Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою, зареєстрований 27 листопада 1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану Львівського міськвиконкому, актовий запис №2669. Свої позовні вимоги мотивує тим, що спільне життя у нього з відповідачкою не склалося, між ними зникло взаєморозуміння та взаємоповага, втрачено почуття любові. Більше ніж пів року сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть та не підтримують подружніх відносин. Також зазначив, що відповідачка постійно пред`являла йому необгрунтовані претензії, що робило спільне життя нестерпним. Примирення з відповідачкою не можливе, так як суперечить його інтересам та інтересам їхніх спільних дітей. Позивач бажає створити нову сім`ю, а тому просить позов задоволити. Позивач в судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву, в якій просить позов задовольнити, розглядати справу без його участі. Відповідачка повторно в судове засідання не з`явилася, повідомлялася про розгляд справи належним чином, відтак, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами справи та ухвалення заочного рішення на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. У відповідності до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно з ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.ст. 104-105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 Сімейного кодексу України. Ст. 109 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений один із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, сторони перебувають в шлюбі з 27 листопада 1999 року і від спільного подружнього життя мають дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Судом беззаперечно встановлено, що між сторонами тривалий час немає взаєморозуміння, тривалий час вони проживають окремо один від одного, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, позивач не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини з відповідачкою і збереження шлюбу суперечить його інтересам. Крім того, задовольняючи позов, суд виходить з того, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Незгода лише будь-кого із сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Отже, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, оскільки сторони проживають окремо і не підтримують сімейних відносин, позивач втратив до відповідачки хороші почуття і помиритися з нею не бажає, а тому цей шлюб слід розірвати. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє повне ствердження, а тому підлягають до задоволення. На підставі ст.ст. 12, 89, 263-265, 274-279, 280-282 ЦПК України,

Outcome: approved