Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-15 00:00:00

20.09.2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення 3% річних, в якому вказав, що рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 17.09.2021 року в цивільній справі № 724/56920 задоволено позовні вимоги [PERSON] про стягнення коштів за договором позики та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу в розмірі 677406 доларів США. На виконання рішення суду видано виконавчий лист, який було пред`явлено до виконання до відділу Хотинського відділу державної виконавчої служби у Дністровському районі Чернівецької області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). Постановою від 25.10.2021 року винесеною начальником відділу Хотинського відділу державної виконавчої служби у Дністровському районі Чернівецької області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Тавлуй Олександром Олександровичем відкрито виконавче провадження. Станом на 19.09.2022 року рішення суду не виконано та не виконується в період з 21.10.2021 року по 19.09.2022 року, тобто існує таке прострочення, яке є триваючим правопорушенням і виникає право на стягнення 3% річних з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. У зв`язку з чим, позивачем було розраховано, виходячи із загальної суми заборгованості 3% річних у розмірі 18854,46 доларів США, що підлягають сплаті відповідачем за прострочення виконання рішення суду. Підтримуючи вищевикладене, просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 3% річних в сумі 18854,46 доларів США та судові витрати в справі. Ухвалою суду від 27.09.2022 року відкрито провадження в справі, розгляд справи провести в порядку загального позовного провадження. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, 23.11.2022 року від нього через канцелярію суду надійшла заява, в якій він клопотав про проведення слухання по справі без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] 24.11.2022 року від нього до суду надійшла заява в якій він просив відкласти розгляд справи у зв`язку із залученням до участі в справі фахівця в галузі права. Однак, 08.12.2022 року в судове засідання не з`явився, причину неявки суд не повідомив. Відповідно до ст. 247 ч. 2 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 17 вересня 2021 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики, ухвалено стягувати з [PERSON] ( [INFO] , місце реєстрації: [ADDRESS] , паспорт [NUMBER] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , місце реєстрації: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) заборгованість за договором позики від 30.08.2019 в сумі 677406 (шістсот сімдесят сім тисяч чотириста шість) доларів США та судовий збір в сумі 10510,00 грн. (а.с.6-8). Відповідно до ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Також, згідно вказаного рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 17 вересня 2021 року, яке набрало законної сили 21.10.2021 року, встановлено, що між сторонами був укладений договір позики, відповідно до якого відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] в борг грошові кошти в сумі 677406 доларів США, які зобов`язався повернути до 31.10.2019 року, що підтверджується оригіналом розписки від 30.08.2019 року, яка написана відповідачем [PERSON] власноручно в строк до 31 жовтня 2019 року. Судом було встановлено, що договір позики є укладеним і відповідно створює для відповідача обов`язок повернути позику в обумовлений сторонами строк. В той же час, відповідачем [PERSON] в добровільному порядку суму боргу не повернуто. Борг в загальному розмірі складає 677406 доларів США. Згідно матеріалів справи, виконавчий лист № 02-83-344 від 25.10.2021 року Хотинського районного суду Чернівецької області, який видано 25 жовтня 2021 року пред`явлено до виконання до відділу Хотинського відділу державної виконавчої служби у Дністровському районі Чернівецької області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (а.с. 9). Постановою від 25.10.2021 року винесеною начальником відділу Хотинського відділу державної виконавчої служби у Дністровському районі Чернівецької області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Тавлуй Олександром Олександровичем відкрито виконавче провадження № 67269108 (а.с.10). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] в порушення законодавства та умов укладеного 30.08.2019 року договору позики, не виконав свого обов`язку щодо повернення суми позики та рішення Хотинського районного суду Чернівецької області не виконується в період з 21.10.2021 року по 19.09.2022 року. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. Так, у частині 5 статті 11 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно із частиною 2 ст. 625 ЦПК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Три відсотки річних, передбачені ст. 625 ЦК України, можуть бути визначені у доларах США та нараховуються виходячи із простроченої суми, вираженої у відповідній грошовій валюті. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3% річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому, при обрахунку за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 року у справі № 910/13238/18; від 30 березня 2016 року у справі № 6-2168цс15. У своїй постанові від 16.01.2019 року в справі № 464/3790/16-ц (14-465цс18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що: «Таким чином, суди зробили правильний висновок про наявність правових підстав для стягнення боргу у валюті, визначеній договором. Також Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій у частині визначення 3% річних у доларах США, оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3% річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому, при обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. У цьому випадку Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про стягнення з відповідача заборгованості саме в іноземній валюті, тобто прострочена сума визначена у валюті долари США, що передбачає і нарахування 3% річних саме із доларів США». Враховуючи вищевикладене, суд вважає правомірним нарахування позивачем відсотків у валюті боргу, та пред`явлення їх до стягнення саме в іноземній валюті - доларах США. З висновку Верховної Палати Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц слідує, що проценти за неправомірне користування чужими коштами передбачені частиною 2 статті 625 ЦК України, не є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов`язань, а є гарантією належного виконання зобов`язання. Тобто ці проценти мають іншу самостійну правову природу ніж проценти за правомірне користування кредитом чи позикою (за статтями 1048 та 1054 ЦК України), які за правовою природою є винагородою за користування грошовими коштами. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, таке прострочення є триваючим правопорушенням. Такий підхід підтверджується судовою практикою. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 8 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц дійшла висновку про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Перевіривши розрахунок позивача, судом встановлено, що позивачем виходячи із загальної суми заборгованості, 3 % річних у розмірі 18854,46 доларів США, що підлягають сплаті відповідачем за прострочення виконання рішення суду, що підтверджується відповідним розрахунком наданим до матеріалів справи (а.с. 12). Суд погоджується з даним розрахунком, враховуючи у тому числі те, що будь яких заперечень відповідачем до суду не надано. Таким чином, ураховуючи вище викладене, суд вважає, що позовні підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, так як позов задоволено повністю, тому з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір на загальну суму 6893,20 грн.

Outcome: approved