Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-19 00:00:00

У квітні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому, враховуючи заяву про зміну підстав позову від 06 липня 2021 року, просила суд розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 02 березня 2012 року виконавчим комітетом Требухівської сільської ради Броварського району Київській області, актовий запис № 2, (а. с. 22-24). В обґрунтування позову зазначала, що 02 березня 2012 року вона і [PERSON] уклали шлюб, від шлюбу [INFO] у них народилася дочка [PERSON] , яка проживає разом із матір`ю. Із 2012 року відносини між сторонами погіршилися, постійно стали виникати сварки, вони перестали вести спільне господарство, припинили підтримувати шлюбні стосунки, почали проживати окремо. Вона з дочкою залишилися проживати за адресою її реєстрації, відповідач за невідомою їй адресою. Починаючи з 2020 року вона має стосунки та проживає однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу з [PERSON] , на даний час вона вагітна, батьком зачатої дитини є [PERSON] , який визнає своє батьківство. Подальше спільне проживання і збереження шлюбу з відповідачем [PERSON] є неможливим та суперечить її інтересам. 30 серпня 2022 року ухвалою суду, постановленою у судовому засіданні без видалення до нарадчої кімнати, у зв`язку із народженням [INFO] позивачем [PERSON] дитини (дочки), до участі у цій справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, судом залучено [PERSON] , який визнає своє батьківство відносно народженої позивачем [PERSON] дитини. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, у якій просила суд розглянути справу за її відсутності, позов підтримує повністю, просила суд його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов до суду не подавав. Третя особа [PERSON] у судове засідання теж не з`явився, подав до суду заяву, у якій просив суд розглянути справу за його відсутності, позов підтримує, просив суд задовольнити позов, своє батьківство відносно народженої 20 серпня 2021 року позивачем [PERSON] дочки він визнає. З`ясувавши позицію позивача, третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. У ч. 2 ст. 1 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки. Згідно із ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч. ч. 6, 9, 10 ст. 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз чоловіка та жінки, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань (ст. 51 СК України). Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. За змістом ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно із ч. ч. 3, 4 ст. 110 СК України чоловік, дружина мають право пред`явити позов про розірвання шлюбу протягом вагітності дружини або до досягнення дитиною одного року, якщо батьківство щодо неї визнане іншою особою або за рішенням суду відомості про чоловіка як батька дитини виключено із актового запису про народження дитини. Пленум Верховного Суду України в абз. 3 п. 9 постанови № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз`яснив, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлено протягом вагітності дружини, якщо батьківство зачатої дитини визнано іншою особою, а також до досягнення дитиною одного року за умови, якщо батьківство щодо неї визнано іншою особою або за рішенням суду відомості про чоловіка як батька дитини виключено із актового запису про народження дитини (ч. ч. 3, 4 ст. 110 СК України). Суд встановив, що 02 березня 2012 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Требухівської сільської ради Броварського району Київській області, актовий запис № 2. Від шлюбу сторони мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із матір`ю. Із 2012 року сторони шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства вони не ведуть, проживають окремо. Позивач [PERSON] перебуває з 2020 року у фактичних шлюбних відносинах та проживає як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу з [PERSON] , третьою особою у справі. [INFO] позивач народила дочку [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 07 вересня 2021 року. Батьківство щодо цієї дитини [PERSON] визнає, про що він надав суду відповідну заяву. Позивач [PERSON] наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем [PERSON] , оскільки подальше перебування у цьому шлюбі суперечить її інтересам. Третя особа [PERSON] позов підтримав. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Пленум Верховного Суду України у п. 10 постанови № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз`яснив, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Верховний Суд у постанові від 08 листопада 2018 року у справі № 569/458/18 зазначив, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. За змістом ч. 1 ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно із ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 22 листопада 1984 року кожен із подружжя має рівні цивільні права та обов`язки у відносинах між собою і зі своїми дітьми, а також щодо одруження, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи той факт, що сторони тривалий час подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, позивач фактично створила нову сім`ю, проживає з іншим чоловіком [PERSON] , від якого 20 серпня 2021 року вона народила дочку Владу, якій на момент ухвалення судом рішення більше одного року, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved