Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-07 00:00:00

Позивач звернувся із вказаним позовом до суду, зазначивши, що 09 жовтня 2018 року о 19 год. 50 хв. у м. Києві по вул. З. Гайдай, 12/10, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю двох транспортних засобів: автомобіля «Hyundaі Sonata», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та застрахованого автомобіля «Hyundaі Accent», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 22 листопада 2018 року у справі № 756/13885/18 відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. Оскільки автомобіль «Hyundaі Accent», д.н.з. [NUMBER] , був застрахований в ПрАТ «СК «Уніка» на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» №030348/4600/0000354 від 14 травня 2018 року, потерпіла [PERSON] , як власник транспортного засобу, звернулася 12 жовтня 2018 року до страховика із заявою про настання страхового випадку. Згідно ремонтної калькуляції системи Audatex № 00275269 від 30 жовтня 2018 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Hyundaі Accent», д.н.з. [NUMBER] , складає 23 860,89 грн. Відповідно до страхового акту № 00275269 від 12 грудня 2018 року страховиком ПрАТ «СК «Уніка» прийнято рішення про визнання вказаної події страховим випадком та виплачено страхове відшкодування за договором в розмірі 22 248,92 грн., шляхом безготівкового перерахування коштів на рахунок страхувальника, що підтверджується платіжним дорученням № 059097 від 13 грудня 2018 року. На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Hyundaі Sonata», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована у ПАТ «НАСК «ОРАНТА» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ7622281. Отже, оскільки позивачем здійснено виплату страхового відшкодування, а цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] , який є винуватцем ДТП, була застрахована, позивач 21 грудня 2018 року направив заяву щодо виплати страхового відшкодування до ПАТ «НАСК «ОРАНТА». 06 лютого 2019 року ПАТ «НАСК «ОРАНТА» здійснило відшкодування ПрАТ «СК «Уніка» у сумі 11 726,40 грн. згідно платіжного доручення № 7214. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Загальна вартість відновлювального ремонту автомобіля «Hyundaі Accent», д.н.з. [NUMBER] , склала 23 860,89 грн., з яких: сума, відшкодована ПАТ «НАСК «ОРАНТА» - 11 726,40 грн.; франшиза за договором (0,5% (але не менше 50 Євро)) - 1 611,97 грн.; решта, що підлягає відшкодуванню безпосередньо відповідачем - 10 522,52 грн. Таким чином, до ПрАТ «СК «Уніка» перейшло право вимоги до відповідача в порядку суброгації на підставі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування». 07 вересня 2020 року позивачем з метою досудового врегулювання спору направлено відповідачу претензію/досудову вимогу №023947, однак ніяких дій зі сторони відповідача щодо погашення заборгованості в добровільному порядку проведено не було. Враховуючи наведене, позивач просить стягнути на його користь з відповідача страхове відшкодування за завдані збитки в розмірі 10 522,52 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 жовтня 2021 року головуючим суддею у справі визначено Ковбасюк О.О. Ухвалою судді від 04 листопада 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін, відповідачу надано строк для подачі відзиву, а позивачу відповіді на відзив. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду заяву про розгляд без участі, в якій позовні вимоги підтримав, не заперечуючи щодо ухвалення судом заочного рішення. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов та заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подав. З огляду на викладене та при відсутності заперечень сторони позивача, суд ухвалив провести розгляд справи на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення, оскільки згідно ст. 281 ЦПК України, якщо відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. При вирішені питання щодо розгляду справи в заочному порядку суд виходив з того, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Дослідивши письмові матеріали справи відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що 14 травня 2018 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «УНІКА» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» №030348/4600/0000354. Предметом вказаного договору були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Hyundaі Accent», д.н.з. [NUMBER] . У відповідності до умов договору страхування позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити страхове відшкодування. За змістом п. 1.2.1 Договору страховим ризиком визнається, зокрема, дорожньо-транспортна пригода. Відповідно до ст. 979 Цивільного Кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. 09 жовтня 2018 року о 19 год. 50 хв. у м. Києві по вул. З. Гайдай, 12/10, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю двох транспортних засобів: автомобіля «Hyundaі Sonata», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та застрахованого автомобіля «Hyundaі Accent», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення [PERSON] пунктів 13.1, 12.1, 2.3б Правил дорожнього руху України, що підтверджується постановою Оболонського районного суду міста Києва у справі № 756/13885/18 від 22 листопада 2018 року, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. Вказана постанова суду не оскаржувалася та набрала законної сили 02 грудня 2018 року. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, суд визнає доведеною винуватість [PERSON] у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди. Встановлено також, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди застрахованому транспортному засобу «Hyundaі Accent», д.н.з. [NUMBER] , було завдано механічних ушкоджень, внаслідок чого страхувальник зазнав матеріального збитку. 12 жовтня 2018 року потерпіла від дорожньо-транспортної пригоди звернулася до страховика ПрАТ «СК «Уніка» із заявою №00275269 про подію, що має ознаки страхового випадку. Для встановлення характеру та розміру шкоди, заподіяної власнику автомобіля марки «Hyundaі Accent», д.н.з. [NUMBER] , ПрАТ «СК «Уніка» було проведено огляд пошкодженого транспортного засобу, про що складено акт № 00275269 від 11 жовтня 2018 року (дефектна відомість). Відповідно до ремонтної калькуляції системи Audatex № 00275269 від 30 жовтня 2018 року, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Hyundaі Accent», д.н.з. [NUMBER] , складає 23 860,89 грн., що є розміром збитків власнику застрахованого автомобіля. Як вбачається зі страхового акту № 00275269 від 12 грудня 2018 року, виконуючи взяті на себе зобов`язання по договору, страховиком ПрАТ «СК «Уніка» прийнято рішення про визнання вказаної події страховим випадком та виплату страхового відшкодування за договором в розмірі 22 248,92 грн., шляхом безготівкового перерахування на рахунок ПАТ «НАСК «ОРАНТА». Факт перерахування вказаної суми грошових коштів підтверджується платіжним дорученням № 059097 від 13 грудня 2018 року. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон). Зокрема, статтею третьою Закону передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання подія, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом рядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 29 Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, роблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як встановлено судом, на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Hyundaі Sonata», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована у ПАТ «НАСК «ОРАНТА» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ7622281. 21 грудня 2018 року ПрАТ «СК «Уніка» направило заяву №23947 на виплату страхового відшкодування до ПАТ «НАСК «ОРАНТА». 06 лютого 2019 року ПАТ «НАСК «ОРАНТА» здійснило відшкодування ПрАТ «СК «Уніка» у сумі 11 726,40 грн., що підтверджується платіжним дорученням №7214. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У Постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зазначено, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). На підставі цього висновку Верховний Суд Верховний суд у складі судової палати Касаційного цивільного суду у своїй Постанові №686/17155/15-ц від 03 жовтня 2018 року підтримав вищезазначений правовий висновок та визначив, що страховик за договором обов`язкового страхування відповідає у межах страхового ліміту за мінусом фізичного зносу, а за решту - безпосередній винуватець. Як встановлено судом, загальна вартість відновлювального ремонту автомобіля «Hyundaі Accent», д.н.з. [NUMBER] , склала 23 860,89 грн. Із вказаної суми ПАТ «НАСК «ОРАНТА» відшкодовано позивачу 11 726,40 грн. Таким чином, решта невідшкодованої суми страхового відшкодування складає 10 552,52 грн. Відповідно зі ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно зі ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Положенням ч. 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. З огляду на вказані положення законодавства, суд вважає обґрунтованими доводи позивача про те, що право вимоги до відповідача [PERSON] , який визнаний винуватцем дорожньо-транспортної пригоди на підставі рішення суду, перейшло до ПрАТ «СК «Уніка». Матеріалами справи підтверджується, що 07 вересня 2020 року позивачем з метою досудового врегулювання спору направлено відповідачу претензію/досудову вимогу № 023947 про відшкодування вказаної суми. Однак, як стверджує позивач в обґрунтування позову, жодних дій з боку відповідача щодо погашення заборгованості в добровільному порядку проведено не було. Судом приймаються до уваги вказані доводи позивача як такі, що не спростовані відповідачем. Жодних належних та допустимих доказів на спростування вищевстановлених обставин відповідачем до суду не подано. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом також приймається до уваги позиція Європейського суду з прав людини, який вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення. Із урахуванням встановлених обставин справи та визначених відповідно до них правовідносин, суд вважає обґрунтованими доводи позивача, наведені в обґрунтування позовних вимог, та вбачає наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми страхового відшкодування у розмірі 10 522,52 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з платіжним дорученням № 002746 від 22 вересня 2021 року позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір у розмірі 2270,00 грн. Таким чином, вказана сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved