Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-19 00:00:00

08 серпня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просив: -скасувати рішення Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області №203 від 11 травня 2005 року «Про переоформлення права користування земельної ділянки», в частині IV щодо передачі згідно заяви [PERSON] на користь [PERSON] земельної ділянки площею 0,05 га по [ADDRESS] ; -скасувати рішення Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області №205 від 11 травня 2005 року «Про затвердження матеріалів технічної документації по складанню державних актів на право приватної власності на землю» в частині передачі у приватну власність [PERSON] земельної ділянки в розмірі 0,15 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; -скасувати Рішення Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області №205 від 11 травня 2005 року «Про затвердження матеріалів технічної документації по складанню державних актів на право приватної власності на землю» в частині затвердження матеріалів технічної документації та надання дозволу щодо виготовлення актів на право приватної власності на землю в розмірі 0,15 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; -скасувати та визнати недійсним державний акт на земельну ділянку кадастровий номер 3221886001:02:1360024 виданий на ім`я [PERSON] ; -скасувати державну реєстрацію державного акту на право приватної власності на земельну ділянку кадастровий номер 3221886001:02:1360024, площею 0,05 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги мотивував тим, що Новопетрівська сільська рада Вишгородського району Київської області пунктом IV свого рішення №203 «Про переоформлення права користування земельної ділянки» від 11 травня 2005 року передала право користування земельною ділянкою площею 0,05 га для будівництва та обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] із власності [PERSON] на користь доньки [PERSON] на підставі нібито заяви позивача, яку він не підписував. В подальшому пунктом 1 рішення Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області від 11 травня 2005 року №204 «Про передачу у приватну власність земельних ділянок» [PERSON] безкоштовно передано у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,0529 га по [ADDRESS] , а п. 1 та п. 2 рішення №205 «Про затвердження матеріалів технічної документації по складанню державних актів на право приватної власності на землю», Новопетрівська сільська рада передала у приватну власність [PERSON] земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку в розмірі 0,15 га за адресою [ADDRESS] та затвердила матеріали технічної документації з надання дозволу на виготовлення державних актів на право приватної власності на землю. Відтак, сільською радою прийнято рішення на підставі якого відповідачка отримала право власності на земельну ділянку площею 0,524 га за адресою [ADDRESS] , яка виділена органом місцевого самоврядування на ім`я [PERSON] , який фактично не набув права власності на вище зазначену земельну ділянку, державний акт на неї не отримав та права власності не зареєстрував. Отже позивач не зміг використати своє право на отримання права власності на земельну ділянку, яку передано у приватну власність [PERSON] з порушенням переважного права на неї [PERSON] . Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 14 серпня 2018 року до участі у вказаній справі на боці позивача залучено правонаступника померлого [INFO] [PERSON] [PERSON] . 02 березня 2021 року представник [PERSON] подала до суду уточнену позовну заяву, в якій просила: -визнати нечинним та скасувати рішення Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області №203 від 11 травня 2005 року «Про переоформлення права користування земельної ділянки», в частині IV щодо передачі згідно заяви [PERSON] на користь [PERSON] земельної ділянки площею 0,05 га по [ADDRESS] ; -визнати нечинним та скасувати рішення Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області №205 від 11 травня 2005 року «Про затвердження матеріалів технічної документації по складанню державних актів на право приватної власності на землю» в частині передачі у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,15 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; -визнати нечинним та скасувати рішення Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області №205 від 11 травня 2005 року «Про затвердження матеріалів технічної документації по складанню державних актів на право приватної власності на землю» в частині затвердження матеріалів технічної документації та надання дозволу щодо виготовлення актів на право приватної власності на землю площею 0,15 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; -скасувати та визнати недійсним державний акт на земельну ділянку кадастровий номер 3221886001:02:136:0024 виданий на ім`я [PERSON] ; -скасувати державну реєстрацію земельної ділянки розміром 0,1486 га кадастровий номер 3221886001:02:136:0024. В подальшому, 25 листопада 2021 року ухвалою Вишгородського районного