Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-20 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовною заявою до [PERSON] , у якій просить стягувати з нього аліменти на утримання сина - [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі по 4500 грн. щомісячно, починаючи з 04.08.2022 р. та до досягнення дитиною повноліття. Позов мотивує тим, що заочним рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 11.11.2020 їх шлюб розірвано, мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачкою по [ADDRESS] . Зазначила, що відповідач участь у вихованні та утриманні сина не бере, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. Вказала, що відповідач є працездатним, інших осіб на утриманні не має, працює далекобійником та отримує регулярний стабільний дохід. З огляду на наведене, просить позов задовольнити в повному обсязі. В судове засідання позивачка не з`явилась, у письмовій заяві від 05.10.2022 позов підтримала повністю, просить його задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, 25.10.2022 подав відзив на позов, у якому позовні вимоги визнав частково. Вказав, що позивачка вводить суд в оману, вказуючи, що він самоусунувся від своїх батьківських обов`язків. Зазначив, що з часу відокремленого проживання постійно спілкується з сином, купляє йому іграшки, солодощі, фрукти, дає гроші на кишенькові витрати. На пропозицію самостійно купувати дитині одяг та продукти харчування, позивачка відмовилась. Разом з тим, усвідомлюючи свій батьківський обов`язок щодо утримання малолітнього сина, не заперечує сплачувати аліменти, зокрема, в розмірі 1800 грн, оскільки зараз регулярного доходу не має. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, розгляд справи здійснюється у їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оглянувши матеріали справи, заяву позивачки, відзив відповідача, суд приходить переконання про таке. Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. У відповідності до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до положень ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Із копій рішення Городоцького районного суду Львівської області від 09.10.2020, свідоцтва про народження серії [NUMBER] , вбачається, що між сторонами шлюб розірвано, мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] (а.с. 5, 8). Із змісту позовної заяви, довідки, виданої Городоцькою міською радою Львівської області № 504 від 04.08.2022, вбачається, що дитина зареєстрована та проживає разом з позивачкою - по [ADDRESS] . Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789Х11 від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27.09.1991 р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Згідно положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7 і 8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а тому є всі підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання його неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. При визначенні розміру аліментів на неповнолітніх дітей суд враховує їх вік, стан здоров`я та матеріальне становище, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів (відповідача), якому за станом здоров`я зі слів позивачки не протипоказана фізична праця, відповідач у заяві покликається на проблеми зі здоров`ям, між тим, доказів цього суду не надав. Також суд враховує, що обов`язок по утриманню дітей покладається на обох батьків, згідно ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» розмір прожиткового мінімуму для основних соціальних і демографічних груп населення встановлено: дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні. Із наданих відповідачем копії трудової книжки, довідки, виданої директором Городоцької районної філії Львівського ОЦЗ № 193 від 22.09.2022, довідки відділу обслуговування громадян Управління обслуговування громадян ГУ ПФУ у Львівській області № 1558 від 22.09.2022 убачається, що [PERSON] не працевлаштований, на обліку як пенсіонер чи безробітний не перебуває та не отримує постійного доходу. Законом України №2037-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів", який набрав чинності 08.07.2017 р. внесено зміни до ч. 2 ст. 182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За наведеного, оцінивши в сукупності представлені у справі докази, враховуючи принципи справедливості та розумності, рівний обов`язок батьків утримувати своїх дітей, беручи до уваги стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, який батьківство не оспорює, фізично здоровий, підробляє та має можливість надавати кошти на утримання малолітнього сина, інших утриманців не має, позов визнає частково, а також, беручи до уваги витрати на дитину, про які заявила позивачка в позові, суд приходить до висновку прочасткове задоволення позову і зокрема про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дитини [PERSON] , 2016 р.н., в твердій грошовій сумі по 2500 грн., щомісячно, починаючи з 05.08.2022 і до досягнення нею повноліття, що буде достатнім вкладом [PERSON] в матеріальне утримання сина. Виходячи з вимог ст. 430 ЦПК України, суд вважає, що слід допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам положення ч. 1 ст. 192 СК України, згідно з якою розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Вирішуючи питання судових витрат суд виходить з наступного. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли. З урахуванням задоволених вимог позивачки, яка згідно п.3 ч.5 Закону України "Про судовий збір" звільнена від сплати судового збору, то на відповідача покладаються судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 992 грн 40 коп. за подання позовної заяви позивачкою і підлягають стягненню в дохід державного бюджету України. На підставі ст.ст.180-182, 184, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial