Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до Київської міської ради, третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Забавська Наталія Володимирівна про визнання права власності на об`єкт інвестування (квартиру) в порядку спадкування за законом та просить визнати за нею право власності на однокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 28,8 кв.м., житлова (основна) площа - 14,5 кв.м., допоміжна (підсобна) площа - 12,6 кв.м., площа балкону - 1,7 кв.м. в порядку спадкування за законом. В обгрунтування позову зазначає, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . На день смерті відкрилась спадщина, яка, в тому числі, складається з однокімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 28,8 кв.м., житлова (основна) площа - 14,5 кв.м., допоміжна (підсобна) площа - 12,6 кв.м., площа балкону - 1,7 кв.м. Зазначена квартира придбана спадкодавцем на підставі Договору інвестування №28 від 09.12.2002р., Договору уступки права вимоги від 18.05.2006р., довідки про сплату [PERSON] повного внеску за квартиру в сумі 46 070,25 грн., довідки №91 від 15.05.2006р. про згоду забудовника на укладення Договору уступки права вимоги, акту приймання-передачі квартири від 23.05.2006р. Позивач є єдиним спадкоємцем [PERSON] 19.07.2022р. позивач звернулась до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Забавської Н.В. із заявою про видачу свідоцтва на спадщину за законом на квартиру. Приватний нотаріус винесла постанову №02-14/152 від 19.07.2022р. про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно, яке належало померлому. Позивач прийняв спадщину в порядку ст.ст. 1268-1270 Цивільного кодексу України, однак позбавлений можливості оформити в установленому порядку, отримати свідоцтво про право на спадщину за законом. З огляду на вказані обставини, позивач з метою відновлення своїх порушених прав звернулась до суду. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 20.07.2022р. відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] , постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Відповідач надав письмовий відзив на позовну заяву. Просив розглянути справу за відсутності представника відповідача та ухвалити рішення згідно норм чинного законодавства. Приватний нотаріус Забавська Наталія Володимирівна також просила слухати справу за її відсутності, направила копію спадкової справи щодо померлого [PERSON] . Ухвалою суду від 07.12.2022р. закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду. Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, судом встановлено наступне. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] . З витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі вбачається, що у вказаному реєстрі зареєстровано спадкову справу, заведену Приватним нотаріусом Забавською Н.В., номер у реєстрі 69359329, спадкодавець [PERSON] , дата смерті [INFO] . Згідно довідки Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Забавської Н.В. про коло спадкоємців від 18.07.2022р. вих. №02-14/150 встановлено наступне коло спадкоємців за законом: дружина [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Інші спадкоємці першого ступеню споріднення відсутні. Позивач звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом. Також позивач звернулась до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно у вигляді квартири за адресою: [ADDRESS] . Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Забавською Н.В. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.07.2022р. вих. №02-14/152. За цією постановою відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру за адресою: [ADDRESS] . У постанові нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії зазначено, що під час визначення спадкового майна встановлено, що спадкоємцем подано: Договір інвестування №28 від 09.12.2022р., Акт приймання-передачі від 23.05.2006р., Довідку №19 від 15.05.2006р., Договір про уступку прав вимоги на майнові права від 18.05.2006р. на квартиру номер [ADDRESS] . Проте не надано документів, які б свідчили, що право власності на дану квартиру зареєстровано згідно з вимогами чинного законодавства. Згідно з довідкою БТІ м. Києва №ББ-2021 №117 від 23.06.2021р. право власності [PERSON] на дану квартиру не зареєстровано. Станом на дату подання заяви згідно з інформацією Державного реєстру речових прав право власності не зареєстроване також в новому реєстрі. Отже, спадкоємцем не надано правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності померлого на зазначену квартиру. Згідно з ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч. 1 ст. 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно статті 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ст.ст. 1217, 1218 Цивільного Кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Позивачка є єдиним спадкоємцем після смерті померлого чоловіка, що прийняла спадщину. Разом з тим отримати свідоцтво про право на спадщину не може, оскільки відсутні документи, які б свідчили, що право власності на квартиру зареєстроване згідно з вимогами чинного законодавства. Як свідчать матеріали справи, 09.12.2002р. між ЗАТ «НВО Україна», як забудовником, та [PERSON] , як інвестором, укладений Договір інвестування №28, предметом якого стало інвестування будівнництва житлового будинку в [ADDRESS] . 18.05.2006р. між [PERSON] , як першим інвестором, та [PERSON] , як новим інвестором, укладено Договір про уступку прав вимоги, за яким перший інвестор уступає на користь нового інвестора всі права, передбачені Договором інвестування №28 від 09.12.2002р. Згідно довідки ЗАТ «НВО Україна» від 15.05.2006р. №91 товариство не заперечує проти укладення договору уступки права вимоги за інвестиційним договором №28 від 09.12.2002р. та надає [PERSON] дозвіл на укладення договору уступки права вимоги та передання прав інвестора іншій особі. За довідкою ЗАТ «НВО Україна» [PERSON] здійснив повний розрахунок за квартиру згідно Інвестиційного договору №28 від 09.12.2002р. в сумі 46 070,25 грн. Згідно акту прийома-передачі від 23.05.2006р. між ЗАТ «НВО Україна» та [PERSON] , ЗАТ «НВО Україна» передало, а [PERSON] прийняв квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 28,8 кв.м., житлова площа 14,5 кв.м., кількість кімнат - 1, поверх - 3. При цьому, як вбачається, спадкодавець [PERSON] не здійснив реєстрацію права власності на дану квартиру згідно з вимогами чинного законодавства. У відповідності до п. п. 4.16, 4.19 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22 лютого 2012 року видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справі про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, що засвідчує його право власності. Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст.16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У статті 316 цього Кодексу зазначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Спадкоємством вважається перехід майна померлого (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Таким чином, спадкуванню підлягає майно, яке належало спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Отже, враховуючи те, що позивачка прийняла спадщину, є спадкоємцем майна померлого за законом, остання не має можливості оформити в установленому законом порядку спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, оскільки відсутній документ, який би свідчив, що право власності на квартиру зареєстровано згідно з вимогами чинного законодавства, що є перешкодою для набуття права нею власності на об`єкт нерухомого майна в порядку спадкування шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно в нотаріуса, тому за нею, як єдиним спадкоємцем, слід визнати право власності в порядку спадкування за законом. У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved