Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-05 00:00:00

І. СУТЬ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ 1.1. 30.06.2021 [PERSON] (далі також позивач) звернулась до Корольовського районного суду міста Житомира із позовом до ТОВ "ФК "Інвест Фінанс" (далі також відповідач), в якому просила визнати договір про надання кредиту №10003219883 від 22.02.2021 укладений між ТОВ "ФК "Інвест Фінанс" та [PERSON] в частині нарахування відсотків, що визначено в п. 1.6 договору недійсним. Крім того, просила стягнути з ТОВ "ФК "Інвест Фінанс" на її користь витрати на професійну правничу допомогу. 1.2. Позов обґрунтовувався тим, що 22.02.2021 року позивач уклала з відповідачем договір про надання споживчого кредиту № 10003219883 та отримала грошові кошти в сумі 3 000 грн. на умовах строковості, поворотності, платності і зобов`язувалась повернути позику та сплатити проценти за користування кредитом. Строк кредиту - 14 календарних днів. Відповідно п. 1.6 Договору орієнтовна реальна річна процентна ставка становить 540,2 процентів, процентна ставка на день - 1,48 процентів. Вважаючи, що умови договору в частині нарахування відсотків є несправедливими, тому що всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, у зв`язку з чим позивач звернулась до суду з даним позовом. ІІ. ПРОЦЕДУРА та ПОЗИЦІЇ СТОРІН 2.1. 05.07.2021 ухвалою суду відкрито провадження у справі №296/5832/21, яку призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 2.2. 29.07.2021 на поштову адресу Корольовського районного суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач повністю не погоджується з позовною заявою та вважає її безпідставною, просить відмовити в позові повністю, посилаючись на те, що позивач отримала від відповідача кредит в сумі 3 000 гривень строком на 14 днів. Строк, на який був наданий кредит сплив, а позивач кредит не повернула. Станом на 14.07.2021 позивач зробила в рахунок погашення отриманого кредиту та сплати процентів за користування кредитом 4 платежі на загальну суму 3 238 грн. 00 коп. Крім того, 10.03.2021 та 28.03.2021 позивачем було ініційовано здійснення пролонгації за кредитним договором та в результаті укладено додаткові угоди про зміну умов договору, що на думку відповідача свідчить про визнання договору позивачем (а.с.32-46). 2.3. 19.08.2021 від представника позивача - [PERSON] надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача просив задовольнити позов у повному обсязі. Зазначаючи при цьому, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (строку, на який позичальник отримав кредит) чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 статті 1050 ЦК України (а.с.84-87). 2.4. 26.08.2021 до суду від відповідача надійшли заперечення на позовну заяву, в яких останній зазначає, що відповідно до п. 1.4. договору № 10003219883 у випадку користування кредитом понад строк, без укладення відповідної угоди про продовження строку кредиту, особливі умови встановлені для позичальника промокодом за програмою лояльності, втрачають силу, застосовується базова процентна ставка, а нараховані проценти за весь строк користування кредитом підлягають перерахуванню за базовою процентною ставкою. Відповідно до пп. 6.1.1. договору, у разі направлення позичальником коштів з метою повернення в повному обсязі або частково заборгованості за кредитом, в тому числі але не виключно, достроково проценти за фактичний термін користування кредитом повинні бути сплачені до моменту такого повернення (а.с.88). ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ 3.1. 22.02.2021 між [PERSON] та ТОВ "ФК "Інвест Фінанс" укладено договір про надання споживчого кредиту № 10003219883 (а.с.8-18). 3.2. З 01.10.2009 по 30.06.2021 позивач отримувала державну матеріальну допомогу, як одинока мати (а.с.26). 3.3. 04.06.2021 представником позивача на адресу відповідача надіслано заяву про реструктуризацію кредитної заборгованості, шляхом списання нарахованих відсотків (а.с.9-21). 3.4. ТОВ "ФК "Інвест Фінанс" відмовило позивачу у проведенні реструктуризації кредитної заборгованості, що підтверджується листом від 09.06.2021 (а.с.22). 3.5. Позивачем частково виконано її кредитні зобов`язання за кредитним договором, що підтверджується випискою по договору № 10003219883 (а.с.79-80). IV. ЦИВІЛЬНЕ ЗАКОНОДАВСТВО УКРАЇНИ 4.1. За положеннями статей 626, 628 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 4.2. Умови кредитного договору, на яких укладають двосторонні правочини з відповідачем, є публічною пропозицією (офертою) у розумінні статтей 641, 644 Цивільного кодексу України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. 4.3. Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 4.4. Згідно зі статтею 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. 4.5. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. 4.6. За приписами статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). 4.7. Частина п`ята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. 4.8. Відповідно до частини першої, другої ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. V. ВИСНОВОК СУДУ 5.1. З матеріалів справи вбачається, що 22.02.2021 [PERSON] уклала з ТОВ "ФК "Інвест Фінанс" договір №10003219883 про надання споживчого кредиту. 5.2. Відповідно до вказаного договору позивач отримала від Відповідача кредит в сумі 3 000 гривень строком на чотирнадцять календарних дні, даний факт підтверджує і сама позивач. 5.3. Виходячи з позовних вимог, судом встановлено, що позивач просить суд визнати кредитній договір недійсним в частині нарахування відсотків, передбачених в пункті 1.6 договору, мотивуючи це тим, що вимога про нарахування та сплату відсотків за договором споживчого кредиту, є завищеною. Разом з тим, позивачем не надано свого розрахунку процентів за користування кредитом, які, на його думку, є справедливі - для порівняння. 5.4. Крім того, судом встановлено, що відповідач є фінансовою компанією, яка здійснює свою діяльність на ринку фінансових послуг відповідно до отриманих ліцензій, які видані Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг та як фінансова установа, здійснює свою діяльність на підставі розміщених на сайті відповідача https://cashberry.com.ua Правил. 5.5. Згідно визначення наданого частиною першою статті 1 Закону України «Про підприємництво», підприємництвом є безпосередня самостійна, систематична, на власний ризик діяльність по виробництву продукції, виконанню робіт, наданню послуг з метою отримання прибутку, яка здійснюється фізичними та юридичними особами, зареєстрованими як суб`єкти підприємницької діяльності у порядку, встановленому законодавством. 5.6. Відповідно, як суб`єкт підприємницької діяльності, відповідач здійснює діяльність щодо надання фінансових послуг на власний ризик та з метою отримання доходу, шляхом кредитування за рахунок власних коштів. 5.7. У позовній заяві позивач посилається на статті 11 та 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг», однак суд звертає увагу позивача на те, що вказані статті присвячені питанням достовірності реклами та права клієнта на інформацію, а отже, не мають відношення до предмету цього позову. 5.8. Що ж до посилань позивача на статті 11 та 18 Закону України «Про захист прав споживачів», то слід зазначити, що в статті 11 зазначено, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування", стаття 18 визначає, які умови договору можуть бути визнанні несправедливими, але перелік останніх не містить умови щодо розміру процентів за споживчим кредитом. Пунктом 5 частини 3 статті 18 передбачено встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором, однак це стосується саме компенсації у разі невиконання зобов`язань за договором, а не процентів за користування кредитом. 5.9. З матеріалів справи вбачається, що станом на 14.07.2021 позивач вносила в рахунок погашення отриманого кредиту та сплати процентів за користування кредитом 4 платежі на загальну суму 3 238 грн. 00 коп. 5.10. Таким чином, зробивши 4 платежі з метою оплати кредиту згідно договору позивач вчинила конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог кредитодавця за договором про надання кредиту (в тому числі ы щодо розміру процентів за користування кредиту). Це відповідає правовій позиції Вищого господарського суду України викладеній у постанові від 10.03.2011 по справі №10/146-10, а саме: «Суди двох попередніх інстанцій, досліджуючи та оцінюючи докази дійшли до висновків, що після укладання Договору від 30.07.2009, позивач вчинив дії, які свідчать про схвалення вказаного договору, а саме здійснив оплати за ним. Так, за Договором від 30.07.2009 р. позивач здійснив наступні платежі: 3869700 грн. - 13.08.2009, 177243,83 грн. - 31.08.2009 та 177243,83 грн. - 29.09.2009. Суди попередніх інстанцій встановили, що вищезазначені конклюдентні дії позивача свідчать про те, що ним був прийнятий Договір від 30.07.2009, який створив для нього певні цивільні права та обов`язки, частину з яких позивач реалізував, тому відсутні підстави для визнання недійсним Договору від 30.07.2009р., у відповідності до вимог ст. 215 ЦК України. 5.11. У даній справі суд приходить до висновку, що під час укладення оспорюваного кредитного договору позивач була ознайомлена з його умовами та порядком перерахування (отримання) коштів та нарахуванням відсотків у відповідному розмірі, а тому кредитний договір №10003219883 був укладений у спосіб, визначений чинним законодавством України з дотриманням вимог щодо його укладення із зазначенням умов, які не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів». Порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а відтак відсутні підстави для задоволення позову про визнання зазначеного кредитного договору недійсним в частині визначення розміру відсотків. VІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ 6.1. Враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено, однак позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову, а тому витрати зі сплати судового збору покладаються на рахунок держави.

Outcome: dismissed