Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-06 00:00:00

Позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26.12.2016 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено Угоду № С02.226.72662 про відкриття кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки. Відповідно до умов Договору Банк відкриває Клієнту поточний рахунок у валюті гривня, операції за яким можуть здійснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу, що буде використовуватись в рамках Угоди та Договору, у тому числі для розміщення коштів та відображення операцій, здійснених з використанням електронного платіжного засобу, та випускає Клієнту міжнародну платіжну картку MasterCard World терміном дії 2 роки з моменту її випуску. Як передбачено п. 3 Договору Банк надає Клієнту кредит шляхом встановлення відповідної кредитної лінії по поточному рахунку на наступних умовах: максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200000,00 грн.; ліміт кредитної лінії, доступний Клієнту на момент укладення Угоди, становить 7000, 00 грн.; процентна ставка за користування коштами Кредитної лінії становить 48, 00 % річних. На виконання умов Договору Банк надав Позичальнику грошові кошти у сумі 5000, 00 грн. строком до 26.12.2020 року, а Позичальник відповідно зобов`язався повернути кошти разом з платежами (відповідно до тарифів Банку, які розміщені на сайті Банку) згідно з умовами цього Договору. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а відповідач кредит та відсотки за кредитом не сплачує. 03.12.2020 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» укладено Договір факторингу № 12/90. За таких обставин до ТОВ «ФК «Профіт Капітал» починаючи з 03.12.2020 року, перейшло право вимоги за Договором № С02.226.72662 від 26.12.2016 року, укладеного між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] .. На підставі викладеного позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 23836,75 грн., судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2481,00 грн. та судові витрати на професійну правничу допомогу. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 16.02.2022 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, письмові матеріали справи містять клопотання про розгляд справи у відсутність представника позивача, проти ухвалення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, про розгляд справи повідомлялася належним чином. Відповідач не скористався процесуальним правом подачі Відзиву на позовну заяву, а також доказів на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, відповідно до ч.3 ст. 211, ч.4 ст.223, ч.1 ст.280, ст.281 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності Відповідача на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення. Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що 26.12.2016 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено Угоду № С02.226.72662 про відкриття кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки. Відповідно до умов Договору Банк відкриває Клієнту поточний рахунок у валюті гривня, операції за яким можуть здійснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу, що буде використовуватись в рамках Угоди та Договору, у тому числі для розміщення коштів та відображення операцій, здійснених з використанням електронного платіжного засобу, та випускає Клієнту міжнародну платіжну картку MasterCard World терміном дії 2 роки з моменту її випуску. Згідно умов п. 3 Договору Банк надає Клієнту кредит шляхом встановлення відповідної кредитної лінії по поточному рахунку на наступних умовах: максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200000,00 грн.; ліміт кредитної лінії, доступний Клієнту на момент укладення Угоди, становить 7000,00 грн.; процентна ставка за користування коштами Кредитної лінії становить 48,00 % річних. На виконання умов Договору Банк надав Позичальнику грошові кошти у сумі 7000,00 грн. строком до 26.12.2020 року, а Позичальник відповідно зобов`язався повернути кошти разом з платежами (відповідно до тарифів Банку, які розміщені на сайті Банку) згідно з умовами цього Договору. Згідно із п. 4 Договору Підписанням Угоди Клієнт підтверджує, що ознайомлений з Типовим графіком і розрахунком сукупної вартості Кредиту. Пунктом 5.1 Угоди визначено, що Клієнт ознайомлений з умовами Договору, що затверджена розпорядженням Банку із усіма змінами та доповненнями, які оприлюднені на інтернет-сторінці Банку та які йому роз`яснені, зрозумілі та з якими він цілком згідний. Відповідно до п. 5.3 Договору Банк перед укладенням Угоди повідомив позивачу у належній формі та в повному обсязі інформацію, передбачену законодавством України, зазначена інформація йому відома та зрозуміла, він ознайомлений із тарифами Банку і згоден з ними. Банк свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, відкривши поточний рахунок, що зазначено, та надавши кредитні кошти в розмірі 7000,00 грн. в межах кредитного ліміту, визначеного п. 3.1 Договору, позичальник при цьому своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне зобов`язання). Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. У зв`язку з неповерненням грошових коштів за Договором та відповідно до Довідки-розрахунку відповідач має заборгованість станом на 03.12.2020 року у розмірі 21031,63 грн., що складається з заборгованості за основним боргом - 7000,00 грн., заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками - 14031,63 грн. Отже, позивач довів, що банк надав відповідачу кредитні кошти, встановив ліміт на карту, відповідач користувався кредитними коштами, однак не надавав грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями Відповідно до ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 Цивільного кодексу України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 03.12.2020 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» укладено Договір факторингу № 12/90, відповідно до п. 2.1 якого Банк відступає Товариству, а Товариство приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Банку за плату та на умовах, визначених Договором факторингу. Права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим Договором, відступаються (передаються) у розмірі заборгованості Боржників перед Банком, та визначені в реєстрі боржників, що підписуються сторонами у паперовому вигляді в день укладення цього Договору. Пунктом 5.1 Договору визначено, що права вимоги, строк платежів по котрим настав, а також ті, які виникнуть у майбутньому, вважаються такими, що перейшли від Банку до Товариства в день підписання відповідного реєстру Боржників, за умови виконання Товариством зобов`язань, передбачених Договором факторингу, щодо розрахунків. Так, ТОВ «ФК «Профіт Капітал» зобов`язання за Договором факторингу виконало у повному обсязі та перерахувало суму коштів на користь Банку. Таким чином, суд приходить до висновку, що ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» набуло права вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором № С02.226.72662 від 26.12.2016 року. Позивач направив відповідачу досудову вимогу вих. № 62/2021 від 30.11.2021 щодо дострокового стягнення заборгованості за Договором № С02.226.72662 у розмірі 21031,63 грн у 30-денний термін з моменту отримання цієї вимоги. Оскільки відповідач не повернув у визначені строки зазначену суму заборгованості, вона підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. За положеннями з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Внаслідок невиконання відповідачем зобов`язань щодо своєчасного повернення боргу за Договором № С02.226.72662 від 26.12.2016 року на суму заборгованості нараховано 3% річних - 680,94 грн. та інфляційні втрати - 2124,18 грн. Заперечень щодо розміру заборгованості суду не надано, а тому суд вважає, що позивач на виконання вимог ст. 81 ЦПК України довів обставини, зазначені у позові, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню повністю. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 2 000,00 грн, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 3 статті 137 ЦПК України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно із ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження вимог про стягнення витрат на правову допомогу позивачем було надано: копію договору про надання правової допомоги № 28092021-1 від 28.09.2021 року; копію акта № 1 прийому-передачі наданої правової допомоги від 01.06.2022 року; копію платіжного доручення № 9641 з призначенням платежу «оплата за правову допомогу згідно договору про надання правової допомоги № 28092021-1 від 28.09.2021 року». Згідно з копією акта №1 прийму-передачі наданої правової допомоги від 01.06.2022 адвокатом надано послуги з підготовки та подання позовної заяви, вартість послуги становить 2000,00 грн. Враховуючи, що представником позивача виконано обсяг роботи, який узгоджений з позивачем, суд вважає, що відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 2000,00 грн, які відповідають складності справи та наданим адвокатом послуг. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved