Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-21 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] , яка діє в інтересах малолітньої [PERSON] та [PERSON] за участю заінтересованих осіб [PERSON] , [PERSON] , Приморської районної адміністрації ОМР як орган опіки та піклування звернулася до Приморського районного суду міста Одеси з заявою про видачу обмежувального припису. Позов обґрунтовано тим, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі від якого мають спільних дітей [PERSON] 16.02.2011 [INFO] та [PERSON] 21.07.2005 [INFO] . 13.12.2021 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. На час звернення до суду, [PERSON] та діти [PERSON] та [PERSON] проживають у квартирі [ADDRESS] , яка належить на праві приватної власності [PERSON] . Заявниця зазначає, що її колишнім чоловіком та його батьком вчиняється насильство по відношенню до неї та її дітей, економічного, психологічного характеру, що полягає у відключенні газового постачання до квартири, та створення не сприятливих умов для проживання заявників. У зв`язку з чим заявники просили видати обмежувальний припис, яким заборонити [PERSON] та [PERSON] наближатися на відстань менше 300 метрів до місця проживання малолітньої [PERSON] та неповнолітнього [PERSON] . У судове засідання 21 грудня 2022 року з`явилися заявник [PERSON] та [PERSON] , представник заявника, заінтересовані особи [PERSON] та [PERSON] та представник заінтересованих осіб. Від представника Приморської районної адміністрації ОМР, як органу опіки та піклування до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Заявник [PERSON] ,\~ [PERSON] \~та представник\~заявників подану\~заяву підтримали\~та просили\~задовольнити.\~Представник заінтересованих\~осіб та\~заінтересовані особи\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~заперечували проти\~задоволення заяви. Заінтересована особа [PERSON] зазначив, що жодних повідомлень, про які зазначається у заяві ним донці не направлялося, окрім того дідусь дітей заявниці дозволив їй та дітям проживати у квартирі, що належить йому на праві власності. Суд дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі від якого мають спільних дітей [PERSON] 16.02.2011 [INFO] та [PERSON] 21.07.2005 [INFO] . 13.12.2021 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. На час звернення до суду, [PERSON] та діти [PERSON] та [PERSON] проживають у квартирі [ADDRESS] , яка належить на праві приватної власності [PERSON] . Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. У цій ситуації у фокусі уваги має бути розуміння того, що словесні образи це не завжди конфлікт. Навичка ідентифікації конфліктів і розуміння того, чим конфлікт відрізняється від насильства й що під час судового розгляду справ, які пов`язані або можуть бути пов`язаними з домашнім насильством, важливо дійсно розібратися, чи мав місце конфлікт (де позиції та сили обух сторін є рівними), чи все-таки ці образи/погрози є певною формою домашнього насильства. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків. Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У Постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 06.02.2020 року у справі № 753/8626/19 (відмовлено в застосуванні обмежувального припису) міститься правовий висновок щодо факту звернення особи до різних органів із підстав учинення відносно неї психологічного та фізичного насильства як підстави для видачі обмежувального припису «Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають установлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження в майбутньому домашнього насильства в будь-якому його прояві. Так заявником до суду надано відповідь Центру соціальних служб ОМР від 22.11.2022 року за № 03-Б-03311 за зверненням [PERSON] відповідно до якого у дитини [PERSON] наявний стресовий розлад, який було спричинено складними сімейними обставинами та подіями, що відбувалися на момент проживання батька в родині, проте, щодо впливу на дитину подій про які зазначає заявник у заяві про встановлення обмежувального припису, у відповіді на звернення не зазначено. Окрім того, відповідно до відповіді відділу поліції № 5 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області за результатами поданої представником заяви, неправомірних дій у вигляді економічного або психологічного домашнього насильства зі сторони батька [PERSON] та дідуся [PERSON] не встановлено. Сам факт звернення заявника до органів поліції свідчить про наявність конфлікту між подружжям та не підтверджує факт вчинення [PERSON] домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 29 серпня 2019 року у справі № 640/23804/18 (провадження № 61-3848св19) та від 02 вересня 2020 року у справі № 635/4854/19-ц (провадження № 61-3510св20). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Є підстави вважати, що між сторонами існує спір, щодо нерухомого майна, а саме квартири у якій проживають заявники та яка належить на праві власності [PERSON] . Покладення на [PERSON] заборони перебувати у квартирі, яка належить йому на праві власності, порушує його право на користування цієї квартирою, і такий захід не може бути визнаний пропорційним за обставин цієї справи. Аналогічний спір розглядався Верховним Судом, що відображено у Постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року справа № 761/49109/19. Згідно ст.350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Положеннями ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом №475/97-ВР від 17.07.1997, встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви [PERSON] , яка діє в інтересах малолітньої [PERSON] та [PERSON] за участю заінтересованих осіб [PERSON] , [PERSON] , Приморської районної адміністрації ОМР як орган опіки та піклування та видачі обмежувального припису.

Outcome: dismissed