Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-22 00:00:00

Концерн «Міські теплові мережі» звернувся з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому просили стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за надані послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з жовтня 2017 року по грудень 2020 року включно в сумі 43249,80 гривень та судові витрати. Ухвалою суду від 08.04.2021 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач [PERSON] направила до суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позову, оскільки з наданих позивачем доказів не вбачається підстав для його задоволення, позовні вимоги не доведені, окрім цього заявила про застосування строків позовної давності. Також зазначила, що наразі вона змінила прізвище на [PERSON] , про що було надано копію свідоцтва про шлюб. Відповідач [PERSON] також змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, окрім цього, на час виникнення заборгованості в квартирі [ADDRESS] був зареєстрований лише один відповідач [PERSON] . Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у наданий судом строк та станом на 09.08.2022 року своїм правом подання до суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не скористались, відзивів на позов не подали, заперечення щодо розгляду справи в спрощеному порядку подано не було, будь-яких клопотань та заяв від відповідачів подано до суду не було. В ході розгляду справи сторонами заяви чи клопотання не подавались. При дослідженні матеріалів справи встановлено таке. За відомостями Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 18.09.2019 року по теперішній час, відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 16.09.2010 року по теперішній час. Згідно з відомостями з реєстру прав власності на нерухоме майно, квартира [ADDRESS] з 14.12.2005 року по 1/3 частці на праві приватної спільної часткової власності по 1/3 кожному належить [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 08.12.2005 року виданого Шевченківською районною адміністрацією ЗМР. За розрахунком позивача за період з жовтня 2017 року по грудень 2020 року включно за адресою [ADDRESS] надавались послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, які оплачувались не в повній мірі та несвоєчасно, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 43249,80 гривень. Згідно з копіями паспортів та свідоцтв про шлюб відповідач [PERSON] після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] » та з 16.09.2010 року зареєстрована проживаючою у [ADDRESS] , відповідач [PERSON] після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] » та з 18.09.2019 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідачем [PERSON] заявлено про застосування строку позовної давності як підстави для відмови у позові. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 3, 4, 5 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Статтею 264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Позивачем позов подано 05.02.2021 року, будь-яких поважних причин пропуску строку звернення до суду не зазначено, споживачами протягом строку виникнення заборгованості здійснювалась оплата у сумах, які не перевищували розмір поточних нарахувань, тож підстав вважати, що відповідачами вчинялись дії, які б свідчили про визнання боргу, немає, у зв?язку з чим суд вбачає підстави для застосування позовної давності у відповідності до заяви відповідача та відмови у позові в частині вимог за період з жовтня 2017 року по січень 2018 року включно. Щодо вимог про стягнення заборгованості за період з лютого 2018 року по січень 2021 року, суд виходить з наступного. Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189 від 09.11.2017 року визначено, що індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до ст. 7 ч. 2 Закону України № 2189, споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору, відповідно до положення ст. 9 ч. 1 Закону України № 2189. Відповідно до ст. 9 ч. 3 Закону України №2189, дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Як передбачено п. 18, 20 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.07.2005 року № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Статтею 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до\~частини 1\~статті 526\~Цивільного кодексу\~України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною 1 статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Стаття 543 ЦК України передбачає, що у разі солідарного обов`язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсягу як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Відповідачі, як співвласники квартири, у відповідності до ч. 4 ст. 319, ст. 322 ЦК України зобов`язані утримувати належне їм майно та нести витрати, необхідні для збереження майна, та вживати всіх заходів, пов`язаних із забезпеченням належного стану майна. Вказані норми встановлюють презумпцію обов`язку власника нести всі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому як абсолютному володарю правомочностей володіння, користування та розпорядження майном. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, саме така правова позиція викладена у постанова Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц (провадження № 61-11107св18), від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16 (провадження № 61-26204св18). Посилання відповідача [PERSON] на те, що вона фактично не проживала у квартирі протягом строку виникнення заборгованості та не користувалась комунальними послугами, на думку суду, належними та допустимими доказами не підтверджено, адже чинним законодавством не передбачено повноважень сусідів або інших осіб встановлювати факт проживання чи непроживання осіб за певною адресою. Крім того, акт, копія якого надана відповідачем, не містить дати його складання та підписаний він керуючою справами ОСББ, між тим чинним законодавством відповідної посади взагалі не передбачено. Сама по собі реєстрація особи за певної адресою не може слугувати підтвердженням її фактичного там проживання. При цьому ані [PERSON] , ані [PERSON] не звертались до Концерну «МТМ» з повідомленнями про те, що вони фактично у квартирі по [ADDRESS] бригади не проживають. Крім того, [PERSON] та [PERSON] як співвласники квартири, мають обов`язок з утримання своєї власності та нести витрати із збереження квартири, а до таких витрат суд відносить витрати з централізованого опалення житлового приміщення. Таким чином, у межах строку позовної давності, за період з лютого 2018 року по грудень 2020 року включно, споживачам нараховано за надані послуги 45353,60 гривень, за цей період сплачено 5600 гривень, отже заборгованість становить 39753,36 гривень з урахуванням сплачених сум, та вказана сума підлягає стягненню з відповідачів в солідарному порядку. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial