Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-07 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить суд визначити місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , народженої в м.Донецьку, разом з матір`ю - [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] ; надати дозвіл на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , народженої в м. Донецьку, разом з матір`ю - [PERSON] , [INFO] в м. Кам`янське Дніпропетровської області, Україна, без письмової згоди батька [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування свого позову вказала, що вона перебувала в шлюбних відносинах з відповідачем, їх відносини були зареєстровані 07.12.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Пролетарського районного управління юстиції у м. Донецьку. Від цих відносин у них народилась дочка [PERSON] , [INFO] . Шлюб між ними розірвано. На даний час місце знаходження відповідача їй не відоме, оскільки він поїхав на заробітки та більше інформації про нього немає. Вона вдруге вийшла заміж, та чоловік має намір її та її дитину зареєструвати за адресою: [ADDRESS] . На теперішній час дитина постійно проживає разом з нею за адресою: [ADDRESS] , яка належить на праві власності її чоловіку [PERSON] . Відповідач по теперішній час не приймає жодної участі у вихованні дитини, не проявляє жодної турботи до дитини, не надає матеріальної допомоги. Вона піклується про дочку, дбає про її фізичний, психологічний, розумовий та духовний розвиток. Повністю забезпечує її матеріально. За її місцем проживання створено всі необхідні умови для проживання, виховання та розвитку дитини. Зазначає, що найкращим інтересам дитини відповідатиме постійне проживання дитини разом з матір`ю, та за місцем її проживання створені всі умови для гармонійного розвитку дитини. Також, на теперішній час дитина немає зареєстрованого місця проживання, оскільки коли вона звернулась до органів щодо реєстрації дочки, їй було відмовлено, так як дана заява повинна бути подана обома батьками. Вона не має можливості отримати згоду відповідача на реєстрацію дитини, так як з ним не спілкується і не знає, де він проживає. Відсутність згоди батька дитини на її реєстрацію є порушенням прав дитини на вільне пересування, відпочинок, оздоровлення та навчання, у зв`язку з чим вона вимушена звернутись до суду з даним позовом. Процесуальні дії у справі. Заяви (клопотання) учасників справи. Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 вересня 2022 року цивільна справа прийнята до провадження та призначена до підготовчого судового засідання (а.с.30). Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 листопада 2022 року підготовче провадження по цивільній справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.48). 08 грудня 2022 року судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, письмово просила суд провести розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Третя особа- [PERSON] надав суду заяву, в якій просив проводити судове засідання без його участі. Не заперечує проти задоволення вимог позивачки. (а.с.38) Представник третьої особи- Служби у справах дітей надала суду заяву, в якій просила проводити судове засідання без їх участі. (а.с.32) Представник третьої особи- Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради, надала суду заяву, в якій просила проводити судове засідання без їх участі. (а.с.33) У відповідності до вимог ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Судом встановлено, що з 07 грудня 2013 року [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі, зареєстрованому відділом державної реєстрації актів цивільного стану Пролетарського районного управління юстиції у м. Донецьку.(а.с.9) Від шлюбу сторони мають спільну малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] від 26 березня 2014 року (а.с.17). Заочним рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 листопада 2018 року №209/2135/18 шлюб між сторонами розірвано. Рішення набрало законної сили 11.01.2019 року. (а.с.14) 12 листопада 2021 року позивач [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , який був зареєстрований Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) за актовим записом № 611. (а.с.25) Згідно договору купівлі-продажу квартири від 17.09.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Прожуган М.А., [PERSON] придбав у власність квартиру [ADDRESS] . (а.с.19-23) Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.09.2021 року, право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 53 кв.м., житловою площею 37,7 кв.м., зареєстровано за [PERSON] , розмір частки 1/1. (а.с.24). Щодо позовних вимог про визначення місця проживання дитини, то суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню по наступним підставам. Так, судом встановлено, що між сторонами, які є батьками малолітньої [PERSON] , існує спір стосовно місця її проживання. Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає, …якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою . З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що в тому разі, якщо батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або, у відповідних випадках, законні опікуни, - несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують право дитини не розлучатися з обома батьками усупереч їх бажанню, за винятком випадків, якщо в разі компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно ухвалити рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що вирішують питання соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним з батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", ст. 161 СК України вбачається висновок, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. На підставі викладеного, при вирішенні питання про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , суд в контексті першочергового урахування інтересів дитини, враховуючи тривалість проживання дитини з матір`ю та стан здоров`я дитини, добросовісне виконання [PERSON] батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення її усім необхідним, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з матір`ю, чи негативно впливали на її виховання та розвиток, приходить до висновку про обґрунтованість позову в частині визначення місця проживання дитини: [PERSON] , [INFO] , разом з її матір`ю. Приймаючи рішення, суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену в § 54 рішення у справі «HUNT v. UKRAINE» № 31111/04 від 07 грудня 2006 року, де зазначено, що «… між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків». При цьому, визначення місця проживання дитини разом із матір`ю не позбавляє права відповідача [PERSON] спілкуватися з дитиною та не обмежує його у здійсненні своїх батьківських прав та обов`язків, оскільки батько дитини у разі визначення місця проживання останньої з матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, прояву турботи відносно неї та участі у її вихованні й може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки і піклування, або за рішенням суду. Щодо позовних вимог про надання дозволу на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини без письмової згоди батька, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Відповідно до ч.4 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. Згідно із пунктом 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №207 у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Закон України «Про охорону дитинства» визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини. Враховуючи, що малолітня дитина [PERSON] , [INFO] постійно проживає разом з матір`ю, згоду батька позивач не може отримати через байдуже ставлення відповідача до даного питання, то суд вважає, що в інтересах дитини необхідно надати дозвіл позивачу на реєстрацію її дочки за адресою: [ADDRESS] , без дозволу батька [PERSON] . Враховуючи відсутність висловленого позивачем бажання стягнути з відповідача судовий збір, у відповідності до ст.13, 141 ЦПК України, віднести його на рахунок позивача. На підставі ст. 2, 7, 141, 155, 160, 161 СК України, ст. 3, 29 ЦК України,

Outcome: approved