Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-25 00:00:00

В провадженні суду перебувала на розгляді цивільна справа за позовом ТзОВ «Хазера Україна» до [PERSON] про стягнення заборгованості. 24.08.2022р. суд ухвалив рішення, яким задовольнив позовні вимоги в повному обсязі та стягнув із [PERSON] на користь ТзОВ «Хазера Україна» кошти в сумі 110\~675,71 грн., а також судовий збір в розмірі 1\~921 грн. 29.08.2022р. на адресу суду надійшла заява представника позивача про розподіл судових витрат, в якій заявлено вимогу про відшкодування позивачу витрат на правову допомогу в сумі 26508,80 грн. В судове засідання сторони не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Оцінюючи розмір заявлених стороною позивача вимог для компенсації витрат на правову допомогу суд звертає увагу на наступне. Верховний Суд у постанові від 17.09.2019р. у справі №810/3806/18 зазначив, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу мають бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування останніх. З матеріалів справи судом встановлено, що в якості доказів понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу суду надано: договір про надання правової допомоги від №19-3 від 23.10.2019р. з додатком до нього, протоколи про розмір гонорару, акти приймання наданих послуг, рахунки на оплату послуг адвоката та платіжні доручення про оплату таких рахунків /а.с. 146-164/. Позивач просив компенсувати йому за рахунок відповідача витрати з оплати правової допомоги адвоката в сумі 26508,80 грн. Надаючи оцінку зазначеним вимогам в контексті критеріїв співмірності, пропорційності та обґрунтованості таких витрат суд виходить з наступного. За змістом ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання зазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Аналіз змісту наданих стороною позивача доказів на підтвердження розміру витрат на правову допомогу свідчить, що відповідні витрати складаються з оплати послуг адвоката за вчинення процесуальних дій (складання процесуальних документів, участь в судових засіданнях) та забезпечення прибуття адвоката до суду (відрядження до м. Черкаси). Разом з тим, судом неодноразово відкладався розгляд справи, в тому числі і у зв`язку з неприбуттям представника позивача в судове засідання, а також іноді проводились судові засідання без участі представника позивача за його відповідним клопотанням. Зокрема, представник позивача не брав участі в судових засіданнях 04.03.2020р., 21.05.2020р., 21.10.2021р., 20.05.2022р., а отже покладання на відповідача обов`язку з відшкодування витрат з оплати участі адвоката в таких засіданнях є необґрунтованим. Необґрунтованою є і вимога щодо оплати послуг адвоката за «включення витрат на правову допомогу до судових витрат після винесення рішення по справі», оскільки відкладення розгляду судом питання про відшкодування витрат позивача з оплати правової допомоги обумовлено процесуальною поведінкою сторони позивача. За таких обставин, беручи до уваги розмір ціни позову, складність справи, обсяг виконаних представником позивача робіт, кількість судових засідань за участю представника позивача, докази на підтвердження понесених витрат, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог щодо компенсації витрат позивача на правову допомогу в межах суми 13\~500 грн., оскільки такий розмір видається пропорційним та обґрунтованим з огляду на складність, об`єм справи, а також суму платежу, присуджену судом до стягнення з відповідача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial