Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-12 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просить: стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини, якою є [PERSON] , [INFO] у розмірі 4000 тис. грн з подальшою індексацією відповідно до закону, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати подання даної позовної заяви і до повноліття дитини; стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини, якою є [PERSON] , [INFO] , у розмірі 4000 тис. грн з подальшою індексацією відповідно до закону, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати подання даної позовної заяви і до повноліття дитини. Позов обґрунтовується тим, що 21 червня 2013 року між позивачкою та відповідачем було укладено шлюб, від шлюбу у них є спільні діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом з позивачкою. Із 2017 року позивачка та відповідач проживають окремо, шлюбні відносини припинені, спільне господарство вони не ведуть. Спільне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення господарства. Рішенням суду у серпні шлюб між ними розірвано. Судовим наказом від 02.07.2021 було стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дочок. Наказ не був наданий до виконавчої служби через обіцянку відповідача добровільно сплачувати аліменти, задля чого відповідач вимусив позивачку віддати оригінал наказу відповідачу. Копія судового наказу у позивачки не збереглась. Проте відповідач не надає коштів на утримання своїх дітей, ухиляється від надання їм матеріальної допомоги, становище дітей погіршилось через несплату ним аліментів на утримання дітей. Дітям повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дітей. Такий рівень вона одна не зможе забезпечувати, вважає, що батько, який є здоровим та працездатним, має сплачувати аліменти на рівні 4000,00 грн на одну дитину, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на місяць на дитину. При сплаті відповідачем аліментів у зазначеному розмірі забезпечується їх рівність при несенні обов`язку утримання дітей. У судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав, пояснив, що при видачі судового наказу відповідач обіцяв добровільно сплачувати аліменти, проте з часом сплачував все менше, натепер цих коштів недостатньо для утримання дітей, тому позивачка звернулась до суду. Щодо коштів, які відповідач перераховував позивачці, то вказав на те, ці кошти відповідач почав виплачувати, коли позивачка вирішила подати позов, у платіжних дорученнях не зазначено, що це сплата аліментів, що це за кошти невідомо, відповідач не зазначає джерело своїх доходів та ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідач позов не визнав, надав на нього відзив, у якому зазначає, що до винесення судового наказу аліменти надавав добровільно, але позивачка забажала, щоб було винесене судове рішення, у зв`язку із чим звернулася до суду про видачу судового наказу. Після видачі судового наказу він продовжував добровільно надавати матеріальну допомогу своїм донькам шляхом перерахування на картковий рахунок позивачки коштів на їх утримання. У судовому засіданні відповідач стверджував, що наказ позивачка віддала йому добровільно, а він віддав їй 30\~000 грн. Перші місяці після того, як почалась війна, він не платив, не було роботи. Пояснив, що працює будівельником, офіційно не працевлаштований, має тимчасові заробітки, на даний час не працює, під час війни роботи немає, посилався на те, що у нього погіршилось життя та він не може сплачувати таку суму. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 21 червня 2013 року. Від шлюбу мають дітей, доньок: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 10, 12). 17 серпні 2017 року рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області у справі № 192/942/17 було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] 02 липня 2021 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області у справі №\~192/840/21 видав наказ стягувати із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочок [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 22 червня 2021 року і до досягнення дітьми повноліття. Натепер діти проживають разом з матір`ю, що не заперечується відповідачем. Суд зазначає, що статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України). Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно зі статтею 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Верховний Суд у постанові від 22 серпня 2022 року у справі № 712/6313/21 звернув увагу на те, що ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Звертаючись до суду з позовом про зміну розміру аліментів (збільшення розміру аліментів) позивачка посилається на те, що судовий наказ про стягнення аліментів не був наданий до виконавчої служби через обіцянку відповідача добровільно сплачувати аліменти, проте відповідач не надає коштів на утримання своїх дітей, ухиляється від надання їм матеріальної допомоги, становище дітей погіршилось через несплату ним аліментів на утримання дітей. Дітям повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дітей. Позивачка не довела наявності обставин, визначених ч. 1 ст. 192 СК України, як то зміну матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та інших, передбачених цим Кодексом, для збільшення розміру аліментів, визначених рішень. Обставини, на які позивачка посилається, є підставою для примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів (судового наказу у справі № 192/840/21). Заперечуючи проти збільшення розміру аліментів, відповідач надав суду відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 17.10.2022 за період з 1 кварталу 2019 року по 2 квартал 2022 року, відповідно до яких працював у Приватному підприємстві «ДОРБУДСТРОЙ СЕРВІС ПЛЮС», звільнився з роботи 07.06.2019, після цього інформація про доходи відсутня. Також відповідач надав суду виписку по витратам по картці/рахунку АТ КБ «ПриватБанк» за період з 06.12.2020 по 18.10.2022, згідно з якою переказав [PERSON] 23 червня 2022 року - 3015,08 грн, 30 червня 2022 року 2010,05 грн, 30 липня 2022 року 2010,05 грн, 11 серпня 2022 року - 2010,05 грн, 17 вересня 2022 року 3015,08 грн, 03 жовтня 2022 року 2010,05 грн. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). З огляду на викладені обставини, суд вважає, що позивачка не довела належними, допустимими та достатніми доказами наявності зміни матеріального становища відповідача, погіршення або поліпшення здоров`я когось із сторін та інших випадків, передбачених статтею 192 СК України, що обумовлюють можливість зміни визначеного судом розміру аліментів на утримання дітей, а тому відмовляє у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed