Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-21 00:00:00

З позовом про визнання договору купівлі- продажу дійсним та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, діючи в інтересах [PERSON] , до суду звернулась адвокат Байрачна Антоніна Кузьмівна, в якому просить визнати дійсним договір купівлі- продажу нерухомого майна від 04.01.1996 року за №96/0008, саме 2/5 частин житлового будинку з надвірним господарчими будівлями і спорудами, що розташований за адресою [ADDRESS] , зареєстрований на Одеській Універсальній товарній біржі «Gip»: визнати за [PERSON] [INFO] , право спільної часткової власності на 2/10 часток житлового будинку з господарчими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Позовні вимоги мотивовані тим, що вона та її сестра [PERSON] є спадкоємцями першої черги за заповітом, складеному на їх користь матір`ю за її життя. [INFO] її матір [PERSON] померла, після її смерті відкрилась спадщина на належене їй мано, серед якого є 2/5 будинку [ADDRESS] , який спадкодавиці належав на підставі договору купівлі- продажу № 96/0008 від 04.01.1996, укладеному на Одеській універсальній біржі «Gip». Позивач, як спадкоємець за заповітом своєчасно звернулась до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини, однак листом від 21.11.2022 року нотаріус повідомила, що видати свідоцтво про право власності в порядку спадкування за заповітом не має можливості, оскільки на момент вчинення купівлі-продажу житлового будинку діяв Цивільний кодекс УРСР від 18.07.1963 року № 1540-УІ та стаття 227, яка передбачала, що « Договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору ( стаття 47 цього Кодексу), тому спадкоємцеві рекомендовано звернутися до суду з відповідним позовом. Позивач є спадкоємцем першої черги після смерті матері, беручи до уваги те, що договір не містить умов, які б суперечили закону, зареєстрований на\~ Одеській універсальній біржі «Gip», а неможливість належним чином оформити свої спадкові права порушує права позивача щодо спадкування, тобто її право є порушеним, а порушене\~ право\~ підлягає захисту, що стало підставою для звернення до суду з дійсним позовом. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Луняченку В.О. Ухвалою судді від 08.12.2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Скориставшись своїм правом [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, в якому просить визнати за нею право спільної часткової власності на 2/10 часток житлового будинку з господарчими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Зустрічний позов судом прийнято до провадження. З боку представника позивача за первинним позовом та відповідача за зустрічним позовом- адвоката Байрачної А.К. надійшла заява, щодо визнання зустрічних позовних вимог. В якій зазначено, що вона підтримує позовні вимоги заявлені позивачем [PERSON] , просить їх задовольнити, а також не заперечує проти задоволення зустрічного позову. В заяві також зазначено про можливість розгляду справи за її та позивача відсутності. Представником відповідача за первинним позовом та позивача за зустрічним позовом- адвокатом Бойко С.В. надано до суду відзив на позовну заяву, в якому вона проти позову [PERSON] не заперечує. Також адвокатом Бойко С.В. надано заяву , в якій вона підтримує зустрічні позовні вимоги, просить їх задовольнити та розглядати справу за її відсутності. У зв`язку з взаємним визнанням позовних вимог, сторони вважають за можливе постановити рішення в підготовчому провадженні, про що зазначено у відповідних заявах, які містяться в матеріалах справи. Відповідно до положення ст. 200 ч.3,4 ЦПК України суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] та зустрічні позовні вимоги [PERSON] підлягають\~\~задоволенню з наступних підстав. При розгляді даної справи стосовно позовних вимог щодо визнання дійсним договору купівлі продажу від 04.01.1996 року, \~суд вважає за необхідне керуватися нормами ЦК України в редакції 1963 року, який діяв на час укладення договору купівлі-продажу і на час реєстрації права власності позивачем. \~ Так, судом встановлено, що 04.01.1996 року між [PERSON] як продавцем та [PERSON] як покупцем був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна № 96/0008, відповідно до якого [PERSON] , придбала, а [PERSON] продав 2/5 частин будинку [ADDRESS] . Зазначений договір був зареєстрований на Одеській універсальній біржі «Gip» та зареєстрований\~ в КП «ОМБТІ та РОН»\~ 11.01.1996 року\~ за №15831 стр.195 кн.158. Відповідно до ст.227 Цивільного кодексу Української РСР, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, \~договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен бути нотаріально посвідчений, \~якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Згідно з ст.47 Цивільного кодексу Української РСР, нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», біржовою операцією визнається угода, яка в цілому відповідає умовам: представляє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товару, допущених до обороту на товарній біржі; якщо її учасники є членами біржі та якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за укладеною угодою дня. На підставі ч. 4 ст. 15 Закону України «Про товарну \~біржу», угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Суд встановив, що 04.01.1996 року, сторони домовились відносно усіх істотних умов договору купівлі продажу, про предмет договору і ціну та відбулося повне виконання договору як збоку покупця, який здійснив оплату, так і з боку продавця, який прийняв оплату та передав у володіння і користування [PERSON] 2/5 часток будинку [ADDRESS] , тобто виконали всі істотні\~ умови договору купівлі- продажу. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Відділом ДРАЦС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Одеса). Спадкоємцями після смерті [PERSON] є її дочка- [PERSON] та онука [PERSON] , на користь яких, за життя,25.05.2018 року [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого остання зробила розпорядження на випадок своєї смерті, згідно якого все майно, яке на день смерті буде їй належати, де б воно не було та з чого б воно не складалось, взагалі усе те на , що вона за законом матиме право заповіла [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 26.07.2022 року спадкоємці [PERSON] та [PERSON] звернулись до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Похиленко Л.М. з відповідним заявами про прийняття спадщини. У зв`язку з чим приватним нотаріусом відкрито спадкову справу щодо майна померлої [INFO] [PERSON] за № 24/2022. Однак листом від 21.11.2022 приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Похиленко Л.М. повідомила спадкоємцям, щодо відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно за заповітом, оскільки договір купівлі - продажу нерухомого майна № 96-0008 від 04.01.1996 року не відповідає вимогам чинного законодавства. Відповідно до\~ст. 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини)\~\~від фізичної особи, що померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до\~ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Позивачі є спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] , беручи до уваги те, що договір не містить умов, які б суперечили закону, зареєстрований на\~ Одеській універсальній біржі «Gip», а неможливість належним чином оформити свої спадкові права порушує права спадкоємців щодо спадкування, тобто їх право є порушеним, а порушене\~ право\~ підлягає захисту, тому суд вважає необхідним визнати дійсним договір купівлі- продажу нерухомого майна від 04.01.1996 року за №96/0008, а саме 2/5 частин житлового будинку з надвірним господарчими будівлями і спорудами, що розташований за адресою [ADDRESS] , зареєстрований на Одеській Універсальній товарній біржі «Gip», укладений між [PERSON] як продавцем та [PERSON] як покупцем. Щодо позовних вимог про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом суд зазначає наступне. Статтями 16, 328 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі і визнання права; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Положеннями ст.1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За ст. 1217 цього Кодексу, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входить усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який пережив, та батьки. Згідно із ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Частиною 1 статті 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно із ч. 1 та ч. 2 ст. 357 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Положеннями ч. З цієї статті передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст.356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі. Таким чином, позивач за первинним позовом [PERSON] ( відповідач за зустрічним позовом) та відповідач (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] є спадкоємцями за заповітом після смерті [PERSON] в рівних частках кожна тобто по 2/10 часток житлового будинку з господарчими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] З урахуванням викладеного, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] щодо визнання за права власності на спадкове майно.

Outcome: approved