Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-22 00:00:00

07.10.2022 року представник позивача [PERSON] адвокат Червінчик Є.Е., засобами поштового зв`язку звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з заявою про ухвалення додаткового рішення у справі № 357/1246/22, в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в сумі 20 000 грн. Заява обґрунтована тим, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04.10.2022 року частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості. Представником позивача в судовому засіданні 04.10.2022 року була зроблена відповідна заява про подання протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення доказів понесення судових витрат. В зв`язку з розглядом вказаної справи позивач поніс витрати на професійну правову допомогу, які підлягають стягненню на користь позивача. Лист про надходження вказаної заяви на адресу суду разом з копією заяви направлено сторонам, а також роз`яснено порядок розгляду заяви у відповідності до ч. 3 ст. 270 ЦПК України. Жодних заяв на адресу суду не находило. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04.10.2022 року частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості, визнано розірваним договір позики від 24.12.2020 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики в розмірі 8 360 доларів США, 3% річних в розмірі 55,92 долари США та судовий збір в розмірі 3 345 грн., в іншій частині позову відмовлено. Вказаним рішенням питання про судові витрати на професійну правничу допомогу судом не вирішувалось. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (ч. 3 ст. 270 ЦПК України). Відповідно до ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що 04.10.2022 року в заяві за вх. № 35539 представником позивача до закінчення розгляду справи заявлено про подання протягом п`яти днів з дня ухвалення судового рішення доказів понесення витрат на правову допомогу. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Заява представника позивача про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат направлена на адресу суду засобами поштового зв`язку 07.10.2022 року, тобто протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду від 04.10.2022 року, що в межах строку встановленого ч. 8 ст. 141 ЦПК України. На підтвердження розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу суду надано: 1) договір про надання правової (правничої) допомоги від 04.10.2021 року, укладений між адвокатом Червінчиком Є.Е. та Смірновим О.В.; 2) додаткова угода до договору про надання правничої допомоги від 04.10.2021 року, якою визначено вартість гонорару; 3) детальний опис наданих послуг адвокатом Червінчиком Є.Е. клієнту Смірнову О.В. від 07.10.2022 року; 4) акт приймання-передачі наданих послуг від 07.10.2022 року; Також в матеріалах справи міститься попередній орієнтований розрахунок судових витрат, які позивач очікує понести в розмірі 20 000 грн., свідоцтво про право на заняття Дейнеки С.Л. адвокатською діяльністю серії КС № 5720/10 від 08.07.2016 року та ордер серії АІ № 1255906 від 24.07.2022 року. З наданих документів вбачається, що вартість послуг наданих адвокатом клієнту та прийнятих клієнтом, що полягають у підготовці позовної заяви та участі в судових засіданнях, становить 20 000 грн. При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до пункту 12 частини 3 статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Згідно з положеннями ст. 264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання, зокрема, про те як розподілити між сторонами судові витрати. В силу вимог п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частинами 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону N 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до положень ч. 4, 6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.09.2020 року у справі № 379/1418/18. Відповідно до позиції, зазначеній в постанові Касаційного господарського суду від 23.02.2021 року по справі № 922/2503/20, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Отже, суд розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази, подані представником позивача, є підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, адже цей розмір доведений документально, при цьому відсутні правові підстави для його зменшення. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на часткове задоволення позову по даній справі, суд вважає, що судові витрати на професійну правничу (правову) допомогу підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем до відповідача заявлено позовні вимоги на загальну суму 8 756,30 доларів США, задоволено судом до стягнення суму 8 415,92 доларів США, тобто 96,11% від заявленої суми. Отже, сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 19 222 грн. (20 000 х 96,11%).

Outcome: partial