Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до ПАТ «Авдіївський завод металевих конструкцій» про стягнення заборгованості по заробітній платі. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач перебуває з відповідачем у трудових відносинах, де працює на посаді охоронника підрозділу ОЗ з 13.08.2015 року. Відповідач, починаючи з липня 2021 року, заборгував позивачу заробітну плату, яку не виплатив до теперішнього часу. Вважає, що відповідач таким чином порушив трудове законодавство. У зв`язку з чим, просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі у сумі 25 712 грн. 47 коп. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 20.12.2021 року відкрито провадження по справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, витребувано з Приватного акціонерного товариства «Авдіївський завод металевих конструкцій» докази по справі. Позивач в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав повністю та просить суд слухати справу у його відсутність. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату та час слухання справи належним чином повідомлений, до суду надано заяву, в якій просять суд слухати справу у їх відсутність, позовні вимоги визнають частково, а саме в обсязі заборгованості із заробітної плати у розмірі 3 777 грн. 90 коп. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне. Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основним Законом України статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов`язки, в рівній мірі кореспондується обов`язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimateexpectation) стосовно ефективного здійснення права власності. З матеріалів справи вбачається, що згідно трудової книжки серії [NUMBER] від 01.08.1985 року, [PERSON] 13.08.2015 року прийнятий охоронцем в охорону заводу ПрАТ «Авдіївський завод металевих конструкцій», відповідно до наказу № 137к від 13.08.2015 року. Згідно розрахункового листа за листопад 2021 року ПрАТ «АЗМК» [PERSON] було нараховано заробітну плату у розмірі 7 617 грн. 78 коп., утримано у розмірі 1485 грн. 47 коп., належить до виплати у розмірі 6132 грн. 31 коп., та має заборгованість по заробітній платі на кінець місяця у розмірі 25 712 грн. 47 коп. Згідно довідки №35/ВМЗ від 14.11.2022 року, виданої ПрАТ «АЗМК», станом на 30.11.2021 року [PERSON] мав заборгованість із заробітної плати у розмірі 25 712 грн. 47 коп. У період з 01.12.2021 року по 04.08.2022 року [PERSON] перераховано 21 934 грн. 57 коп., а саме: 12.12.2021 р. - 1425,05 грн.; 17.12.2021 р. - 1474,68 грн.; 24.12.2021 р. - 1474,68 грн.; 21.01.2022 р. - 1474,68 грн.; 28.01.2022 р.- 1474,68 грн.; 04.02.2022 р. - 1818,68 грн.; 11.02.2022 р. - 1515,56 грн.; 18.02.2022 р. - 1515,56 грн.; 24.02.2022 р. - 1212,47 грн.; 04.03.2022 р. - 1548,53 грн.; 11.03.2022 р. - 1000,00 грн.; 18.03.2022 р. - 1500,00 грн.; 24.03.2022 р. - 1500,00 грн.; 31.03.2022 р. - 1500,00 грн.; 08.04.2022 р. - 1500,00 грн. Згідно відомостям зарахування заробітної плати, виданими ПАТ КБ «ПриватБанк», [PERSON] табельний номер [NUMBER] було зараховано заробітну плату: 03.09.2021 р. - 1532,63 грн.; 10.09.2021 р. - 1532,63 грн.; 01.10.2021 р. - 1532,63 грн.; 13.10.2021 р. - 1532,63 грн.; 22.10.2021 р. - 1425,05 грн.; 29.10.2021 р. - 1425,05 грн.; 19.11.2021 р. - 1425,05 грн.; 10.12.2021 р. - 1425,05 грн.; 17.12.2021 р. - 1474,68 грн.; 24.12.2021 р. - 1474,68 грн.; 21.01.2022 р. - 1474,68 грн.; 28.01.2022 р.- 1474,68 грн.; 04.02.2022 р. - 1818,68 грн.; 11.02.2022 р. - 1515,56 грн.; 18.02.2022 р. - 1515,56 грн.; 24.02.2022 р. - 1212,47 грн.; 04.03.2022 р. - 1548,53 грн.; 11.03.2022 р. - 1000,00 грн.; 18.03.2022 р. - 1500,00 грн.; 24.03.2022 р. - 1500,00 грн.; 31.03.2022 р. - 1500,00 грн.; 08.04.2022 р. - 1500,00 грн. За приписами статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частини першої статтею 94 Кодексу законів про працю України встановлено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно до ч.1 ст.21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до статті 115 КЗпП України, яка узгоджується з вимогами статті 24 Закону України «Про оплату праці», встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні початку відпустки. Таким чином, обов`язок із проведення з працівником розрахунку покладається на роботодавця незалежно від прохання працівника про вказану плату. Згідно п. 6 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» за своєю структурою заробітна плата складається: з основної - винагороди за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норм часу, виробітку, обслуговування, посадових обов`язків); із додаткової - винагороди за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці (доплати, надбавки, гарантійні й компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій); а також із заохочувальних та компенсаційних виплат - винагороди за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційних та інших грошових і матеріальних виплат, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад установлені цими актами норми. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд звертає увагу, що позивачем на підтвердження обставин, зазначених в позові, надано копію розрахункового листа, однак інших доказів щодо виплати або наявної заборговності по заробітній платі по теперішній час ним не надано. Таким чином, суд, вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, вважає, що дана вимога підлягає частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість по заробітній платі у розмірі 3777 грн. 90 коп., відповідно до довідки №35/ВМЗ від 14.11.2022 року, виданої ПрАТ «АЗМК». Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання зокрема, чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає суму, що підлягає стягненню, без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. В силу вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача має бути стягнуто витрати, пов`язані із сплатою судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», якою закріплені ставки судового збору, за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру судовий збір становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Позивач [PERSON] відповідності до положень п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, за вимогою про стягнення заробітної плати, тому відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір в дохід держави пропорційно до задоволених вимог в розмірі 133 грн. 50 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial