Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-11 00:00:00

01 серпня 2022 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту її постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Свою заяву [PERSON] мотивує тим, що вона народилася [INFO] у м. Донецьк. 30 серпня 1988 року вона отримала паспорт Радянського Союзу [NUMBER] виданий Сімферопольським ОВС, АР Крим із штампом «громадянин України». Після отримання Україною незалежності 24.08.1991 року вона своєчасно не оформила паспорт громадянина України та весь час продовжувала проживати з паспортом колишнього СРСР зразка 1974 р., який згодом втратила. Заявниця вказує, що весь час після отримання вищевказаного паспорта вона проживала на території України. З 10.04.1990 року вона має реєстрацію за адресою: [ADDRESS] , та проживала там до 2007 року. З 2007 року по теперішній час вона проживаю на території Новошмідтівського старостинського округу Сухоєланецької сільської ради за адресою: [ADDRESS] . З 25 квітня 2012 року заявниця отримала тимчасове посвідчення громадянина України № [NUMBER] видане Ленінським районним відділом внутрішніх справ Головного управління в Криму, в якому вказана адресна реєстрація: [ADDRESS] . Оскільки заявниця втратила паспорт радянського зразка та своєчасно не оформила паспорта громадянина України у неї виникло багато проблем з документами. 02.02.2022 року вона звернулась до Новоодеського сектору Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області із заявою продокументування паспортом громадянина України замість втраченого паспорту громадянина СРСР зразка 1974 року, на що отримала відповідь від 21.05.2022 р. №4-3/6/4831-22/4831/7-22, що в результаті розгляду заяви не було встановлено її належності до громадянства України. Заявниця вказує, що вона постійно проживала на території України станом на 24 серпня 1991 року і за весь час свого життя не виїжджала за територію України. Заявник зазначив, що встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України необхідне їй для доведення належності до громадянства України. Посилаючись на вищевикладене заявниця просила встановити факт її постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року. Заявниця у судове засідання не з`явилася нале надала до суду заяву згідно якої просила справу розглядати у її відсутність та задовольнити заяву про встановлення вищевказаного факту. Від УДМС України в Миколаївській області надійшли письмові пояснення згідно яких заінтересована особа проти задоволення [PERSON] не заперечувала. Дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Так, згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 3 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого прядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення та якщо встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Аналіз зазначених норм свідчить, що суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема, постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути, зокрема, заяви про встановлення таких фактів постійного проживання на території України станом до 24 серпня 1991 р. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, заявниця - [PERSON] , [INFO] , народилася у м.Донецьк. [INFO] [PERSON] отримала паспорт Радянського Союзу [NUMBER] виданий Сімферопольським ОВС, АР Крим із штампом «громадянин України», який нею було втрачено. У зв`язку із втратою заявницею паспорту відповідно до Порядку оформлення і видачі тимчасового посвідчення, що підтверджує особу громадянина України затвердженого наказом МВС України №758 від 08.09.2005 року, який діяв на час втрати заявницею паспорту та видачі їй тимчасового посвідчення громадянина України, з 25 квітня 2012 року заявниця отримала тимчасове посвідчення громадянина України № [NUMBER] видане Ленінським районним відділом внутрішніх справ Головного управління в Криму, в якому вказана адресна реєстрація: [ADDRESS] . Згідно п.1 вищевказаного порядку Тимчасове посвідчення, що підтверджує особу громадянина України (далі - тимчасове посвідчення), є документом, який видається громадянину України службою у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб (далі - служба) за умови подання ним заяви про втрату, викрадення або псування паспорта громадянина України (далі - заява про втрату паспорта), заяви за зразком, наведеним у додатку 1, та заведення відповідної справи. Як видно із адресної довідки виданої ВГІРФО ГУМВС в АР Крим 14.07.2010 року [PERSON] , [INFO] зареєстрована 10.04.1990 року за адресою [ADDRESS] , за наявним у неї на той час паспортом Радянського Союзу [NUMBER] виданим Сімферопольським ОВС, АР Крим 30.08.1988 року. З наведеного видно, [PERSON] у період з 10.04.1990 року по 14.07.2010 рік, а отже станом на 24.08.1991року, постійно проживала на території України. Із матеріалів справи видно, що заявник 02.02.2022 року звернулася до Новоодеського районного сектору Управління Державної Міграційної Служби України в Миколаївській області із заявою про документування паспортом громадянина України замість втраченого паспорту громадянина СРСР зразка 1974 року, на що отримала відповідь від 21.05.2022 р. №4-3/6/4831-22/4831/7-22, однак їй було відмовлено з посиланням на те, що у ході перевірок за обліками підрозділу жодної інформації про зареєстроване місце проживання заявниці чи документування її паспортом громадянина колишнього СРСР не встановлено. Заявниці було роз`яснено право звернутися до суду для встановлення факту її проживання на території України станом на 24.08.1991року або за станом на 13.11.1991року. Статтею 4 Конституції України встановлено, що в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом. Питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано Законом України "Про громадянство України",Указом Президента України від 27.03.2001 року № 215/2001"Питання організації виконання Закону України "Про громадянство України", яким затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до ст.1 Закону України «Про громадянство України», громадянство України - правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках. Громадянин України - особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України. Реєстрація громадянства України - внесення запису про набуття особою громадянства України, спеціально уповноваженим на те органом у відповідні облікові документи. Виконання функцій спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань громадянства Указом Президента України покладено на Державну міграційну службу України та її територіальні органи. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України», особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Відповідно до п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року. Пунктом 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Аналіз наявних письмових доказів в їх сукупності та системному зв`язку з положеннями діючого законодавства України та законодавства України яке діяло на час отримання заявницею тимчасового посвідчення громадянина України, дають підстави для висновку про доведеність факту постійного проживання заявника на території України станом на 24.08.1991 року.

Outcome: approved