Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-21 00:00:00

У листопаді 2022 року позивач звернувся до суду з позовом про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, посилаючись на те, що він перебував в шлюбі з [PERSON] , але станом на сьогоднішній день шлюб між ними розірвано в судовому порядку. За час перебування в шлюбі у сторін від подружнього життя [INFO] народився син, [PERSON] . Дитина постійно проживає з батьком, який його утримує та виховує. Мати участі в житті дитини не приймає, його життям не цікавиться. У добровільному порядку визначити місце проживання вирішити не вдалося. Ухвалою судді від 03.11.2022 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання, залучено в якості третьої особи Службу у справах дітей Прилуцької міської ради. Позивач в судове засідання не з`явився, його представник подала заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити в підготовчому засіданні та повернути 50% сплаченого судового збору, інші 50% з відповідача не стягувати. Відповідач в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає. Представник третьої особи до судового засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, просить врахувати найкращі інтереси дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до положень ч.ч.3,4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Оскільки відповідач визнала, пред`явлений позов і визнання позову не суперечить закону, тому суд за згодою сторін та враховуючи положення ч.ч.3,4 ст.200, ст.206 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у даному підготовчому судовому засіданні та ухвалити рішення у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, приходить до наступного висновку. 02 червня 2017 року позивач зареєстрував з відповідачкою шлюб у Прилуцькому міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, актовий запис № 157 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] ), який був розірваний Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області 14 вересня 2022 року (а.с.7,19-21). Від спільного подружнього життя у сторін народився син: [PERSON] , [INFO] . Батьками в свідоцтві про його народження записані: [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 16 травня 2002 року квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до довідки № 3445 про склад сім`ї позивач разом з сином, батьками, братами та сестрою проживаємо по [ADDRESS] (а.с.зворот 7, зворот 15). Позивач до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває. Був мобілізований до лав ЗС України та після поранення перебуває на лікуванні. Характеризується позитивно. Займається утриманням, вихованням та здоров`ям дитини (а.с.9-15). Як вбачається з рішень суду (справа №742/4702/15-п, справа №742/4570/21, справа №742/2125/22) [PERSON] позбавлена батьківських прав відносно своєї дитини від попереднього шлюбу, неодноразову притягувалася до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Згідно висновку органу опіки та піклування Прилуцької міської ради від 29.11.2022 орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання дитини з батьком (а.с.30). Відповідно до статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з абзацом другим принципу 7 Декларації прав дитини найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. За частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до статті 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла 10 років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла 14 років, визначається нею самою. Враховуючи викладене вище та те, що відповідачем позовні вимоги визнано, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги, визначивши місце проживання дитини разом з батьком. Таким чином, позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки позовні вимоги визнані відповідачем до початку розгляду справи по суті, то позивачеві належить повернути 50 відсотків сплаченого судового збору. Керуючого ст.ст.2, 12, 13, 81, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 284, 352, 354-355, п.9, п.п.15.5 п.15 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд

Outcome: approved