Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-04 00:00:00

У грудні 2021 року [PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Боярської міської ради, про позбавлення батьківських прав та зміну прізвища. Заявлені позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 29.06.2010 [PERSON] та [PERSON] відповідно до рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області по справі № 2-1755/10 було розірвано шлюб та відповідно до діючих на той час норм законодавства отримано свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . Сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 30.07.2008. Як зазначено в позовній заяві, після розірвання шлюбу відповідач не виконує покладених на нього законом батьківських обов`язків, зокрема не піклується про дитину; не проявляє заінтересованості в його подальшій долі; не цікавиться успіхами, станом здоров`я; не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання дитиною освіти; не бере педагогічної, матеріальної, трудової або будь-якої іншої участі у вихованні сина. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина проживає разом з [PERSON] і знаходиться на повному її утриманні. Позивач самостійно створила та повністю забезпечила дитині всі необхідні умови для здорового фізичного та морального розвитку, духовного збагачення, та медичного обслуговування. Крім того, позивач вважає за необхідне змінити прізвище дитини, оскільки прізвище батька об`єктивно призводить до труднощів дитини у спілкуванні із оточуючими. Проте, відповідач такої згоди на зміну прізвища не надає. Просила суд позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] ; змінити [PERSON] прізвище на « [PERSON] »; вирішити питання щодо розподілу судових витрат. 14.12.2021 ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області відкрито провадження у даній справі. 19.09.2022 ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області було закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. В судове засідання учасники процесу не заявились, про час та місце розгляду справи повідомлялись у передбачений цивільно-процесуальним законодавством спосіб, причини неявки суду не відомі. Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву. Позивач подала до суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Представник Служби у справах дітей Боярської міської ради подала до суду заяву з проханням розглядати справу без участі Служби у справах дітей. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За згодою позивача, суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. ст. 280-281 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити з огляду на наступне. Судом встановлено, що 26.05.2010 [PERSON] та [PERSON] було розірвано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданим 29.06.2010. Сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 30.07.2008. Принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, яка ратифікована Верховною Радою України 27.02.1991, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. У відповідності до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із ч.7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. За приписами ч.ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За ст. 164 СК України мати, батько можуть бути судом позбавленні батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовки до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідним харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умови для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, слід розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При розгляді даної справи судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не надає належного виховання дитини та не виконують своїх батьківських обов`язків. Як вбачається із наявних матеріалів справи, піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, забезпечення необхідного харчування, медичного догляду, неповнолітньої дитини здійснюється позивачем - [PERSON] . Рішенням виконавчого комітету Боярської міської ради Київської області від 11.08.2022 № 7/111 було вирішено вважати за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] та затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав по відношенню до неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Так, у висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , зазначено, що дитина проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] ; дитина перебуває на повному матеріальному забезпеченні матері; батько участі у вихованні дитини не приймає, проживає окремо. Таким чином, в судовому засіданні встановлені факти, що свідчать, що відповідач не приймає участі у вихованні дитини, свої батьківські обов`язки відносно неповнолітньої дитини не виконує, а тому позовні вимоги про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його сина підлягають задоволенню. Натомість, зміна прізвища малолітньої (неповнолітньої) дитини відноситься саме до особистих немайнових прав батьків. У зв`язку з цим відпадає необхідність в отриманні згоди батька позбавленого батьківських прав для зміни прізвища дитини, а відповідно і вирішення даного питання в судовому порядку за відсутності за конкретних обставин спору по суті. Зміна прізвища дитини здійснюється відповідно до Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України 14 січня 2011 року за № 55/18793. Відповідно до п. 2.14. Правил підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану, у тому числі про анулювання та поновлення, є рішення суду про позбавлення батьківських прав. Відомості про позбавлення батьківських прав вносяться до паперового носія актового запису цивільного стану та Державного реєстру актів цивільного стану в день надходження копії відповідного рішення суду до відділу державної реєстрації актів цивільного стану або в день її пред`явлення особою, зазначеною в рішенні суду, або уповноваженою нею особою (2.16.5. Правил). Враховуючи наведене суд відмовляє в задоволені позову в частині вимоги позивача про зміну прізвища дитини виходячи з того, що спір між сторонами про зміну прізвища дочки на даний час відсутній та позивач не позбавлена права звернутися до органів державної реєстрації актів цивільного стану з письмовою заявою про внесення змін до актового запису цивільного стану до якої необхідно буде додати свідоцтво про народження дитини та рішення суду про позбавлення батьківських прав батька. Крім цього, суд зазначає, що доказів звернення позивача до органів реєстрації актів цивільного стану із заявою про зміну прізвища дитини та доказів відмови в проведенні зміни прізвища дитини, суду позивачем не надано. Вирішуючи питання щодо судових витрат, враховуючи часткове задоволення позову, суд вважає, що в силу ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача сплачений останньою судовий збір в сумі 908 грн. На підставі вищевикладеного, Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ст. ст. 7, 150, 164 Сімейного кодексу України, ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,

Outcome: partial