Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-08 00:00:00

В Рівненський міський суд з позовом до [PERSON] про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування звернувся представник приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» у якому просить суд стягнути з [PERSON] на користь приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 8538 грн. 00 коп. та понесені судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача не з`явився, однак подав до суду письмову заяву про розгляд справи у відсутності представника позивача, заявлені позовні вимог повністю підтримує та просить суд їх задоволити. В судове засідання відповідач повторно не з`явився. Про день та час розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином судовими повістками рекомендованими листами. Причин своєї неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань про перенесення розгляду справи до суду не подавав, письмовий відзив на позов не надходив. Дослідивши матеріали справи та подані письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~від 23 лютого 2006 року\~передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України § 23). Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\\2003). Судом встановлено, що 13 червня 2020 року о 16 год. 30 хв. [PERSON] на вул.Гагаріна, 39 в м.Рівне, керуючи транспортним засобом марки «TOYOTA HIGLANDER» н.з. [NUMBER] під час руху заднім ходом не переконався, що це буде безпечним та не створить перешкоду іншим учасникам дорожнього руху не звернувся за допомогою до сторонніх осіб, внаслідок якого здійснив зіткнення з транспортним засобом «RENAULT FLUENCE д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який рухався позаду в попутному напрямку. Окрім цього, будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди залишив місце ДТП. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 03 липня 2020 року по справі №569/10244/20 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 та 122-4 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 (триста сорок) грн. Постанова суду набрала законної сили 14 липня 2020 року. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавала за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки незалежно від наявності вини. Відповідно до ст.1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до ст.8 Закону України «Про страхування» страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до п.п.в п.п.38.1.1 п.38.1 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регрес ний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він після ДТП за його участі самовільно залишив місце пригоди. Станом на момент ДТП, яка мала місце 13 червня 2020 року, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки «TOYOTA HIGLANDER» н.з. [NUMBER] була застрахована в ПрАТ «Страхова група «ТАС» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР7341407. 17 червня 2020 року до ПрАТ «Страхова компанія «ТАС» звернувся власник транспортного засобу марки засобом «RENAULT FLUENCE д.н.з. [NUMBER] повідомленням про настання страхового випадку та з заявою про виплачу страхового відшкодування на суму 8358,00 грн. З дослідженої кс.копії платіжного доручення №107535 від 30 червня 2020 року вбачається, що ПрАТ «СК «ТАС» перерахувало 8538,00 грн. відшкодування згідно договору АР/7341407 від 13.05.2020, [PERSON] , ІПН: [NUMBER] . Відповідно до п.3 ч.1 ст.988 ЦК України страховик зобов`язаний: у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Відповідно до\~ч.1\~ст.990\~ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Відповідно до\~ч.1\~ст.1166\~ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування майнової шкоди є обґрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами, не спростованими відповідачем, який будучи належним чином повідомлений про день та час судового розгляду справи в судове засідання повторно не з`явився, письмовий відзив на позов не подав, а тому вони підлягають до повного задоволення. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки при подачі позову до суду представником позивача було сплачено судовий збір в розмірі 2481,00 грн. згідно платіжного доручення, який знаходиться в матеріалах цивільної справи, рішення прийнято на користь позивача, тому дані судові витрати слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved