Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-19 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі свого представника - адвоката Сайченко Я., звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , відповідно до якого просить розірвати шлюб, укладений між нею [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 10.07.2015 року, актовий запис №823. Після розірвання шлюбу залишити позивачці дошлюбне прізвище - [PERSON] . Судові витрати у вигляді судового збору покласти на відповідача.. Обгрунтовуючи заявлені вимоги позивач посилається на те, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 10.07.2015 року, про що свідчить свідоцтво про шлюб від 10.07.2015, видане Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №823. Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: син - [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 16.08.2016 року, видане Харківським міським відділом державної реєстрації, актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис №3009 та син - [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 30.12.2020 року, видане Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), актовий запис №3710. Підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що Позивачка та Відповідач тривалий період спільно не проживають, мають окремий сімейний бюджет та взагалі втратили інтерес один до одного. Між сторонами сімейне життя не склалося, стосунки погіршилися, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, втратили почуття любові та поваги один до одного у зв`язку з чим подальше підтримання шлюбних відносин стало неможливим. Разом з тим, Позивачка наголошує, що на даний час, окрім спільних дітей, їх нічого вже не пов`язує, спільного господарства не ведуть, подружніх стосунків не підтримують, а подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, у зв`язку з чим, наполягає на його розірванні, оскільки примирення між ними неможливе. Фактично на сьогоднішній день шлюбно-сімейні відносини між Позивачкою та Відповідачем припинені, а шлюб існує формально. На підставі викладеного позивач звернулася до суду з даним позовом. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.10.2022 справу передано для розгляду судді Колесник С.А. Відповідно до вимог ч.6 ст.187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. На виконання вказаних вимог, судом 05.10.2022 було сформовано запит до органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - відповідача у справі та 19.10.2022 отримано довідку про те, що [PERSON] зареєстрованим не значиться. Ухвалою суду від 20.10.2022 відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін. Позивач у судове засідання не з`явилася, представник позивача Сайченко Я. 28.11.2022 направила до суду клопотання про розгляд справи без участі позивача та представниці та підтримання позовних вимог (а.с.37-38). Відповідач у судове засідання не з`явився, 09.12.2022 до суду в системі «Електронний суд» надійшла заява представника відповідача Козирєва А.В. (а.с.61-63), у якій представник відповідача зазначив, що шлюб з позивачем виявився невдалим через різні погляди на сімейне життя, побут, ведення спільного господарства та виховання дітей. Це призвело до того, що сторони втратили почуття любові та поваги один до одного. На даний час позивач та відповідач мешкають окремо один від одного та повністю припинили шлюбні відносини. Подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе. Спільне господарство сторонами не ведеться. Таким чином, оскільки особисті стосунки між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] припинені, а наявність зареєстрованого шлюбу суперечить інтересам відповідача [PERSON] , останній позовні вимоги про розірвання шлюбу визнає в повному обсязі, проти їх задоволення та розірвання шлюбу не заперечує. Також, враховуючи, що відповідач [PERSON] визнає позовні вимоги, просив суд вирішити питання про розподіл судових витрат, стягнувши з останнього лише 50% судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову до суду та вирішити питання про повернення позивачу з державного бюджету інших 50% судового збору. Крім того, просив суд розгляд справи здійснювати без участі відповідача [PERSON] та його представника адвоката Козирєва А.В. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце даного судового засідання, подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, суд вважає можливим провести судовий розгляд справи. Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Пунктом 1 частини 2 статті 49 ЦПК України визначено, зокрема, що відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог). Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, сторони розуміють наслідки відповідних процесуальних дій, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені наступні фактичні обставини. 10 липня 2015 року [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб, про що 10.07.2015 складено відповідний актовий запис № 823 у Московському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 4). Від шлюбу подружжя має дітей: сина, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 3009 від 16.08.2016 (а.с.16) та сина, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), актовий запис № 3710 від 30.12.2020 (а.с.17). Позивач та відповідач мають різні погляди на сім`ю та шлюб, шлюбні відносини фактично припинені та не можуть бути поновлені. Суд вважає, що в наданні сторонам строку для примирення немає підстав, оскільки встановлено, що подальше сумісне життя та збереження шлюбу неможливо, враховуючи також визнання позову відповідачем. Вимоги щодо розподілу майна та визначення місця проживання дітей не пред`являлись. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому,що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст. 1 СК України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У зв`язку з викладеним суд вважає за можливе відновити позивачу дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд також виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу, відповідач шлюб визнав. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Таким чином, враховуючи конкретні обставини справи, стосунки які склалися у подружжя, визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження родини стали неможливими та суперечить інтересам подружжя, що має вагоме значення, в зв`язку з чим позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Щодо питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що, з огляду на визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, відповідно до приписів частини 1 статті 142 ЦПК України та частини 3 статті 7 Закону України "Про судовий збір", 50 % судового збору, сплаченого позивачем при подачі позову та заяви про забезпечення позову, підлягають поверненню позивачу з державного бюджету, а інші 50% судового збору - відшкодовуються за рахунок відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved