Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-11 00:00:00

У липні 2019 року позивач [PERSON] звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до АТ «Укрсоцбанк», у якому просить встановити, що правовідносини між сторонами Договору кредиту від 01.08.2008 №825/2/40/1/8-106 фактично припинено 27.10.2009, а сам Договір кредиту від 01.08.2008 №825/2/40/1/8-106 припинився 27.10.2009 у зв`язку зі спливом строку визначеного умовами кредитного договору; здійснити розподіл судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.08.2008 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «Уксоцбанк») та [PERSON] було укладено Договір кредиту №825/2/40/1/8-106, відповідно до умов якого позичальнику [PERSON] було надано грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання у сумі 51960,00 доларів США зі сплатою 13,5 % річних. Пунктом 4.4 Договору кредиту визначено, що у разі невиконання (неналежного виконання) Позичальником обов`язків, визначених п.п. 3.3.7, 3.3.8 цього Договору, протягом більше, ніж 90 (дев`яносто) календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, Позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплати проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Пункт 3.3.7 Договору визначає обов`язок Позичальника сплачувати проценти за використання кредиту в порядку, визначеному п.п. 2.4, 2.5 цього Договору, а пункт 3.3.8 Договору - обов`язок Позичальника своєчасно та в поновному обсязі погашати Кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному п. 1.1 цього Договору. Оскільки, позивачем [PERSON] обов`язки, передбачені пунктами 3.3.7 та 3.3.8 Договору кредиту не виконувались із 27.09.2009, то відповідно до пункту 4.4 Договору кредиту строк користування кредитом сплив через 90 календарних днів з моменту останнього виконання позичальником умов договору, тобто з 27.10.2009. Позивач вважає, що з 27.10.2009 сплив не тільки строк користування кредитом, а також сплив строк дії самого договору кредиту, тобто, договір кредиту припинився у зв`язку зі спливом строку, у зв`язку з чим припинились зобов`язання сторін, що існували протягом дії договору кредиту. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 23.07.2019 відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Згідно з ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Статтею 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до ст. 178 ЦПК України відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, у якому заперечив проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, оскільки сплив строку позовної давності не є підставою для припинення зобов`язання. Крім того, відповідачем подано до суду заяву про застосування наслідків спливу строків позовної давності та відмову у задоволенні позовних вимог. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом передбачених ст. 16 ЦК України способами. За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлено, що 01.08.2008 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «Уксоцбанк») та [PERSON] було укладено Договір кредиту №825/2/40/1/8-106, відповідно до умов якого позичальнику [PERSON] було надано грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання у сумі 51960,00 доларів США зі сплатою 13,5 % річних. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК Ураїни). Зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ст. 509 ЦК України). Згідно статей 526, 530, 610, частини 1 статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як строк договору , так і строк (термін) виконання зобов`язання (ст. ст. 530, 631 ЦК України). Згідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Пункт 3.3.7 Договору визначає обов`язок Позичальника сплачувати проценти за використання кредиту в порядку, визначеному п.п. 2.4, 2.5 цього Договору, а пункт 3.3.8 Договору - обов`язок Позичальника своєчасно та в поновному обсязі погашати Кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному п. 1.1, 2.4 цього Договору. Пунктом 4.4 Договору кредиту визначено, що у разі невиконання (неналежного виконання) Позичальником обов`язків, визначених п.п. 3.3.7, 3.3.8 цього Договору, протягом більше, ніж 90 (девяносто) календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, Позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплати проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Зазначеними пунктами кредитного договору сторони врегулювали питання дострокового повернення кредиту, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення. Судом встановлено, що останній платіж позивач [PERSON] в рахунок оплати суми заборгованості по Договору кредиту від 01.08.2008 №825/2/40/1/8-106 здійснено 27.07.2009. Вказане свідчить про неналежне виконання позичальником обов`язків, визначених пунктами 3.3.7, 3.3.8 Договору кредиту, а тому відповідно до пункту 4.4 цього ж договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 90 днів, тобто з 27.10.2009. Таким чином, враховуючи вищевикладене, правовідносини між сторонами Договору кредиту від 01.08.2008 №825/2/40/1/8-106 фактично припинено 27.10.2009, а сам Договір кредиту від 01.08.2008 №825/2/40/1/8-106 припинився 27.10.2009 у зв`язку зі спливом строку визначеного умовами кредитного договору. Разом з тим, відповідачем надано до суду заяву про застосування наслідків спливу строків позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність (зокрема до вимог про визнання договору припиненим) встановлюється тривалістю у три роки. За змістом ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). А зобов`язання з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). За приписами ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. 10 ЦПК України визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та практику ЄСПЛ як джерело права. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції) наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства; п. 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі ВАТ Нафтова компанія Юкос проти Росії ). Так, позивач звернулася до суду із позовом 19.07.2019, у той час, коли у позовній заяві зазначено про порушене право з 27.10.2009. При цьому, позивачем не наведено жодних підстав, що об`єктивно позбавляли її можливості протягом десяти років звернутися до суду з відповідним позовом про визнання договору та зобов`язання за договором припиненими. У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. ч. 2,4 ст. 267 ЦК України). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, застосувавши строки позовної давності. У зв`язку з тим, що під час розгляду справи суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed