Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-05 00:00:00

Адвокат Оверковський\~К.В.\~в інтересах\~позивача [PERSON] \~звернувся до\~суду із\~зазначеним позовом\~до відповідача\~про стягнення грошових коштів за договором позики від 10.08.2014 в загальній сумі 2329293,32грн, що складається з: 2153857,38грн - борг за позикою: 1754435,94 - 3% річних в порядку ч.2 ст.625 ЦК України за період з 11.08.2019 по 08.04.2022. Просить стягнути з відповідача всі судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що 10.08.2014 між сторонами укладено договір позики, згідно якого відповідач отримав грошові кошти в позику в сумі 80000,00 доларів США, що підтверджується підписанням самого договору. Відповідно до договору відповідач зобов`язується повернути позику в повному обсязі до 10.08.2019. Сторони домовились, що позичальник вправі повертати позику як рівними, так і не рівними частками. Так, за час виконання договору позики в 2014 -2015 роках відповідачем сплачено самої позики в загальній сумі 6363,85дол. США. Що ще раз підтверджує наявність зобов`язання та наявність їхньої домовленості. Однак, на сьогоднішній день, відповідач вже тривалий час не платить позику, а саме починаючи з грудня 2015 року. Станом на 25.08.2016 неповернута сума позики склала 80000 - 6363,85 = 73636,15 доларів США, що еквівалентно станом на 27.04.2022 по курсу НБУ 29.25 грн./дол. США в сумі 2153857,38грн. Зазначає, що кінцевий термін повернення становить 10.08.2019, отже з 11.08.2019 відповідач є таким, що прострочив зобов`язання по договору позики. Сума 3% річних за період з 11.08.2019 по 28.04.2022 складає 5997,81 дол. США. Станом на 28.04.2022 5997,81 дол. США еквівалентно згідно офіційного курсу НБУ (29,25 грн. /1 дол. США) = 175435,94грн. Таким чином, загальна сума позовних вимог складає 2329293,32грн (2153857,38грн + 175435.94грн). Враховуючи наявність обставин порушення грошових зобов`язань за договором, порушені права та інтереси позивача підлягають захисту шляхом стягнення заборгованості з позичальника. Ухвалою Літинського районного суду Вінницької області від 27.05.2022 провадження у справі відкрито у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 23.06.2022. 06.06.2022 від відповідача [PERSON] надійшло заперечення на позовну заяву, у якому останній просив відмовити у задоволенні позову, мотивуючи наступним: кошти зі сторони [PERSON] до [PERSON] за договором позики не передавались і не отримувались, крім того чинне законодавство України передбачає наявність для проведення валютних операції відповідної ліцензії; договір позики складений самим [PERSON] та його дружиною; [PERSON] розписки на отримання коштів не надавалось; правочин, який укладений між сторонами, є недійсним, оскільки суперечить чинному законодавству та інтересам держави й суспільства. Зазначає, що у квітні 2016 року від [PERSON] дружина [PERSON] дізналась про існування судової справи в суді. Складений договір позики є недійсним у зв`язку з тим, що сума договору, укладеного між сторонами, становить 80 тис. доларів США, він не є дрібним побутовим та має укладатися за взаємною згодою подружжя, однак його дружина не надавала згоди на укладення правочину та отримання коштів від [PERSON] . Зазначає, що зміст договору позики суперечить положенням статей 1046, 1047, 1049 Цивільного кодексу України, зокрема, він не містить: умови отримання позичальником в борг грошей; відомостей про те, що позичальник зобов`язується їх повернути; дату отримання коштів. Таким чином, договір є нікчемним, а тому правових наслідків не створює. Враховуючи те, що спірний договір є нікчемним (стаття 215 ЦК України), не створює правових наслідків для сторін з моменту його укладення. Вважає, що позивач, зловживаючи правом, щодо звернення до суду з позовом про стягнення боргу вводить суд в оману, посилаючись на документ, який має іншу природу та іншу суть, не таку, як викладено в позовній заяві і позивачу то достеменно відомо. Просить суд взяти до уваги, що позивач, вказуючи про наявність заборгованості перед ним з боку відповідача, не підтверджує викладену у позові обставину доказами, що дана операція була ним здійснена коштами, що відносяться до його особистої приватної власності. Протокольною ухвалою від 23.06.2022 відмовлено відповідачу в задоволенні клопотання про проведення експертизи та підготовче судове засідання відкладено 08.07.2022, яке відкладено на 13.07.2022. Ухвалою від 13.07.2022 закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд на 10.08.2022. 10.08.2022 та 31.08.2022 розгляд справи відкладався за клопотанням відповідача. 15.09.2022 справа знята з розгляду у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному та призначено розгляд справи на 06.10.2022, який відкладено на 13.10.2022 у зв`язку з клопотанням представника відповідача. 13.10.2022 розгляд справи відкладено на 27.10.2022. 27.10.2022 справа знята з розгляду у зв`язку з відсутністю електроенергії та призначено розгляд справи на 07.11.2022, який відкладено на 06.12.2022 за клопотанням представника відповідача. 07.11.2022 від представника позивача-адвоката Оверковського К.В. надійшла заява в якій представник позивача, з урахуванням уточненних розрахунків, збільшив позовні вимоги. Ухвалою від 06.12.2022 заяву від 07.11.2022 повернуто заявнику без розгляду на підставі п.2 ч.2, ч.5 ст.49 ЦПК України. Позивач [PERSON] та його представник-адвокат Оверковський К.В. у судове засідання 06.12.2022 не з`явились, адвокат Оверковський К.В. надіслав на електронну адресу суду заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні 06.12.2022 повідомив, що договір позики із [PERSON] на суму 80000 дол. США був укладений в усній формі ще наприкінці літа 2008 року. На той час він мав будівельний магазин та часто віддавав борг [PERSON] за рахунок будівельних матеріалів, оскільки той будувався. В 2013 році він із дружиною потрапив у ДТП, а тому більше не міг в повному обсязі сплачувати свій борг, оскільки більшість своїх коштів витрачав на лікування дружини. У 2014 році зазначений договір із [PERSON] уклали в письмовій формі, так як [PERSON] мав намір відправитись в зону АТО і вирішив перестрахуватись. Зазначає, що за його підрахунками він до 2015 року повернув [PERSON] 24913,60дол. США у відповідності до раніше наданого витягу із зошита (а.с. 31) та двох аркушів витягів із записів амбарної книги (а.с.120,121), які надав в судовому засіданні. Після 2015 року сплачувати борг не міг у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем та лікуванням дружини. Представник відповідача-адвокат Жовмір О.В. в судовому засіданні просив про часткове задоволення позовних вимог із врахуванням частини фактично повернутих [PERSON] коштів, повернення яких [PERSON] довів в судовому засіданні. Щодо витрат на правничу допомогу, поклався на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, вважає встановленими наступні обставини. 10 серпня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, згідно якого позикодавець [PERSON] при укладені цого договору передав у власність позичальникові [PERSON] кошти в сумі 80000 доларів США на період до 5 років, саме таку суму грошових коштів позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві до 10 серпня 2019 року. Позичальник вправі повертати кошти як рівними та і не рівними частинами, а також позичальник може повернути позичену суму раніше визначеного строку. Після виконання позичальником свого зобов`язання позикодавець повинен передати йому примірник цього договору. Право одержувати кошти і право підпису має дружина позикодавця [PERSON] . Цей договір вважається укладеним з моменту передачі грошових коштів в повному обсязі та складено у двох примірниках, один з яких призначений для позикодавця, а інший для позичальника. На вказаному договорі містяться реквізити та підписи сторін, згідно оригіналу договору, який приєднано до матеріалів справи (а.с.43). Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 24.01.2017 у справі №137/1547/16-ц відмовлено [PERSON] у стягненні з [PERSON] боргу за договором позики від 10.08.2014, оскільки судом встановлено, що договір позики укладено строком на 5 років - до 10.08.2019 року, тобто строк його виконання ще не настав. У вказаній справі безпосередньо досліджувались судом та встановлювались обставини щодо укладення між [PERSON] та [PERSON] договору позики від 10.08.2014. У цьому ж рішенні судом встановлено, що дійсно 10.08.2014 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики на 80000 доларів США строком на 5 років та кінцевим терміном повернення 10.08.2019. (а.с.44,45). Вищевказане рішення суду не оскаржувалось та набрало законної сили 03.02.2017. Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Факти, передбачені наведеною нормою, мають для суду преюдиціальний характер. Преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, позаяк їх вже встановлено у рішенні, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву законність судового акта, який вступив у законну силу. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення (постанова КГС ВС від 10.10.2019 по справі №910/2164/18,\~постанова КГС ВС від 08.07.2019 по справі №908/156/18). Судом також досліджено копію витягу із зошита надану відповідачем (а.с. 31), на якій зазначені дати, суми коштів, підписи та дати отримання коштів. Сторонами під час судового розгляду обопільно визнано, що вказаним доказом підтверджуються часткове повернення [PERSON] коштів [PERSON] згідно договору позики укладеного 10.08.2014. Так, на аркуші зазначено: 31.07.2014 2000дол (підпис) 15276,42; 10.08.2014 5000грн (підпис); 02.09.2014р 5000грн (підпис); 30.10.14р 5000грн (підпис); 9.11.14 5000грн (підпис); 22.12.2014р 5000грн (підпис) 27.12; 30.01.15р 3000грн курс 15 (підпис) 30.01.15; 07.03.15р 1000+4000грн курс 20 (підпис) 7.03.15; 29.03.15р 6000грн (підпис) 29.03.15; 30.04.15р 5000грн (підпис) 1.05.15; 30.05.15р 6000грн (підпис) 4.06.15; 28.07.15р 1000(одна тисяча) доларів (підпис) 28.07.15; 1.10.15р. 9000грн (підпис) 1.10.15; 5.11.15р 5000+7244грн (підпис) 5.11.15; 4.12.15р 25000грн 1000у.о. (підпис) 4.12.15. (а.с.31). Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором. Відповідно до ст.1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Відповідач договір позики, укладений із [PERSON] , не оспорював, такий договір не визнавався недійсним. Літинським районним судом Вінницької області справі №137/1547/16-ц безпосередньо досліджувались та встановлювались обставини щодо укладення між [PERSON] та [PERSON] договору позики від 10.08.2014. Прийнятим рішенням від 24.01.2017 по вказаній справі судом встановлено, що дійсно 10.08.2014 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики на 80000 доларів США строком на 5 років та кінцевим терміном повернення 10.08.2019. Вказане рішення не оскаржувалось та набрало законної сили. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Разом з тим, оригінал договору позики доводить невиконання відповідачем своїх зобов`язань. Судом встановлено, що відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання з повернення коштів за договором позики. Доказів протилежного відповідачем не надано. Згідно ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. На відповідача покладений обов`язок з врахуванням предмету і підстав позову довести в суді ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх заперечень. Тобто, відповідно до вимог ст.12, 13 ЦПК України - відповідач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.78 - 80 ЦПК України, зазначені ним обставини. Сторонам, надано можливість повно реалізувати процесуальні права, надані їм законом, в тому числі надати докази. Відповідач не надав доказів тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень, в тому числі, про те, що кошти зазначені в договорі позики йому не позичались. Надані відповідачем в судовому засіданні два аркуші із записами амбарної книги не можуть бути взяті судом до уваги як належні та допустимі докази в розумінні ст.77, 78 ЦПК України, оскільки не містять таких істотних реквізитів, в тому числі, як підписи сторін договору та посилання на договору позики від 10.08.2014 (а.с.120,121). Надана відповідачем копія договору позики від 10.08.2014 на суму 8000 доларів США, укладеного між сторонами, не спростовує наявності у нього заборгованості перед позивачем за договором позики на суму 80000 доларів США. До того ж, оригінал такого договору у відповідача відсутній. Крім того, наведені відповідачем доводи у відзиві на позовну заяву цих обставин не спростовують та надані відповідачем докази не обґрунтовують його доводів, а тому, оцінюються судом критично. Одночасно, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Так, згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ст. 16 ч. 2 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути серед інших і визнання права, примусове виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом встановленим законом. Виходячи з вимог ст. 41 Конституції України, ст. 5 ЦПК України суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача боргу за договором позики від 10.08.2014. Суд ухвалює\~рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики. Оскільки кошти передавалися саме в доларах США, то поверненню підлягає сума у доларах США, проте позивачем здійснено перерахунок у національну валюту станом на 28.04.2022 по курсу НБУ 29.25грн./дол. США в сумі 2153857,38грн, що відповідачем не заперечується та не порушує його прав та інтересів, до того ж, така сума є значно меншою ніж сума по курсу НБУ станом на момент розгляду справи 06.12.2022. Судом проведено розрахунок повернутих коштів по договору позики від 10.08.2014, згідно наданої відповідачем копії витягу з зошита, та встановлено, що станом на момент звернення до суду за вказаним договором повернуто 5963,22дол. США у період з 10.08.2014 по 04.12.2015, залишок складає 74036,78 дол. США. Разом з тим, представник позивача у позовній заяві просить стягнути з відповідача меншу суму, а саме: 2153857,38грн, що є правом позивача. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а тому на підставі викладеного суд вважає, що вимога про стягнення заборгованості за договором позики є обґрунтованою і підлягає задоволенню в повному обсязі, а саме підлягає стягненню з відповідача на користь позивача борг за договором позики від 10.08.2014 в розмірі 2153857,38грн. Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 % річних за договором позики від 10.08.2014, суд вважає за необхідне вказати наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розрахунку позивача сума 3% річних за період з 11.08.2019 по 28.04.2022 складає 5997,81дол. США. Станом на 27.04.2022 5997,81 дол. США еквівалентно згідно офіційного курсу НБУ (29,25 грн. /1 дол. США) = 175435,94грн. Одночасно, судом проведено розрахунок 3% річних та встановлено, що станом на 28.04.2022 (дата проведення розрахунку позивачем) у період з 11.08.2019 по 28.04.2022 розмір 3% річних складає 6036,53дол. США. Разом з тим, представник позивача у позовній заяві просить стягнути з відповідача меншу суму 3% річних, а саме: 175435,94 грн, що є правом позивача. Отже суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю і стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики від 10.08.2014 в загальній сумі 2329293,32грн що складається з: 2153857,38грн - борг за позикою; 175435,94грн - 3% річних. Згідно зі\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Частинами 1,3 статті 137 ЦПК України\~встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Приписами ч. 8 ст.\~141\~ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представника позивача надав: копію Договору про надання правової допомоги №4 від 16.05.2022; копію Акту наданих послуг від 02.08.2022 на загальну суму 11000 грн; копію квитанції до прибуткового касового ордера від 02.08.2022 на суму 11000грн; ордер на надання правничої (правової) допомоги від 25.05.2022. За таких обставин, вимога про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 11000 гривень з відповідача на користь позивача підлягає задоволенню. Разом з тим, ухвалою від 27.05.2022 позивачу відстрочено сплату судового збору у розмірі 12405,00грн до прийняття рішення у справі. Однак, враховуючи, що до ухвалення судового рішення позивачем не сплачено судовий збір, витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст. 141 ЦПК України та п. 31 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про затосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", слід стягнути з відповідача у дохід Державного бюджету України.

Outcome: approved