Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до ФОП [PERSON] про стягнення компенсації за невикористану відпустку та компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки розрахунку. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що у період з 01.10. 2020 року по 20 .09.2021 рік перебувала у трудових відносинах з ФОП [PERSON] , на посаді продавця продовольчих товарів в магазині « [INFO] », який знаходиться на території ринку СТ «Полтавський продовольчий ринок» за адресою: [ADDRESS] . Проробивши 11 місяців 20 днів, 20.09.2021р. вона звільнилась за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України, однак трудову книжку їй віддали лише 20.10.2021 року і не виплатили заробітну плату за останній місяць та компенсацію за невикористану відпустку. Вона працювала згідно графіку: кожного дня, понеділок вихідний. Щорічна основна відпустка, яка гарантована ст. 75 КЗпП та ст. 6 Закону України «Про відпустки» і тривалість якої становить не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору, їй не надавалась. 14.02.2022 вона написала письмову заяву про нарахування та виплату їй грошової компенсації за 23 дні відпустки, не використаної за період з 01.10.2020 по 20.09.2021р. та відправила її відповідачу рекомендованим листом. У даному листі позивачем проведено розрахунок компенсації за дні невикористаної щорічної основної відпустки за період з 01.10.2020р. по 20.09.2021р., який становить 3 600,14 грн.. Вважає, що у зв`язку з тим, що відповідач не провів повний розрахунок при звільненні, та враховуючи те, що з моменту звільнення до моменту подання позовної заяви до суду пройшло 153 робочі дні, з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки в розрахунку, який складає 37 235,30 грн.. Просить стягнути зФОП [PERSON] на її користь невиплачену при звільненні працівника грошову компенсацію за невикористані дні щорічних основних відпусток за період з 01.10.2020 по 20.09.2021, у розмірі 3\~600,14 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку у розмірі 37\~235,30 грн., що разом складає 40\~835,44 грн. Ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави від 02.05.2022 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. 10.06.2022 адвокатом Агаєвою С.М., представником ФОП [PERSON] , подано відзив на позов у якому просити відмовити в задоволення позову в зв`язку з його необґрунтованістю. Зокрема вказує, що після укладення трудового договору з позивачем та внесення запису про її прийняття на роботу, згідно пункту 2.21-2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, що затвердженої спільним наказом Мінпраці, Мін`юсту, Мінсоцзахисту від 29.07.93 № 58) трудова книжка перебувала на зберіганні у позивача. 20.09.2021 року між сторонами було припинено трудові відносини відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін на підставі заяви [PERSON] про що свідчить відповідний наказ (розпорядження) № 15 від 20.09.2021 року, з яким остання була ознайомлена в день звільнення під особистий підпис.В цей же день було вчинено відповідний запис у трудову [PERSON] , яка перебувала у позивача та відразу ж була повернута відповідачем позивачці. Також вказувала, що з позивачем проведено повний розрахунок який включав виплату заробітної плати за один місяць та компенсацію за невикористану відпустку. Позивач у судове засідання не прибула, подала письмову заяву, у якій зазначила, що заявлені вимоги підтримує в повному обсязі і просить позов задовольнити, розглядати справу у її відсутність. Відповідач в судове засідання не прибув повторно, про час і місце судового розгляду був повідомлений вчасно та належним чином, однак про причини неявки суду не повідомив. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Судом встановлено, що в період з 01.10.2020 року по 20.09.2021 року [PERSON] перебувала у трудових відносинах з ФОП [PERSON] , як продавець продовольчих товарів в магазин « [INFO] », що підтверджується копією трудової книжки [NUMBER] . Відповідно до Наказу № 15(розпорядження) про припинення трудового договору(контракту) від 20.09.2021 року, [PERSON] була звільнена з посади продавця продовольчих товарів за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Згідно зі ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. За приписами ст. 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника; трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 2.21-1 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, трудові книжки працівників, які працюють на умовах трудового договору у фізичних осіб-суб`єктів підприємницької діяльності без створення юридичної особи з правом найму, та фізичних осіб, які використовують найману працю, пов`язану з наданням послуг (кухарі, няньки, водії тощо), зберігаються безпосередньо у працівників. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Наведеним приписами кореспондують положення ч. 5 ст. 235 КЗпП України, за якими у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. З наведених нормативно-правових положень вбачається, що трудові книжки працівників юридичних осіб зберігаються на підприємствах, в установах й організаціях як документи суворої звітності, а трудові книжки найманих працівників фізичної особи підприємця після оформлення мають зберігатись безпосередньо у працівників. Отже і відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання та видачу трудових книжок покладається саме на керівника підприємства, установи й організації, а не на фізичну особу підприємця, а положення ст. 47 КЗпП України про обов`язок видати працівникові трудову книжку, як і положення ст. 235 КЗпП України щодо наслідків її невидачі при звільненні працівникові, підлягають застосування саме до юридичних осіб, які здійснюють зберігання трудових книжок працівників. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту зберігання трудової книжки саме у відповідача. Як установлено судом, позивачем відповідачеві трудова книжка не передавалась, а тому обов`язок видачі цієї книжки позивачеві у відповідача не виник, у зв`язку з чим відсутні законні підстави для застосування положень статті 47 КЗпП України. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених ЦПК України Також позивачем не надано доказів наявності у відповідача заборгованості з невиплаченої перед нею заробітної плати за вересень 2021 та компенсації за невикористані дні щорічної відпустки. Як вбачається з наданих відповідачем відомостей на виплату грошей, за першу половину вересня 2021 року [PERSON] отримала 2449,20 грн. і у другій половині вересня 2021 року остання отримала заробітну плату за вересень 2021 року та компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 4439,80 грн.Відомості містять підписи позивача в отриманні коштів. На підставі вищевикладеного, суд прийшов до висновку про відсутність підстав стягувати з відповідача заробітну плату за вересень 2021 року та компенсацію за невикористану щорічну відпустку, яка була нарахована ФОП [PERSON] та отримана позивачем, а тому позовні вимоги [PERSON] є безпідставні та задоволенню не підлягають. Оскільки вимоги про стягнення середнього заробітку, є похідними від вимог про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за вересень 2021, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, в їх задоволенні також слід відмовити. У зв`язку з відмовою в задоволенні позову, з позивача необхідно стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 992, 40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved