Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-12 00:00:00

25.22.2022 позивачка звернулася до суду з позовом у якому просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь додаткові витрати на утримання дитини [PERSON] , у розмірі 14769,15 грн. В обґрунтування позовних вимог вказує, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем та під час перебування у шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що після розірвання між сторонами шлюбу син залишився проживати разом із відповідачем. Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 04.07.2014 року на користь позивача стягнені аліменти на утримання дитини, у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачка зазначає, що відповідач нехтує своїми обов`язками, ухиляється від утримання, вона самостійно несе витрати на утримання дитини. Стверджує, що вона несе також додаткові витрати на утримання дитини, зокрема лікування придбання планшету для навчання. З урахуванням викладеного вище вказує, що відповідач зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дитину у рівній мірі з позивачем, а тому просить суд стягнути із відповідача на її користь додаткові витрати на дитину у розмірі 14769,15 грн. Провадження у справі відкрито 01.12.2021 року. Відповідач 04.02.2022 року надав відзив, у якому проти задоволення позову заперечував, зазначає, що витрати, які позивачка просить з нього стягнути не є додатковими. Також відповідач вважає, що позовні вимоги не доведені, оскільки він сплачує аліменти на дитину, згідно довідки від 13.01.2022 року заборгованість по аліментам відсутня, є переплата у розмірі 732,63. Також він сплачує аліменти за виконавчим листом виданим Вільнянським районним судом Запорізької області на двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив. Суд, вислухавши пояснення позивачки, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. При дослідженні матеріалів справи встановлено таке. Згідно зі свідоцтвом про народження, батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 04.07.2014 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] щомісячно аліменти у розмірі 1/4 частини від його заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , починаючи з 04.06.2014 року і до досягнення дитиною повноліття (ЄУН 314/3424/14-ц). 02.01.2019 року державним виконавцем Вільнянського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області винесено постанову про прийняття виконавчого провадження № 44515272 з виконання виконавчого листа №314/3424/14-ц виданого 09.07.2014 року Вільняньским районним судом Запорізької області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] . Згідно зі свідоцтвами про народження, батьками неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 23.09.2020 року з [PERSON] на користь стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , щомісячно у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 16.06.2020 року і до досягнення старшою донькою [PERSON] , [INFO] , повноліття (ЄУН 314/2596/20). Довідкою, виданою Вільнянською районною філією Запорізького ОЦЗ підтверджується те, що [PERSON] зареєстрований як безробітний в Вільнянській РФ Запорізького ОЦЗ з 28.04.2022 року та за період з 28.04.2022 року по 30.09.2022 року отримав дохід в сумі 5100 гривень, з яких утримано аліменти на суму 2550 гривень. Згідно з розрахунком заборгованості по аліментам Вільнянського відділу ДВС у Запорізькому районі Запорізької області ПСМУ МЮ (м. Дніпро), за період з 01.12.2018 року по 01.10.2022 року заборгованість відсутня, в межах виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №314/3424/14-ц від 09.07.2014 року. [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . За цією ж адресою зареєстровані його неповнолітні діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . При вирішенні спору суд виходить з наступного. Частина 1 статті 2 ЦПК України визначає, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до п.1 ч.1 ст.129 Конституції України одним із основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частиною 2 ст.150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Одним із завдань Сімейного кодексу України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (ст. 1). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. При цьому обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька. За змістом ч.ч.1, 2 ст. 181 СК України способи виконання батьками свого обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При цьому, визначаючи розмір аліментів, суд, відповідно до ст. 182 СК повинен враховувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело надходження коштів;інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Вирішуючи питання про стягнення додаткових витрат на дитину суд враховує положення ч.ч.1, 2ст.141 СК України, відповідно до яких мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. Така ж позиція висловлена у рішенні Верховного Суду України, яка висловлена 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15. Додаткові витрати на дитину мають нести батьки. Позивачем було надано до суду на підтвердження понесення додаткових витрат на лікування дитини наступні документи: консультативний висновок спеціаліста, згідно якого дитина страждає на Функціональне порушення шлунково кишкового тракту панктерпатією, перегін жовчного міхура» від 24.07.2020 року. Згідно призначень лікаря, позивачкою було придбано ліків на 1191,20 грн. Суд впевнився, що придбані нею препарати відповідають призначенню, хворобу яка діагностовано дитині не можна вважати сезонною або простудною, тому половина витрат на лікування підлягає стягненню з відповідача в сумі 595,60 грн. Також позивачка придбала планшет вартістю 4198,00 грн. для організації дистанційного навчання, яке в умовах карантинних заходів відбувалося дистанційно. Планшет в умовах незвичайної організації навчання дитини є необхідним, тому його придбання є додатковими витратами. З відповідача належить сягнути 2099,00 грн. Окрім цього, на підтвердження понесених додаткових витрат на дитину позивачем надано до суду наступні докази: чеки на придбання ліків на лікування простудних та сезонних хвороб перенесених дитиною у 2020 році (ГРВІ, отіт, бронхіт, ринофарингіт). Суд не погоджується із необхідністю стягнення із відповідача в якості додаткових витрат на дитину понесених позивачем витрат на купівлю, оскільки дані витрати не є додатковими витратами у розумінні вимог ст. 185 СК України, а охоплюються аліментними зобов"язаннями. Також не є додатковими витратами на утримання дитини вакцинування та оплата відвідування бессейну. Профілактичні заняття плаванням не віднесені законом до додаткових витрат, а позивачка не довела наявність певних здібностей дитини пов`язаних із плаванням. За вказаних обставин, вимоги позивача і в цій частині позову задоволенню не підлягають. Належних та допустимих доказів в обґрунтування заявлених вимог в цій частині позову, позивачка також не надала. З урахуванням викладеного, суд не знаходить підстав для задоволення вимог і в цій частині позову,оскільки вважає їх необґрунтованими. З урахуванням викладеного вище, суд вважає, що позовні вимоги і в цій частині позову задоволенню не підлягають. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, як необґрунтованого.

Outcome: partial