Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-21 00:00:00

Позивач просить суд розірвати шлюб, укладений між сторонами, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 6000,00 грн. щомісячно. Свої вимоги мотивує тим, що подальше спільне життя з відповідачем і збереження з ним сім`ї стали неможливими, домовленості про участь відповідача в утриманні дитини сторони не досягли. Ухвалою судді від 08.11.2022 справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Сторони\~в судове засідання не з`явилися, однак звернулися до суду з заявами про розгляд справи без їх участі, позивач позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити, а відповідач визнає та відзив на позовну заяву подавати не бажає. Розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 08.05.2019, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб (а.с. 4), від шлюбу мають спільну малолітню дитину [PERSON] , [INFO] (а.с. 5), але шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. У відповідності до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 51 Конституції України, ст.\~180\~Сімейного\~кодексу\~України (далі СК України), батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»,\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Конвенція ООН про права дитини від 20.11.1989 встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, яка має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, вони зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття (ст.ст. 141, 180 СК України). Дитина у будь-якому випадку повинна бути захищена та отримувати належне утримання від батьків, що гарантовано як нормами\~СК України, так і ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, згідно з якою держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Способи виконання обов`язку утримувати своїх неповнолітніх дітей визначені в ст. 181\~СК України, за змістом ч. 3 якої\~ кошти\~на утримання\~дитини (аліменти)\~присуджуються у\~частці від\~доходу її\~матері,\~батька або\~у твердій\~грошовій сумі\~за вибором\~того з\~батьків або\~інших законних\~представників дитини,\~разом з\~яким проживає\~дитина, з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182\~СК України. Отже, наявність фактів, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, та порушення відповідачем своїх обов`язків, як батька, утримувати свою малолітню дитину, а також відсутність його заперечень щодо позову,\~ є підставою для повного задоволення позову. У відповідності до\~ст. 141 ЦПК України\~суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 992,40 гривень (а.с. 15) та на користь держави в сумі 992,40 гривень.

Outcome: approved