Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-20 00:00:00

Позивач звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути з відповідача на його користь заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 01.03.2020 по 01.08.2021 у розмірі 13 786 грн 88 коп., з яких: 12 623 грн 50 коп. - основний борг; 282 грн 32 коп. - 3% річних від простроченої суми та 880 грн 06 коп. - індекс інфляції, а також покласти на відповідача понесені судові витрати у розмірі 2 270 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до рішення правління АТ ХК «Київміськбуд» № 199 від 05.10.2005, авізо № 293 від 27.04.2006, житловий багатоквартирний будинок за адресою: [ADDRESS] переданий товариству з обмеженою відповідальністю «Новобудова» в експлуатацію та обслуговування. Відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Вказує, що у будинку, зокрема і в квартирі № 139 , позивачем безперебійно надавались і надаються житлово-комунальні послуги. Однак, відповідач не сплачує за спожиті житлово-комунальні послуги, чим спричиняє позивачу збитки, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17.09.2021 відкрито провадження у цій справі за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін, яким роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи і визначено відповідні процесуальні строки. Копію ухвали суду про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками відповідач отримала 19.10.2021. 02.11.2021 відповідачем подано до суду зустрічну позовну заяву про визнання недійсним договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком та про стягнення моральної шкоди, у якій просить суд: визнати недійсним Договір № 14-Б від 28.02.2020 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, укладений між ТОВ «НОВОБУДОВА» та співвласниками багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] ; стягнення з відповідача за зустрічним позовом на користь позивача моральну (немайнову) шкоду у розмірі 50 000,00 грн; покласти судові витрати по справі на відповідача за зустрічним позовом та клопотання про витребування доказів. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04.11.2021 відмовлено у прийнятті зустрічного позову та у задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів. 22.11.2021 до суду від відповідача надійшло клопотання про визнання доказів недопустимими. 20.12.2021 від відповідача надійшли письмові пояснення, у яких вказує, що заборгованість була розрахована на підставі договору від 28.02.2020 № 14Б про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, наголошує, що такий договір є колективним договором, укладений між позивачем і підписаний від імені співвласників багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] , і, відповідно, і від її імені особами, які не мали права на підписання договору. Оскільки в абзаці першому вказаного договору стверджується, що ці особи діяли на підставі протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку від 25.12.2019 та протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку від 09.06.2016, виняткової важливості щодо предмета спору набуває дійсність рішень у протоколах з огляду на те, що визнання недійсним рішення хоча б у одному з протоколів, тягне за собою визнання недійсним самого протоколу, та, в свою чергу, визнання недійсним договору від 28.02.2020, укладеного на підставі протоколу. Вказує, що з огляду на положення Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», Закону України «Про житлово-комунальні послуги» наявність заборгованості у відповідача перед позивачем і її розмір можуть бути визначені виключно на підставі рішень зборів співвласників, закріплених у протоколах, що, на думку відповідача, доводить нерозривний зв`язок між вимогами щодо дійсності рішень у протоколах (дійсності протоколів), між дійсністю договору та предметом спору. Згідно з результативною частиною протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку вiд 09.12.2019 за затвердження умов договору проголосували співвласники, які сукупно володіють 10 319,88 м? , тобто (10 319.88/19 432.38) * 100 % = 53,1 % загальної площі всіх квартир та нежитлових приміщень. Виходячи зі складеноi співвласниками таблиці наразі достеменно встановлено, що у додатку до Протоколу 09.12.2019 щонайменше одинадцять підшитих листків письмового опитування співвласників (тут і далі номери аркушів за порядком: аркуш 8 (кв. 14), аркуш 28 (кв. 54), аркуш 33 (кв. 62), аркуш 42 (кв. 93), аркуш 48 (кв. 107), аркуш 63 (кв. 140), аркуш 71 (кв. 153) аркуш 75 (кв. 158), аркуш 106 (кв. 221), аркуш 114 (кв. 222 ), аркуш 115 (кв. 85 ) було підроблено, про що кожен з цих співвласників вказав також у індивідуальній заяві категоричним запереченням проти врахування вищезазначених листків опитування під час підрахунку результатiв письмового опитування і внесення сфальсифікованого волевиявлення до загальних підсумків голосування у протоколі 09.12.2019 р. та наполягав на вилученні підроблених аркушів з додатку до вказаного протоколу і внесенні змін в результативну частину протоколу 09.12.2019 після перерахунку голосів. Оригінали 11 заяв співвласників нотаріально засвідчили справжність свого підпису на заява, інші зроблять це за необхідності. Враховуючи, що вищезазначеним співвласникам, як вказано у відповідних підроблених листках письмового опитування та у додатку № 1 до договору, належать квартири загальною площею 95,6+95,8+56,8+96,3+80+79,4+95,7+96+71,3+56,7+57,5=881,1м?, а, відповідно до інформації, зазначеної у протоколі 09.12.2019, загальна площа всiх квартир та нежитлових приміщень будинку становить 19 432.38 кв.