Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог вказує, що позивач є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Зазначає, що відповідач [PERSON] у вказаному будинку зареєстрований, однак не проживає з 2005 року, так як перебуває за межами України, а його реєстрація створює перешкоди позивачу у користуванні та розпорядженні його власністю, тому просить задовольнити позовні вимоги та стягнути судові витрати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, на адресу суду скерував заяву про підтримання позовних вимог, та розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак скерував заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи за його відсутнсті. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд доходить наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що позивач є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 20.11.2021, копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 285864789 від 20.11.2021 року. Із акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 27.09.2022 року домоволодіння за адресою: [ADDRESS] слідує, що [PERSON] за місцем реєстрації не проживає з 2005 року та знаходяться за межами України. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження свої майном. Відповідно до ст.72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. (Ст.383 ч.1 ЦК України, ст.150 Житлового кодексу Української РСР). Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст.156 Житлового кодексу Української РСР члени сім`ї власника житлового будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються житловим приміщенням на рівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку належить дружина, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника будинку може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають з власником будинку і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пункті 39 постанови від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснив, що відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. Таким чином, позовні вимоги про визнання відповідачем таким, що втратив право користування зазначеним жилим приміщенням, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно з квитанцією № 0.0.2733574029.1 від 10.11.2022 року, яка містяться в матеріалах справи, позивачем при пред`явленні позову до суду було сплачено судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, а тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп.

Outcome: approved