Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-22 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] , [PERSON] про повернення завдатку та сплату додаткової суми розміру завдатку. В обгрунтування доводів посилається на те, що 15.06.2021 року між сторонами було укладено договір завдатку (розпискою), на виконання умов якого позивач сплатила відповідачу [PERSON] завдаток у розмірі 162000, грн. в рахунок майбутніх платежів при оформленні та посвідченні договору купівлі-продажу квартири, яка належить відповідачу [PERSON] . Оформлення договору купівлі-продажу квартири визначили 15.11.2021 року. В порушення зобов`язань за договором завдатку (розпискою) відповідач [PERSON] , яка була представником за довіреністю відповідача (власника квартири) [PERSON] 15.11.2021 року до нотаріуса не з`явилася, протягом кінця 2021 року - початку 2022 року ухилялася від зустрічей з позивачем, не відповідала на телефонні дзвінки. Вимоги мотивує тим, що відповідачі умови грошового зобов`язання за розпискою від 15.06.2021 року про отриманий завдаток у сумі 162000 грн. не виконали, а тому просить суд стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] подвійну суми завдатку у розмірі 324000 грн., що еквівалентно 12000 доларів США, а також стягнути з відповідачів судові витрати по оплаті судового збору. Визначити порядок виконання рішення у випадку невиконання обома боржниками у добровільному порядку рішення суду, а саме звернути у примусовому порядку стягнення на квартиру [ADDRESS] , передавши її у власність в рахунок погашення боргу стягувачу [PERSON] (позивачу). Суд своєю ухвалою від 02.11.2022 року прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами загального провадження та призначив підготовче засідання. Сторонам направлено копії ухвали про відкриття провадження у справі та відповідачу копія позовної заяви з доданими до позову документами з використанням послуг поштового зв`язку, які надаються АТ "Укрпошта". Інформація щодо справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - e-mail inbox@sv.zk.court.gov.ua. Судовий розгляд справи призначений відповідно до ухвали Свалявського районного суду Закарпатської області від 18.11.2022 року. Відповідно до ухвали Свалявського районного суду Закарпатської області від 04.11.2022 року суд задвольнив заяву [PERSON] про забезпечення позову у справі №306/1057/22 шляхом накладення арешту на майно, а саме на квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка належить відповідачу [PERSON] у межах заявлених позовних вимог на суму 324000 грн. із забороною на відчуження. Копія ухвали суду надіслано для відома та виконання відповідачам [PERSON] та [PERSON] . Розгляд справи призначено на 13:00 годину 13.12.2022 року. Позивач заявлені вимоги підтримує, просить позов задовольнити в повному обсязі (вх.№4002). Відповідач [PERSON] подала до суду заяву (вх.№7837) про розгляд справи у її відсутності. Відзив (заперечення) щодо позову не подано. Позовні вимоги визнає, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву (вх.№8735) про розгляд справи у його відсутності. Відзив (заперечення) на позовну заяву не подано, позовні вимоги визнає у повному обсязі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу «Акорд» не здійснювалося (ч.2 ст. 247 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, суд доходить такого висновку. Відповідно до ст. 13 ЦПК України\~- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; ч.3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. ОБСТАВИНИ СПРАВИ, УСТАНОВЛЕНІ СУДОМ та ОБГРУНТУВАННЯ ВИСНОВКІВ СУДУ: Відповідно до ст.4 ЦПК України, ст. 15 ЦК України, ст. 55 Конституції України - кожна особа має право на захист свого цивільного права, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що за змістом розписки 15 червня 2021 року [PERSON] отримала від [PERSON] завдаток у розмірі 162000, грн. в рахунок майбутніх платежів при оформленні та посвідченні договору купівлі-продажу квартири, яка належить відповідачу [PERSON] за адресою [ADDRESS] . За змістом ст. 525, 526, 599 ЦК України - зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 570 ЦК України - завдатком є грошова сума, що видається кредиторові боржником у рахунок належних за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Відповідно до ст. 571 ЦК України - якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором. У разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню. Правила ст. 571 ЦК України про залишення завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовується в таких випадках, коли між сторонами укладено договір, проте він не виконується з вини якоїсь із сторін. У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися. Тобто, внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише у випадку наявності зобов`язання, яке б мало випливати із договору, укладеного сторонами. Відповідно до ст. 657 ЦК України - договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Оскільки договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] в установленому законом порядку між сторонами не укладено, а отже передана відповідачу сума у розмірі 162000 грн. є авансом. У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися. Крім того, у відповідності до ст. 99 Конституції України - грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до ч.2 ст.524 ЦК України - при визначенні ціни у договорі сторони можуть визначати грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Однак, розписка не містить зазначення іноземної валюти, а тому суд не знаходить підстав для стягнення суми авансу (за розпискою) в еквіваленті до долара США. Одночасно суд зазначає, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] в повному обсязі визнали завялені вимоги, отже суд вважає, що є підстави для задоволення позову у повному обсязі, тобто на суму 324000 грн. Відповідно ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; ч.1 ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; докази на їх підтвердження. Відповідно до вимог ст. 76-79 ЦПК України - доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. В судовому засіданні не оспорюється та не спростовується факт укладення між позивачем та відповідачами договору з надання завдатку, їх отримання відповідачами, неналежне виконання відповідачами своїх обов`язків за зобов`язаннями, що виникли у зв`язку з отриманням ними завдатку. Відповідачі взяли на себе зобов`язання та, у встановлені терміни, добровільно їх не виконали, а також і завдаток позивачу не повернули. Оцінивши належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності наявних у справі доказів, обставини справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, враховуючи, що відповідачі доказів протилежного у відповідності до ст. 81 ЦПК України до суду не надали та не заперечують проти позовних вимог, суд доходить висновку, що позов необхідно задовольнити. Разом з тим, суд вважає, що не підлягає до задоволення вимога про визначення порядку виконання рішення суду з огляду на таке. Порядок примусового виконання рішення суду про стягнення коштів визначено положеннями ЗУ "Про виконавче провадження" та реалізується в разі відмови боржника від добровільного виконання рішення суду. Окрім іншого, такий порядок як передача майна у власність стягувача не може бути застосований як спосіб виконання рішення суду, натомість законодавець визначив такий порядок як звернення стягнення на майно боржника. Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Необхідно також зазначити, що у випадку реалізації майна за ціною, що перевищує боргові зобов"язання, залишок коштів повертається боржнику. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Окрім іншого, щодо майна боржника, на яке може бути звернено стягнення відсутні відомості про те, чи не перебуває таке у заставі, чи не вчинено щодо такого майна будь-яких інших правочинів, тощо. Безпідставиним також являється і майнова відповідальність відповідача [PERSON] за рішенням, згідно якого стягнуто кошти з [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до п.6 ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат; п.2\~ч.5\~ст.\~265\~ЦПК України\~-\~у резолютивній\~частині рішення\~зазначаються розподіл\~судових витрат; ч. 1 ст. 133 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При вирішенні питання щодо розподілу судового збору, суд ураховує, що відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача. Відповідно до ч.2 ст.142 ЦПК України - у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Поскільки \~відповідачі позов\~визнають,\~суд доходить\~висновку про\~повернення позивачу\~здержавного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову у розмірі 1620 грн. (судовий збір сплачено\~та зараховано\~до спеціального\~фонду Державного\~бюджету України\~відповідно до\~квитанціі №123 від 23 червня 2022 року у розмірі 3240 грн.) та 50 % судового збору, сплаченого за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 248,10 грн. (судовий збір сплачено та зараховано до спеціального фонду Державного бюджету України відповідно до квитанції № 124 від 23 червня 2022 року в розмірі 496,20 грн.). У відповідності до ч. 7 ст. 158 ЦПК України - у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Заходи забезпечення позову, вжиті відповідно до ухвали Свалявського районного суду Закарпатської області від 04.11.2022 року продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сил. Статтею 129 1 Конституції України визначено: Суд ухвалює рішення іменем України. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). У контексті вказаної практики суд уважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім. Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Outcome: partial