запису про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - на 1/3 частину квартири [ADDRESS] ) проведену на підставі договору дарування квартири від 17.09.2015 року; скасовано реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] (номер запису про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 7405512) проведену на підставі спірного договору дарування квартири від 21.09.2015 року. Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 20 березня 2019 року, встановлена нікчемність договору дарування 1/3 частини квартири [ADDRESS] , укладеного 17 вересня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновою Тетяною Віталіївною та зареєстрованого в реєстрі за № 185; скасовано рішення від 17 вересня 2015 року, індексний № 24509692 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Літвінової Тетяни Віталіївни про державну реєстрацію права приватної власності [PERSON] на 1/3 частини квартири [ADDRESS] ; скасувати запис від 17 вересня 2015 року № 11213253 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про проведену державну реєстрацію права власності [PERSON] на 1/3 частини квартири [ADDRESS] . Постановою Київського апеляційного суду від 04 грудня 2019 року, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 березня 2019 року скасовано в частині встановлення договору дарування нікчемним. В частині встановлення договору дарування 1/3 частини квартири [ADDRESS] в м. києві, укладеного 17 вересня 20105 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом київського міського нотаріального округу Літвіновою Тетяною Віталіївною та зареєстрованого в реєстрі за № 185 нікчемним провадження у справі в цій частині закрито. За встановленими у судових рішень обставин, позивач є єдиним спадкоємцем на 1/3 частини квартири [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , однак, оскільки у позивача відсутній правовстановлюючий документ на квартиру, він позбавлений можливості отримати свідоцтво на спадкове майно, у зв`язку з чим вимушений звернутись з даним позовом до суду. 20 квітня 2022 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження за правилами загального позовного провадження. Звільнено позивача [PERSON] від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви. Ухвалою від 08 серпня 2022 року витребувано від Другої Кам`янець-Подільської державної нотаріальної контори належним чином засвідчену копію спадкової справи щодо майна померлої [INFO] [PERSON] , №254/2016 та підготовче провадження у справі закрито. 07 грудня 2022 року на адресу Дніпровського районного суду міста Києва надійшли витребувані судом матеріали. Позивач в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи без участі позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити. Представник відповідача - Київської міської ради, в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого, просить розгляд справи проводити за відсутністю відповідача та ухвалити рішення згідно чинного законодавства. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 15 листопада 2017 року у справі №755/8167/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про застосування наслідків недійсних правочинів та відшкодування моральної шкоди. Судом присуджено: застосвати наслідки недійсності нікчемного правочину, а саме договору дарування 1/3 частини квартири [ADDRESS] укладеного між [PERSON] та [PERSON] , [INFO] . Посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновою Т.В.; скасувати реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] (номер запису про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - на 1/3 частину квартири [ADDRESS] ) проведену на підставі договору дарування квартири від 17.09.2015 року.; скасувати реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] (номер запису про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 7405512) проведену на підставі спірного договору дарування квартири від 21.09.2015 року. Як встановлено у мотивувальній частині рішення суду від 15 листопада 2017 року у справі №755/8167/17: «Судом встановлено, що позивач [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження яке було видане повторно 18.04.2000 року серії [NUMBER] . З 1978 року позивач проживав з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Довідкою Ф№3 від 13.06.2012 року виданої ЖРЕО № 416. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 07.09.2007 року [PERSON] було визнано недієздатною та призначено над нею та її майном опікуна [PERSON] 23.01.2009 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. 14.06.2012 року відповідач [PERSON] звернулася до органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації з заявою про надання дозволу на приватизацію квартири [ADDRESS] , з тим щоб 1/3 частка квартири належала [PERSON] . Крім того відповідач [PERSON] зазначила, що житлові права [PERSON] порушені не будуть. Розпорядженням Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації № 291 від 06.07.2012 року [PERSON] було надано дозвіл на приватизацію житла з тим, щоб 1/3 частка квартири належала [PERSON] 17.07.2012 року Дніпровською районною в місті Києві державною адміністрацією було видано свідоцтво про право власності, яким посвідчено, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної , спільної сумісної власності [PERSON] та членам її сім`ї [PERSON] , [PERSON] в рівних долях. 16.08.2012 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою від 23.12.2016 року № 76831684 Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно , Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна. 17.09.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування 1/3 частини квартири [ADDRESS] . Договір було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновою Т.В. 21.09.2015 року між відповідачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір дарування, відповідно до якого останній отримав у дар 1/3 частину квартири [ADDRESS] . Договір було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр О.С. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 02.08.2016 року.» Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Також, рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 20 березня 2019 року у справі №755/11547/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Літвінова Тетяна Віталіївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Скляр Оксана Станіславівна, Друга Кам`янець-Подільська державна нотаріальна контора про встановлення правочинів нікчемними та застосування до них наслідків недійсності - задоволено частково. Встановлено нікчемність договору дарування 1/3 частини квартири [ADDRESS] , укладеного 17 вересня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновою Тетяною Віталіївною та зареєстрованого в реєстрі за № 185. Скасовано рішення від 17 вересня 2015 року, індексний № 24509692 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Літвінової Тетяни Віталіївни про державну реєстрацію права приватної власності [PERSON] на 1/3 частини квартири [ADDRESS] . Скасувано запис від 17 вересня 2015 року № 11213253 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про проведену державну реєстрацію права власності [PERSON] на 1/3 частини квартири [ADDRESS] . В подальшому, рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 23 вересня 2020 року у справі №755/14941/19, позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Друга Кам`янець-Подільська державна нотаріальна контора, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Скляр Оксана Станіславівна про витребування майна з чужого володіння та визнання права власності в порядку спадкування - задоволено частково. Скасовано запис від 21 вересня 2015 року номер 11260234 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про проведену державну реєстрацію права власності [PERSON] на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , а також рішення від 21 вересня 2015 року, індексний номер 24604259, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Скляр О.С. про державну реєстрацію права приватної власності [PERSON] на 1/3 частину квартири [ADDRESS] . Таким чином, позивач має право на спадкування майна померлої матері на 1/3 частину квартири [ADDRESS] в першу чергу. Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом. За нормою частини першої статті 1258 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Зазначені дії, що свідчать про намір спадкоємця прийняти спадщину, повинні бути вчиненні протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. (ст.1270 Цивільного кодексу України) Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Як підтверджується матеріалами спадкової справи №254/2016, заведеної щодо майна померлої [INFO] [PERSON] , Другою Кам`янець - Подільською державною нотаріальною конторою, 02 грудня 2016 року [PERSON] звернувся до Другою Кам`янець - Подільською державною нотаріальною конторою з заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті його матері [PERSON] . 12 серпня 2021 року державним нотаріусом Другої Кам`янець - Подільською державною нотаріальною контори Леус С. М.. винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право власності на спадщину на 1/3 часток квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , оскільки, згідно п.4.15 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за №296/5, видача спадщини на нерухоме майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правоустановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві, однак спадкоємцем не надано правоустановлюючого документу, який підтверджує право власності на квартиру на ім`я померлого. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Відповідно до положень частини першої, третьої та п`ятої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Фактичний вступ в управління або володіння будь-якою частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадкової маси. Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов`язок спадкоємців, а їх право. Згідно положень статті 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як передбачено п.4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що за життя [PERSON] належала на праві власності 1/3 частини квартири [ADDRESS] , на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Дніпровською районною державною адміністрацією від 17 липня 2012 року, розпорядження №75-1006, ці обставини підтверджуються судовими рішеннями, які набрали законної сили, та у відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, вказані обставини звільняються від доказування. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з статтею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. За змістом цієї норми цивільне право підлягає захисту в разі, коли сторони не перебувають між собою в зобов`язальних відносинах, і при цьому має місце його реальне оспорювання учасником цивільних відносин, унаслідок чого власник майна (у цьому випадку позивач) не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з існуванням сумнівів або претензій щодо спірного майна з боку третіх осіб. Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно. Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права. Як вбачається з обставин справи, в цьому випадку, воля особи (позивача у даній справі) щодо вільного використання свого права, тобто володіння, користування та розпорядження майном, - зв`язана волею сторонніх осіб (відповідачів у справі), що суперечить вищевказаній презумпції. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає доведеним той факт, що відповідно до вимог закону позивач належним чином прийняв спадщину після померлої [PERSON] , однак, у зв`язку з відсутністю у спадкоємця правовстановлюючих документів на спадкове майно не може оформити на це майно право власності, що унеможливлює в повній мірі володіти та користуватись ним, а також виходячи з положень п. 9, ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», за яким державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема, судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, тому у сукупності встановлених обставин є підстави для задоволення позовних вимог. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. ( ст.2 Цивільного процесуального кодексу України) Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.. (ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Київської міської ради, третя особа: [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved