Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-12 00:00:00

Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» (надалі Позивач) звернулося до\~Дзержинського районного\~суду м.\~Харкова з\~позовною заявою\~про стягнення\~з [PERSON] ,\~ [PERSON] (надалі Відповідачі) заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 01.05.2016 по 31.08.2021 в розмірі 68951,08 грн., 3% річних у сумі 1675,70 грн., інфляційних витрат у сумі 3560,56 грн. та судових витрат у розмірі 2270,00 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що позивач надає послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання відповідно до норм ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» та "Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 року №630, що регулюють відносини між виконавцем послуг та споживачами. Зазначає, що відповідачі не в повному обсязі сплачували вартість наданих послуг, у зв`язку з чим виникла заборгованість за період з 01.05.2016 по 31.08.2021, на яку відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України нараховано 3% річних та інфляційні витрати та за стягненням якої позивач звернувся до суду. Ухвалою суду від 25.10.2021 відкрито провадження у цивільній справі та прийнято рішення про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Від представника позивача надійшла до суду заява, в якій зазначено, що він позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Представник також просив розглянути справу без його участі на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи. Від представника позивача судом отримано відповідь на відзив, в якій позивач підтримала позицію, викладену в позовній заяві, та надав контраргументи на позицію, викладену у відзиві на позовну заяву. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Надала клопотання про розгляд справи без її участі, проти позовних вимог заперечує та просить суд відмовити в повному обсязі в позовних вимогах. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений, про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити в задоволенні позовної заяви, оскільки позовна заява є незаконною, а вимоги необгрунтованими. Також надав заперечення на відповідь на відзив позивача. В обгрунтування відзиву на позовну заяву відповідач [PERSON] зазначає, що до позову не було надано документів, які б свідчили, що позивач є комунальним пдприємством місцевого органу самоврядування-виконавцем послуг з теплопостачання. В позовній заяві зазначається про надсилання листа з пропозицією щодо укладення договору, але доказів цього позивач не надає. Також, позов не містить фактичних обставин справи, тільки вказівки на норми законодавства. Відповідачем звернуто увагу суду, що позивач звернувся з позовом поза межами позовної давності, тобто після спливу трьох років. Відповідач у своєму відзиви додатково зазначає, що представник позивача [PERSON] не мала права підписувати відповідний позов, оскільки до останього не було надано належним чином завірених копій доказів повноваження відповідного представника позивача. Відповідач ставить під сумнів докази, які були додані до позову, оскільки вони в цілому не містять доказів будь-яких відносин між позивачем та відповідачами. Посилаючись на ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" відповідач зазначає, що відповідні відносини є договірними та добровільними, проте позивач не надав до суду відповідних доказів про укладення договору і те, що він є виконавцем відповідних послуг. Розрахунок, наданий позивачем, також не підкріплений доказами, які б свідчили про правильність такого розрахунку, тому відповідачем ставиться під сумнів розмір нарахованої суми заборгованості. Згідно з ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. На підставі частини 2 статті 247\~ЦПК\~України у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно з ч.4 ст.268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відносини, що виникають у процесі надання споживачам комунальних послуг, зокрема, послуг з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання регулюються Житловим кодексом УРСР, Законом України «Про теплопостачання», ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», Постановою Кабінета Міністрів України № 630 від 21.07.2005 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», Законом України №2119-VIII від 22.06.2017 р. «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». Згідно з п. 5 ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~№ 2189-VIII від 9 листопада 2017 року (надалі Закон №2189-VIII) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Позивач КП «Харківські теплові мережі», відповідно до рішення виконавчого комітету Харківської міської ради №1407 від 23.12.1998 (із змінами, внесеними рішенням №946 від 30.09.2003) визначений