м., площа квартир, від імені власників яких було сфальсифіковано волевиявлення, склалає (881,1/19 432,38) * 100 % = 4,53 % площі всіх квартир та нежитлових приміщень будинку. Таким чином, відповідач вважає, що після приведення результатів голосування у відповідність до Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», зокрема віднімання голосів тих співвласників, волевиявлення яких було сфальсифіковано, було встановлено, що за затвердження умов договору проголосували співвласники, які сукупно володіють не більше 10 319.88 - 881.1=9 438,78 м? або 53,1%-4.53 %= 48,57 % загальної площі всіх квартир та нежитлових приміщень, а отже необхідної для прийняття рішення кількості голосів «за», що перевищує 50 відсотків загальної площі всіх квартир та нежитлових приміщень, у дійсності не було набрано і рішення про затвердження умов договору відповідно до абзацу першого ч. 8 ст. 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» вважаються таким, що не було прийнято. Виходячи з цього, вважає, що рішення, закріплені у результативній частині розділу III Розгляд питань порядку денного протоколу 09.12.2019 мають бути визнані недійсними. Таким чином, відсутність визначеного ч. 6 ст. 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» волевиявлення співвласників щодо затвердження умов договору є першою підставою для визнання договору недійсним, зокрема відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України. Більше того, вказує, що п`ятнадцять листків опитування, які згідно фактичних дат, зазначених на них, були заповнені після вичерпання п`ятнадцятиденного терміну на проведення письмового опитування, мають бути визнані недійсними відповідно до вимог ч. 8 ст. 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» і вилучені з протоколу 09.12.2019 з відображенням у результативні й частині відповідного перерахунку голосів. Крім того, зазначає, що підтвердженням відсутності волевиявлення співвласників щодо укладення договору від 28.02.2020 також є рішення, прийняті загальними зборами співвласників, які відбулись 07.02.2021. Рiшення зборів були оформлені протоколом від 10.02.2021, зокрема відбулось голосування за п.3 порядку денного, згідно якого прийнято рішення про припинення повноважень уповноважених осіб співвласників, обраних загальними зборами співвласників від 09.06.2016. До суду 21.12.2021 надійшли клопотання відповідача про поновлення процесуального строку для подання доказів та клопотання про приєднання доказів. В обґрунтування поданих клопотань відповідач зазначає, що ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04.11.2021 у межах розгляду цивільної справи №755/14679/21 відмовлено у прийнятті зустрічного позову до спільного розгляду з первісним позовом. Докази, які містилися у додатках до зустрічної позовної заяви не були повернуті відповідачу засобами поштового зв`язку разом із ухвалою суду від 04.11.2021, а отримані нею у приміщенні суду лише 21.12.2021. Докази, які містилися у додатках до зустрічної позовної заяви наразі не долучені до матеріалів справи № 755/14679/21, в той час як були подані з додержанням процесуального строку, що свідчить неможливість з об`єктивних причин подати раніше такі докази. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24.12.2021 клопотання відповідача про поновлення процесуального строку для подання доказів - задоволено. Поновлено відповідачу строк на подання доказів. Прийнято письмові докази, долучені до клопотання відповідача про поновлення процесуального строку для подання доказів від 21.12.2021. Інших заяв по суті справи не надходило. Згідно вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що рішенням правління АТ ХК «Київміськбуд» від 05.10.2005 № 199 житловий будинок по бул. Верховної Ради у м. Києві передано на баланс, обслуговування і експлуатацію без права відчуження ТОВ «Новобудова» (а.с.9), що також підтверджується авізо №293 від 27.04.2006 про передачу на баланс для зарахування в основні фонди (т. 1 а.с.10). [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , загальною площею 95.40 кв.м, житловою площею 52.80 кв.м, на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 10.05.2006, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації (т. 1 а.с.11). Рішенням зборів співвласників багатоквартирного будинку, проведених 09.06.2016, оформленим протоколом від 24.06.2016 вирішено, серед іншого, що управителем багатоквартирного будинку за місцезнаходженням: [ADDRESS] визначено ТОВ «Новобудова» та уповноважено його подати на зберігання протокол зборів співвласників багатоквартирного будинку; обрано уповноважених осіб. Рішенням зборів співвласників багатоквартирного будинку, проведених 09.12.2019, оформленим протоколом від 25.12.2019 вирішено: затвердити умови договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком [ADDRESS] ; уповноважено ТОВ «Новобудова» на укладання з підрядною організацією договору про надання послуги з вивезення твердих побутових відходів на умовах погоджених сторонами та здійснювати розрахунки зі співвласниками за спожиті послуги (т.1 а.с.133). Отже, рішеннями зборів співвласників багатоквартирного будинку, оформленими протоколами від 25.12.2019, якими управителем будинку визначено ТОВ «Новобудова», затверджено умови договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком [ADDRESS] , уповноважено ТОВ «Новобудова» на укладання з підрядною організацією договору про надання послуги з вивезення твердих побутових відходів на умовах погоджених сторонами та здійснення розрахунків зі співвласниками за спожиті послуги, що спростовує твердження відповідача щодо недійсності договору та безпідставність надання послуг позивачем. 28.02.2020 між позивачем ТОВ «Новобудова», в особі генерального директора Гончаренка Анатолія Івановича, що діє на підставі Статуту, та співвласниками багатоквартирного будинку [ADDRESS] в особі [PERSON] (н/п №2), [PERSON] (кв. 29 ), [PERSON] (кв. 118), [PERSON] (кв. № 48 ), [PERSON] (кв. № 7 ), що діють на підставі Протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку від 09.12.2019, та Протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку від 09.06.2016, укладено договір №14-Б про надання послуги з управління багатоквартирним будинком (т. 1 а.с.12-14). Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Статтею 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що за рішенням співвласників багатоквартирного будинку (уповноваженого органу управління об`єднання співвласників багатоквартирного будинку), прийнятим відповідно до закону, договір про надання комунальної послуги укладається з виконавцем відповідної комунальної послуги, визначеним статтею 6 цього Закону: кожним співвласником багатоквартирного будинку самостійно (індивідуальний договір); від імені та за рахунок усіх співвласників багатоквартирного будинку управителем або іншою уповноваженою співвласниками особою (колективний договір); об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку або іншою юридичною особою, яка об`єднує всіх співвласників такого будинку та в їхніх інтересах укладає відповідний договір про надання комунальних послуг, як колективним споживачем. За змістом ст. 626, 627, 628, 629, 631 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Рішенням загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку [ADDRESS] , що відбулись 07.02.2021, оформленим протоколом від 10.02.2021, серед іншого, припинено повноваження уповноважених осіб співвласників, обраних загальними зборами співвласників від 09.06.2016 (т.2 а.с. 1-10). Суд відхиляє твердження відповідача щодо перевищення повноважень особами, які підписали договір № 14-Б від 28.02.2020 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, оскільки повноваження уповноважених осіб співвласників, що діяли на підставі протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку від 09.12.2019, та протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку від 09.06.2016, під час підписання договору № 14-Б про надання послуги з управління багатоквартирним будинком від 28.02.2020, припинені лише рішенням загальних зборів, що відбулись 07.02.2021. Відповідно до п. 1 договору № 14-Б про надання послуги з управління багатоквартирним будинком від 28.02.2020, управитель зобов`язується надавати співвласникам послугу з управління багатоквартирним будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] , а співвласники зобов`язуються оплачувати управителю послугу з управління згідно з вимогами законодавства та умовами цього договору. Послуга з управління полягає у забезпеченні управителем належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб співвласників та мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна будинку та його прибудинкової території. Послуга з управління включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладання індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку (п.3 договору № 14-Б про надання послуги з управління багатоквартирним будинком від 28.02.2020). Згідно змісту п. 10 договору №14-Б про надання послуги з управління багатоквартирним будинком від 28.02.2020 ціна послуги з управління становить: 7,54 грн (в том числі ПДВ) на місяць за 1 кв.м загальної площі житлового або нежитлового приміщення у будинку та виключає: витрати на утримання будинку та прибудинкової території і поточний ремонт спільного майна будинку в розмірі 6,46 грн відповідно до кошторису витрат на утримання будинку та прибудинкової території, що міститься у додатку 5 до цього договору; винагороду управителю в розмірі 1,08 грн на місяць. Правовідносини із споживання житлово - комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово - комунальні послуги». Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. За положеннями ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. За змістом ст. 319, 322 ЦК України, власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління визначає Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», предметом регулювання якого є відносини, що виникають у процесі реалізації прав та виконання обов`язків власників квартир та нежитлових приміщень як співвласників багатоквартирного будинку. За визначеннями, які вживаються в цьому Законі України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» та містяться в ст. 1 Закону, багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна; нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна; нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна; спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія; частка співвласника - частка, яку становить площа квартири та/або нежитлового приміщення співвласника у загальній площі всіх квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку. Спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія. Частка співвласника - частка, яку становить площа квартири та/або нежитлового приміщення співвласника у загальній площі всіх квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку. Згідно положень ч.1 ст.12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» витрати на управління багатоквартирним будинком включають: 1) витрати на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку; 2) витрати на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна багатоквартирного будинку; 21) витрати, пов`язані з виконанням зобов`язань за кредитним договором, укладеним за програмами Фонду енергоефективності; 3) витрати на сплату винагороди управителю в разі його залучення; 4) інші витрати, передбачені рішенням співвласників або законом. Витрати на управління багатоквартирним будинком розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат. (ч.2 ст.12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»). Відповідно до положень ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Згідно зі ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. У постанові Верховного Суду від 03 квітня 2020 року у справі № 802/2021/16-а (провадження № К/9901/34858/18) міститься такий висновок: формування тарифів і їх затвердження це різні за своїм змістом поняття, при чому формування тарифів другої групи житлово-комунальних послуг здійснюється виключно відповідним підприємством, що надає послуги, а встановлення тарифів на такі послуги здійснюється органом місцевого самоврядування в межах його компетенції та у спосіб, визначений законом. Так, відповідно до договору № 14-Б про надання послуги з управління багатоквартирним будинком від 28.02.2020 ціна послуги становить 7,54 грн (в том числі ПДВ) на місяць за 1 кв.м загальної площі житлового або нежитлового приміщення у будинку. Згідно розрахунку заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 01.03.2020 по 01.08.2021 за [PERSON] , як власником квартири № 139 , наявна заборгованість в розмірі 12 228,10 грн (т.1 а.с.58). Вказаний розмір заборгованості відповідач не спростувала та не надала контр-розрахунку. Також відповідач не надала суду доказів щодо неналежного надання послуг позивачем, а також відсутності заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг. Отже, суд вважає, що відповідач не виконала взяті на себе зобов`язання щодо оплати за житлово-комунальні послуги, відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», не здійснює платежі за житлово-комунальні послуги в повному обсязі. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розрахунків 3% річних за період з 01.03.2020 по 01.08.2021 та інфляційних втрат за період з з 01.03.2020 по 01.08.2021, ТОВ «Новобудова» нарахувало 3% річних в розмірі 283 грн 32 коп. та інфляційні втрати - 880 грн 06 коп. (т. 1 а.с. 59, 60). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України (висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15). Разом з тим, згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)» № 530-ІХ від 17 березня 2020 року, на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (Соvid-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11 березня 2020 року зі змінами «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу Соvid-19», з 12 березня 2020 року на всій території України запроваджено карантин. Постановою Кабінету Міністрів України №1236 від 09 грудня 2020 року зі змінами, з 19 грудня 2020 р. до 31 серпня 2022 р. на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби Covid-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 20 травня 2020 р. № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 22 липня 2020 р. № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби Covid-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Зважаючи на те, що на території України з 12 березня 2020 року було запроваджено карантин, на період дії якого Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (Соvid-19)» (№530-ІХ від 17 березня 2020 року) заборонено нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги, нарахування та стягнення судом 3% річних та інфляційних втрат, отже їх нарахування з 17 березня 2020 року на суму боргу за надані послуги, є помилковим та порушує норми чинного законодавства. З урахуванням викладеного, позовні вимоги в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат за період з 17 березня 2020 року по 01 лютого 2021 року, протягом якого штрафні санкції не нараховуються в силу імперативної вказівки закону, не підлягають задоволенню. Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20 листопада 2020 року у справі № 910/13071/19, сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця. Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці. Виходячи з наведеного, за період з 01.03.2020 по 16.03.2020 включно, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати в сумі 5,92 грн (100,8/100 * 740,1 грн - 740,1 грн) та 3% річних в розмірі 0,97 грн. (740,1 грн * 3 * 16/365/100). Що стосується інших доводів сторін, викладених у заявах по суті справи, то Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, на підставі доказів, поданих учасниками справи, беручи до уваги принцип змагальності сторін, виходячи із встановлених судом фактів і відповідних їм правовідносин, належності, допустимості і достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку в їх сукупності, враховуючи наявність заборгованості за спожитими житлово-комунальними послугами з боку відповідача, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. На підставі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 2079 грн 55 коп.

Outcome: partial