Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення з [PERSON] на користь ПрАТ «СГ «ТАС» страхового відшкодування в розмірі 60\~458,44 грн. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що 27.07.2018 позивачем укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу автомобіля Land Rover Range Rover, д.н.з. [NUMBER] . 16.12.2018 в м. Львові на вул. Личаківській, 233 сталась ДТП за участю застрахованого автомобіля та автомобіля Mercedes-Benz д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача. Відповідно до постанови Личаківського районного суду м. Львова від 28.01.2019, відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Відповідно до страхового акта та зібраних матеріалів, позивач відшкодував потерпілому завдану відповідачем шкоду в розмірі 160\~458,44 грн., внаслідок чого до нього перейшло право вимоги за завдані збитки. На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» з лімітом відповідальності 100\~000 грн., і страхова компанія відповідача відшкодувала зазначену суму добровільно. Різницю між завданою шкодою і лімітом відповідальності страховика відповідача в розмірі 60\~458,44 грн. просить стягнути в примусовому порядку з відповідача як завдавача шкоди. Правом на подання відзиву відповідач не скористався. Ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова від 04.02.2022 відкрито провадження у справі та призначено таку до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання за наявними в ній матеріалами. Визначено строк та черговість подання заяв по суті справи. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 16.06.2022 розгляд справи відкладено на 05.08.2022 о 14.20 год. без проведення судового засідання за наявними в ній матеріалами. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 05.08.2022 розгляд справи відкладено на 25.10.2022 о 14.20 год. без проведення судового засідання за наявними в ній матеріалами. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 25.10.2022 розгляд справи відкладено на 20.12.2022 о 14.20 год. без проведення судового засідання за наявними в ній матеріалами. Про дату, місце та час розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином, відзиву на позовну заяву, або клопотання про розгляд справи у судовому засіданні не подав. Зі згоди позивача та на підставі наявних у справі даних і доказів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані в ній докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що 16.12.2018 в м. Львові на вул. Личаківській, 233 сталась ДТП за участю автомобіля Land Rover Range Rover, д.н.з. [NUMBER] та автомобіля Mercedes-Benz д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача. При цьому, відповідно до договору добровільного страхування наземного транспортного засобу «ЄВРОКАСКО 5 ЗІРОК» від 27.07.2017 (а.с.5), майнові інтереси страхувальника ТОВ «Ірена КО», пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням автомобілем Land Rover Range Rover, д.н.з. [NUMBER] застраховані у страховій компанії позивача. Згідно постанови Личаківського районного суду м. Львова від 28.01.2019 (а.с.8), яка не оскаржувалась і набрала законної сили, відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як зазначив Верховний Суд складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду під час розгляду справи № 288/1256/17(постанова від 08.02.2021) преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Оскільки згаданою вище постановою Личаківського районного суду м. Львова від 28.01.2019 встановлено вину відповідача у вчиненні ДТП, суд в мажах цієї справи вказаний факт визнає преюдиційним та не буде його повторно досліджувати. Згідно рахунку фактури № ІМ-8-1600218 від 02.01.2019 (а.с.12) та страхового акту від 31.01.2019 (а.с.13), сума страхового відшкодування за шкоду, заподіяну власнику автомобіля Land Rover Range Rover, д.н.з. [NUMBER] внаслідок ДТП, яке мало місце 16.12.2018 становить 160\~458,44 грн. Як вбачається з копії платіжного доручення № 5141 від 01.02.2019 (а.с.14) позивач виплатив потерпілому страхове відшкодування в загальному розмірі 160\~458,44 грн. Згідно зі статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Частиною першою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням, зокрема транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (стаття 1188 ЦК України). Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно зі статями 7, 8 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в Україні здійснюється обов`язково. Cтрахова компанія при настанні страхового випадку сплачує страхувальнику страхове відшкодування. Статтею 25 Закону України «Про страхування» передбачено, що здійснення страхових виплат проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника і страхового акта, який складається страховиком або уповноваженою особою, у формі, що визначається страховиком. За змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справ № 755/18006/15-ц зроблено правовий висновок про те, що згідно зі статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. У справі яка розглядається позивач виплатив потерпілому страхове відшкодування, а відтак, до нього перейшло право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Згідно даних пошукової системи про чинність поліса внутрішнього ОСЦПВВТЗ (а.с.15), на момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП». Положенням статті 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Під час розгляду цивільної справи № 686/1914/16-ц (постанова від 24.06.2020) Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вказав, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. До аналогічних правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц. Таким чином, у справі яка розглядається позивач в межах ліміту відповідальності набув право вимоги до страхової компанії відповідача як завдачава шкоди, а в межах різниці між завданою шкодою і страховим відшкодуванням безпосередньо до завдачава шкоди. Згідно копії платіжного доручення від 25.03.2019 (а.с.16), страхова компанія відповідача відшкодувала на рахунок позивачу шкоду, завдану відповідачем в межах ліміту відповідальності в сумі 100\~000 грн. За таких обставин, оскільки розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика відповідача, різницю між завданою шкодою і страховим відшкодуванням належить стягнути безпосередньо з відповідача як завдавача шкоди. Відповідно, позов слід визнати обґрунтованим та задовольнити в повному обсязі. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача також належить стягнути судовий збір в розмірі 2270 грн., сплата якого підтверджується відповідною квитанцією (а.с.4). На підставі наведеного та

Outcome: approved