виконавцем послуг з централізованого опалення та підігріву гарячої води в житловому фонді комунальної власності територіальної громади міста Харків. В матеріалах справи містяться відповіді з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію міста проживання ГУДМС України в Харківській області, відповідно до яких відповідачі зареєстровані в квартирі [ADDRESS] . Будинок [ADDRESS] оснащений єдиною централізованою системою опалення, що підтверджується копіями актів підключення/відключення споживача, наданими представником позивача та відомостями обліку спожитої теплової енергії, що містяться в матеріалах справи. Таким чином, відповідачі є споживачем комунальної послуги, що надається позивачем як виконавцем цієї послуги, в розумінні ЗУ "Про житлово-комунальні послуги". Відповідно до статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону України від 24.06.2004 року № 1875-IV до 01 травня 2019 року (далі Закон № 1875-IV), відповідні відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово - комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Статтею 13 даного Закону № 1875-IV визначено, що централізоване постачання гарячої води та централізоване опалення відноситься до комунальної послуги. Пунктом 1 с. 3 ст. 20 Закону 1875-V унормовано, що споживачі зобов`язані укласти договір на надання житлово-комунальні послуги, підготовлений виконавцем такої послуги на основі типового договору. Аналогічна норма закріплена і в ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" від 9 листопада 2017 року №2189-VIII в редакції з 01.05.2019 року (далі Закон №2189-VIII), а саме в пункті 1 частини 2 статті 7 Закону 2189-VIII. Після розміщення виконавцем (виробником) комунальної послуги на своєму офіційному сайті (http://www.hts.kharkov.ua) типового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, який був опублікований 12.08.2005 року в Офіційному віснику України (випуск №30), відповідачі не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин, не припинили споживання зазначених послуг, здійснювали нерегулярно оплату за надані послуги, отже, здійснювали дії, що свідчать про укладення публічного договору приєднання до умов вказаного договору (ч.7 ст.26 ЗУ №1875-IV та ч.5 ст.13 ЗУ №\~2189-VIII). Таких висновків суд дійшов також з урахуванням норм статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України. Так, відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Нормою статті 641 ЦК України встановлено, що пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору, яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Крім того, в матеріалах справи міститься лист-пропозиція, який був направлений на адресу [PERSON] з пропозицією укласти договір про надання житлово-комунальних послуг з повідомленням про розмір заборгованості, яка станом на 01.08.2021 року склала 105459,78 грн. за надані послуги. Ігнорування з боку відповідача відповіді на вказану пропозицію не може вважатися обставиною відсутності правовідносин між учасниками справи. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. За таких обставин зобов`язання відповідачів оплатити надані послуги виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг. Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладених у постановах від 30 жовтня 2013 року по справі №6-59цс13 та від 25 листопада 2014 року по справі №3-184гс14, від 20 квітня 2016 року у справі № 221/515/15-а та Постанові Верховного суду від 18 березня 2019 року у справі № 210/5796/16-ц. Відповідачі своїми діями (частковою оплатою та користуванням послугами, що підтверджується наданими позивачем актами на включення та відключення будинку) підтвердили намір отримувати послуги теплопостачання для задоволення власних потреб, при цьому будь-яких заяв про відмову від отримання послуг або надання їх належної якості матеріали справи не містять. \~ \~ \~ \~Враховуючи встановлені\~вище обставини\~та норми\~діючого законодавства,\~суд дійшов\~висновку,\~що між\~позивачем та\~відповідачами укладено\~договір в\~порядку ст.\~ст.\~633,\~634,\~638,\~642\~ЦК України\~про надання\~послуг з\~централізованого опалення\~та постачання\~гарячої води\~і водовідведення\~на умовах\~типового договору,\~що був\~офіційно опублікований\~та розміщений\~на сайті\~позивача.\~Отже,\~між сторонами\~на підставі\~публічного договору\~склалися фактичні\~договірні відносини\~щодо послуг\~з теплопостачання\~та відповідачі мають зобов`язання щодо оплати отриманих ними комунальних послуг з теплопостачання, яке на час розгляду справи відповідачами не виконано. З урахуванням наведеного доводи відповідача [PERSON] , викладені у відзиві, щодо відсутності договірних відносин між позивачем та відповідачами спростовуються зазначеними вище висновками суду, а клопотання про витребування у позивача оригіналу договору між КП "Харківські теплові мережі" та [PERSON] про надання послуг з централізованого опалення та підігрів холодної води для потреб гарячого водопостачання суд залишає без задоволення. Крім того, обов`язок вносити плату за комунальні послуги, отримані споживачами таких послуг, закріплений положеннями ЖК України. Відповідно до ст.ст.67, 68 ЖК України (назва Кодексу в редакції Закону № 2215-IX від 21.04.2022) плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Така сама норма закріплена і в ст.162 Житлового кодексу України, яка передбачає обов`язок наймача, який користується жилим приміщенням зі згоди власника цього приміщення в будинку (квартирі), що належить останньому на праві приватної власності, своєчасно вносити плату за комунальні послуги за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно вимог пункту 5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (№\~2189-VIII) індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (ч. 1\~ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №\~2189-VIII). Ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону (ч. 1\~ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №\~2189-VIII)\~. Нарахування за особовим рахунком здійснені позивачем згідно з діючими тарифами, затвердженими постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг, посилання на які розміщені на офіційному сайті позивача. Розмір тарифів, на підставі яких позивачем здійснений розрахунок заборгованості за надані відповідачам послуги опалення та підігріву води, вказані у відомості про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання, яка міститься в матеріалах справи. У запереченнях на відповідь на відзив відповідач поставив під сумнів чинність постанов, на підставі яких затверджувались тарифи. У поясненнях, які надав на заперечення з цього приводу представник позивача та які містяться у доповненнях до відповіді на відзив (вх.№26031 від 28.11.2022) позивач зазначив, що вказані постанови, на підставі яких затверджувались тарифи, є загальнодоступними для всіх громадян на сайті НКРЕКП та на сайті КП "Харківські теплові мережі", також навів відомості щодо змін, які вносилися до вказаних постанов у виді таблиці. Відповідно до п.п. 18, 20, 21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання, холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМ України від 21.07.2005 р. №630 (надалі Правила №630), розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. У разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства; з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим. Згідно з відомістю про нарахування та оплату послуг з теплопостачання з урахуванням періоду платежа відповідачу [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , як споживачу послуг, відкритий особовий рахунок № [NUMBER] . Відповідно до Правил №630 виконавець послуги зобов`язаний своєчасно надавати\~споживачу послуги\~в установлених\~обсягах,\~належної якості,\~безпечні для\~його життя,\~здоров`я\~та які\~не спричиняють\~шкоди його\~майну,\~відповідно до\~вимог законодавства\~та цих\~Правил №630.\~Такому обов`язку\~виконавця кореспондує\~обов`язок споживача своєчасно оплачувати послуги в установлені договором строки (пункти 30, 32 Правил №630). Пунктом 1 частини 1\~статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~№ 1875-IV (в редакції на момент виникнення спірних відносин) визначено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої\~статті 20 цього Закону\~обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Обов`язок щодо оплати споживачем комунальної послуги унормовано також в пункті 5 ч.2 ст.7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII в редакції з 01.05.2019 року. Відповідно до інформації, що міститься в зазначеній відомості, за період з 01.05.2016 по 31.08.2021 у відповідачів утворилась заборгованість за надані позивачем послуги у розмірі 68951,08 грн. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зважаючи на вищенаведене та на те, що в матеріалах справи відсутні докази відмови відповідачів від споживання послуг з теплопостачання, чи звернення до позивача щодо проведення перерахунку у разі можливої відсутності тривалий час в квартирі та не споживання послуг або з претензіями щодо невиконання позивачем зобов`язань щодо постачання послуг, або надання неякісних послуг, суд дійшов висновку, що позивач надав відповідачам послуги у повному обсязі та належної якості за вказаний в позові період. Проте, в порушення умов договору та Правил №630 відповідачі свої зобов`язання щодо оплати спожитих послуг не виконали в повному обсязі, у зв`язку з чим у них утворилася заборгованість перед позивачем. Зважаючи на викладене та з урахуванням встановлених обставин суд дійшов висновку, що відповідачі мають зобов`язання щодо оплати отриманих ними комунальних послуг з теплопостачання, яке на час розгляду справи відповідачами не виконано, тому наявні підстави для стягнення виниклої заборгованості з відповідачів. Відповідач у відзиві на позов просив суд застосувати строк позовної давності у три роки. Відповідно до\~статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з частиною 3\~статті 267\~ЦК\~України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Судом встановлено неналежне виконання відповідачами взятих на себе зобов`язань по оплаті спожитих послуг з теплопостачання, що є порушенням умов договору, та з урахуванням строків позовної давності суд дійшов висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково в межах позовної давності у розмірі 39 904 грн. 66 коп. Крім того, відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. У зв`язку з порушенням відповідачами грошового зобов`язання, яке виразилося в несвоєчасній оплаті наданих послуг з теплопостачання, позивачем нараховано 3560,56 грн. інфляційних витрат та 1675,70 грн. - 3% річних від простроченої суми боргу за три останні роки, яка становить 39904,66 грн. Розрахунок 3% річних та інфляційних витрат судом перевірено, він є арифметично вірним. Відповідач [PERSON] ставить під сумнів зазначений розрахунок, але останній не надав суду контррозрахунок або інші підтвердження того, що розрахунок позивача не відповідає арифметичним обчисленням. Щодо заперечень відповідача про незаконне нарахування 3% річних та розміру інфляційних втрат на суму заборгованості суд зазначає наступне. За змістом статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини 2 статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму «інфляційних втрат» як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, законом передбачено крім виконання основного зобов`язання, у разі прострочення його виконання також застосування додаткових мір відповідальності боржника з метою захисту майнового права кредитора від знецінення грошових коштів, тому посилання відповідача на Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" є недоречним, оскільки згідно п.п.4 п.3 розділу ІІ Прикінцевих положень вказаного Закону забороняється на період дії карантину нарахування та стягнення лише неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги, до яких нарахування інфляційних втрат та три відсотка річних не відноситься з огляду на вищезазначене. За таких обставин суд стягує з відповідачів суму заборгованості за період з 01.09.2018 по 31.08.2021 року у розмірі 39904,66 грн., 3 % річних за відповідний період у розмір 1675,70 грн. та інфляційні втрати за відповідний період у розмірі 3560,56 грн. Відповідачем подане клопотання про витребування оригіналів усіх наданих письмових доказів та оригіналів електронних доказів, оскільки підставами витребування, на думку відповідача [PERSON] , є неналежне засвідчення копій поданих доказів та засвідчення їх не уповноваженими на це особами. Вказане клопотання суд залишає без задоволення, оскільки такі підстави суд вважає необгрунтованим. В матеріалах справи міститься виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідно до якої [PERSON] в порядку самопредставництва вчиняє дії від імені юридичної особи позивача з усіма правами, наданими учасникам справи відповідно до законів, з правом підписання документів, засвідчення копій, без права підписання договорів, мирової угоди. Копія даної виписки була надана разом з позовною заявою, завірена належним чином і не викликає у суду будь-яких сумнів щодо підписання позовної заяви і долучення доказів по справі уповноваженою позивачем особою. З наведених вище міркувань клопотання відповідача [PERSON] про призначення почеркознавчої експертизи документа, а саме копії виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, завіреної [PERSON] , суд також залишає без задоволення. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Збирання доказів у цивільних справі не є обов`язком суду. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. \~ \~ \~ \~Судом встановлено,\~що відповідачі\~не виконували\~зобов`язання належним\~чином щодо\~оплати комунальних\~послуг,\~а саме\~послуг з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, які за доведеними доказами та встановленими обставинами надавав позивач. Враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів з боку відповідачів на спростування зазначених вище висновків, як і доказів на підтвердження відсутності боргу перед позивачем, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог з урахуванням строків позовної давності. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням часткового задоволення позовних вимог суд покладає судовий збір на відповідачів в розмірі 1381,06 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial