Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, просить ухвалити рішення, яким стягнути з останнього на його користь заборгованість за кредитним договором від 05.08.2011 в розмірі 39319,03 грн. Позов мотивує\~тим,\~що 05.08.2011 року [PERSON] став клієнтом ПАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк»), підписавши анкету-заяву\~про приєднання\~до Умов\~та правил\~надання банківських\~послуг у\~КБ «Приватбанк»,\~згідно якої\~відповідачу було відкрито\~кредитний рахунок\~та встановлено\~початковий кредитний\~ліміт в\~розмірі,\~що зазначений\~у довідці\~про зміну\~умов кредитування\~та обслуговування\~картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку. В подальшому розмір кредитного ліміту збільшено до 36000,00 грн. У порушення умов договору, відповідач взяті на себе зобов`язання не виконує, в результаті чого станом на 25.01.2022 року виникла заборгованість в розмірі 39319,03 грн. (з яких 35636,27 грн. заборгованість за тілом кредиту; 3682,76 грн. заборгованість за простроченими відсотками), яку позивач просить стягнути з відповідача в судовому порядку. Позовна заява надійшла до суду 12.03.2022. Ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова від 04.05.2022 відкрито провадження у справі та призначено таку до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання за наявними в ній матеріалами. Визначено сторонам строк для подання відзиву, відповіді на відзив та письмових заперечень. Ухвалою суду\~від 14.07.2022\~розгляд справи\~відкладено у\~зв`язку з\~відсутністю підтвердження про отримання всіма учасниками справи вказаної ухвали, повідомлення про дату розгляду справи, що об`єктивно може бути пов`язано із відсутністю фінансування на відправку кореспонденції. Окрім цього, в країні запроваджено воєнний стан, тому не всі учасники мають можливість повідомити про поважність неподання заяв по суті справи чи заяв з процесуальних питань. З врахуванням отримання відповідачем копії ухвали про відкриття провадження та копії позову з додатками - 17.10.2022 та з метою дотримання 15-денного строку для подання відзиву на позовну заяву розгляд справи відкладено на 05.12.2022. 17.10.2022 відповідачем подано заяву про відвід головуючого судді, ухвалою суду від 17.10.2022 в задоволенні даної заяви відмовлено. 05.12.2022 до суду надійшло клопотання відповідача, яке сформовано в системі «Електронний суд» 03.12.2022, в якому останній зокрема просить не розглядати справу заочно. Крім того, у поданому клопотанні відповідач стверджує, що 01.11.2022 ним через систему «Електронний суд» подано зустрічний позов, з яким останній просить виконати належні процесуальні дії. Разом з тим, згідно даних автоматизованої системи документообігу суду зустрічний позов [PERSON] у даній справі (в тому числі через систему «Електронний суд») до Личаківського районного суду м.Львова не надходив. Про дату, місце та час розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином, відзиву на позовну заяву, або клопотання про розгляд справи у судовому засіданні не подав. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані в ній докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог\~ст. 264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що 05.08.2011 року відповідач [PERSON] став клієнтом ПАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк»), підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у КБ «Приватбанк», згідно якої відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт в розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку (а.с.15-17). У заяві\~зазначено,\~що відповідач\~згоден з\~тим,\~що ця\~заява разом\~із пам`яткою\~клієнта,\~Умовами та\~Правилами надання\~банківських послуг,\~а також\~Тарифами становить\~між ним\~та банком\~договір про\~надання банківських\~послуг.\~Він ознайомився\~і згоден\~з Умовами\~та Правилами\~надання банківських\~послуг, а також тарифами банку, які надані йому в письмовому вигляді. Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua. Відповідач зобов`язався виконувати Умови та Правила надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua. Разом з позовом позивачем надано, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с.18-52) та виписку за договором №б/н за період 05.08.2011-26.01.2022 (а.с.53-67). Згідно з\~наданим банком\~розрахунками,\~заборгованість відповідача\~за вказаним\~кредитним договором\~станом на\~25.01.2022\~року становить\~39319,03\~гривень,\~з яких\~35636,27\~грн.\~ заборгованість\~за тілом\~кредиту;\~3682,76\~грн.\~ заборгованість\~за простроченими відсотками, також до розрахунку заборгованості включено 35636,37 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, однак до позовних вимог дана сума не включена. Відповідно до частин першої, другої статті 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054\~ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633\~ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634\~цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634\~ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050\~ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника відсутні відомості про встановлення відсотків за користування кредитними коштами. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Витяг з Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів, неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Окрім цього, позивачем взагалі не представлено жодного доказу, що відповідач на момент підписання заяви-анкети був ознайомлений хоч з якимись Тарифами та Умовами надання банківських послуг. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Крім того, надана стороною Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», також не може бути належним і допустимим доказом, оскільки з неї неможливо встановити, що саме між сторонами погоджено, а ст. 83 ЦПК України покладає обов`язок на сторону подачі доказів, тобто таких з яких можна встановити, що такий доказ підтверджує. Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634\~ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та комісії за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Довідку та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81\~ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 3 липня 2019 року в справі № 342/180/17 вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо не підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Вид банківського кредиту, з огляду на його характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є - споживчим кредитуванням, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору. Витяг з Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua, які містяться в матеріалах даної справи не містить підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42\~Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1\~ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509\~ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11\~Закону України\~від 12\~травня 1991\~року №\~1023-XII«Про\~захист прав\~споживачів» (далі - Закон №1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42\~Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 3 липня 2019 року в справі № 342/180/17 зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11\~Закону №\~1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Таким чином, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: розміщені на сайті: https://privatbank.ua не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору. Однак,\~враховуючи,\~що фактично отримані та\~використані позичальником\~кошти в\~добровільному порядку\~АТ КБ\~«ПриватБанк» не\~повернуті,\~а також\~вимоги частини\~другої статті\~530\~ЦК України\~за змістом\~якої,\~якщо строк\~(термін)\~виконання боржником\~обов`язку\~визначений моментом\~пред`явлення\~вимоги,\~кредитор має\~право вимагати\~його виконання\~в будь-який\~час,\~що свідчить\~про порушення\~його прав,\~суд вважає,\~що позивач вправі вимагати\~захисту своїх\~прав через\~суд -\~шляхом зобов`язання\~виконати боржником\~обов`язку\~з повернення\~заборгованості за\~тілом кредиту,\~який згідно\~з розрахунків\~заборгованості становить\~35636,27\~грн. У відповідності до вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір в розмірі 2481 грн., сплата якого підтверджується відповідною квитанцією. При цьому, суд не буде зменшувати такої суми пропорційно до відхиленої частини позовних вимог, оскільки з огляду на ціну позову та приписи пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», вказаний розмір судового збору є мінімальним і позивач зобов`язаний був його сплатити незалежно від того, чи пред`являлась би ним позовна вимога, яку суд у цьому рішенні відхилив. Також відповідачем не подано належних документів про те, що він звільнений від сплати судового збору, а долучена ним остання сторінка копії посвідчення не підтверджує, що таке належить [PERSON] .

Outcome: partial