суд Київської області до участі у даній справі в якості позивача залучено правонаступника померлого [INFO] [PERSON] - [PERSON] . Крім того, ухвалою Вишгородського районного суд Київської області від 09 лютого 2022 року відповідача Новопетрівську сільську раду Вишгородського району Київської області замінено на його правонаступника Петрівську сільську раду Вишгородського району Київської області. Представник відповідачки [PERSON] подав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що [PERSON] , який помер [INFO] , станом на день направлення позовної заяви не був співвласником будинку [ADDRESS] та земельної ділянки під ним, починаючи з 2011 року, які подарував своєму сину [PERSON] в серпні 2011 року. Відтак права покійного [PERSON] не були порушені правом власності на земельну ділянку [PERSON] . Також зазначив, що при прийнятті оскаржуваних рішень сільська рада діяла в межах своєї компетенції, в тому числі згідно Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року №15-92 «Про приватизацію земельних ділянок», Земельного кодексу України та Закону України «Про місцеве самоврядування». Крім того посилалася на те, що за відсутності у висновку експерта інформації про те, що експерт повідомлений про кримінальну відповідальність, такий висновок в силу закону не є належним та допустимим доказом, а будь-які висновки спеціаліста не можуть бути доказом в силу статті 76 ЦПК України, тому просив не враховувати висновок ТОВ «Українського центру судових експертиз» №1-09/08 від 09.08.2018 року. Крім того зазначив, що [PERSON] був обізнаний про розподіл земельної ділянки по [ADDRESS] ще у 2010 році, а тому просив застосувати до заявлених вимог строк позовної давності та відмовити в задоволені заявлених позовних вимог. Представник позивача подала суду відповідь на відзив, в якому зазначила, що тільки 19 червня 2017 року Новопетрівська сільська рада Вишгородського району Київської області на підставі адвокатського запиту від 12.06.2017 року надала відповідь та належним чином завірені копії рішень Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області №203 від 11.05.2005 року, №204 від 11.05.2005 року, №205 від 11.05.2005 року, а тому позовна заява подана [PERSON] без порушення строків позовної давності. Крім того зазначила, що у [PERSON] було відсутнє спадкове майно, оскільки воно завчасно подароване його сину [PERSON] , а тому [PERSON] не може бути його спадкоємцем, оскільки спадкова маса відсутня, а син померлого [PERSON] став правонаступником позивача відповідно до ст. 37 ЦПК України на підставі заповіту. Представник відповідачки [PERSON] подав заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, в яких зазначив, що доводи представника позивача про те, що строк позовної давності почав обліковуватися з дня отримання відповіді на адвокатський запит із сільської ради і лише у 2017 році є безпідставними, коли про розподіл земельної ділянки по [ADDRESS] позивач був достовірно обізнаний ще у 2010 році. Представник Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області подав суду заяву про застосування строків позовної давності, в якій зазначив, що згідно довідки №636 від 29.03.2010 року вбачається, що відбувся розподіл земельної ділянки за адресою [ADDRESS] , а саме 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та обслуговування житлового будинку [PERSON] та [PERSON] 0,0529 га. При цьому, у відповіді Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області №1137 від 30.09.2010 року на запит адвоката Ярового О.В. повторно зазначається про розподіл земельних ділянок. Вищевикладене свідчить про обізнаність позивача про розподіл спірної земельної ділянки ще у 2010 році. Таким чином позивач, звернувшись із даною позовною заявою, пропустив трьохрічний строк позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Представник позивачки в суді просила про задоволення позову з викладених у ньому підстав. Представник відповідачки [PERSON] в суді проти задоволення позову заперечила з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та просила застосувати до спірних правовідносин строки позовної давності. Представник Петрівської сільської ради Вишгородського району Київської області, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, повторно в судове засідання не з`явився. Оскільки суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи на підставі ст. 223 ЦПК України, в межах строку встановленого ст. 210 ЦПК України, дану справу слід розглянути на підставі наявних доказів в загальному порядку. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 20.05.2011 року виданого Новопетрівською сільською радою згідно з рішенням виконавчого комітету №76 від 05.05.2011 року, на праві власності належала Ѕ частина житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Інша Ѕ частина вказаного житлового будинку належить відповідачці [PERSON] на підставі договору дарування від 15 вересня 2004 року, посвідченого приватний нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Голуб Л.А. Вказані обставини підтверджуються Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №14005092 від 14.02.2018 року. Як вбачається з копій свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 18 листопада 1957 року та свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 15 листопада 2017 року, [PERSON] є дочкою [PERSON] . Рішенням Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області №42 від 10 березня 2011 року [PERSON] присвоєно поштову адресу на житловий будинок: [ADDRESS] , а [PERSON] присвоєно поштову адресу на житловий будинок: [ADDRESS] . 11 травня 2005 року [PERSON] подав до Новопетрівської сільської ради заяви про передачу йому безоплатно у приватну власність земельної ділянки та про надання дозволу на виготовлення державного акту на земельну ділянку площею 0,059 га, для обслуговування житлового будинку та ведення підсобного господарства, що розташована за адресою [ADDRESS] . Рішенням Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області №204 від 11 травня 2005 року [PERSON] передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку та ведення підсобного господарства площею 0,529 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . На підставі вказаного рішення [PERSON] 15 грудня 2005 року отримав державний акт серії ЯБ №520731 про право власності на земельну ділянку площею 0,0529 га, кадастровий номер 3221886001:02:1360025, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Пунктом ІV рішенням Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області №203 від 11 травня 2005 року «Про переоформлення права користування земельної ділянки», розглянувши заяви громадян з проханням повести зміни в користуванні земельними ділянками, сільська рада вирішила переоформити право користування земельною ділянкою площею 0,05 га по [ADDRESS] , із [PERSON] на [PERSON] . Підставою для ухвалення вказаного рішення в цій частині стала заява [PERSON] від 27 квітня 2005 року, адресована голові Новопетрівської сільської ради, в якій той просив передати належну йому частку земельної ділянки площею 0,05 га, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , його дочці [PERSON] . Того ж дня, 11 травня 2005 року [PERSON] подала до Новопетрівської сільської ради заяву про передачу їй безоплатно у приватну власність та про надання дозволу на виготовлення державного акту на земельну ділянку площею 0,15 га для обслуговування житлового будинку та ведення підсобного господарства, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області №205 від 11 травня 2005 року у приватну власність [PERSON] передано земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку та ведення підсобного господарства площею 0,15 га, що знаходиться за адресою [ADDRESS] та затверджено матеріли технічної документації по складанню державних актів на право приватної власності на землю. Як вбачається з Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-32087І73220І7 від 10.04.2017 року за [PERSON] на підставі рішенням Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області №205 від 11 травня 2005 року зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,1486 га, кадастровий номер 3221886001:02:136:0024, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою [ADDRESS] . На підставі вказаного рішення Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області №205 від 11 травня 2005 року [PERSON] 15 грудня 2005 року отримала державний акт серії ЯБ №520730 про право власності на земельну ділянку площею 0,1486 га, кадастровий номер 3221886001:02:1360024, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Відповідно до листа Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області №1137 від 30 вересня 2010 року за [PERSON] до 2005 року рахувалась земельна ділянка загальною площею 0,23 га, з них: 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та 0,13 га для ведення особистого селянського господарства. На підставі поданої заяви [PERSON] з його користування вилучено земельну ділянку площею 0,05 га по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку на користь донки [PERSON] . Після обміру земельної ділянки по факту користування для ведення особистого селянського господарства загальна площа даної земельної ділянки становить 0,18 га, з них, на підставі поданої заяви [PERSON] , вилучено на користь сина [PERSON] земельну ділянку площею 0,08 га та [PERSON] земельну ділянку площею 0,10 га. На даний час за [PERSON] рахується земельна ділянка площею 0,0529 га по [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування житлового будинку. Як вбачається з відомостей із погосподарської книги №1051 в користуванні [PERSON] з 2001 року перебувала земельна ділянка площею 0,23 га по [ADDRESS] . З листа Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області №03-11/934 від 02 серпня 2018 року вбачається, що відповідно до наявної в Новопетрівській сільській раді інформації в користуванні [PERSON] станом на 1992 рік перебували земельні ділянки загальною площею 0,28 га. Відповідно до рішення Новопетрівської сільської ради №203 від 11.05.2005 року, яке прийняте відповідно до заяви [PERSON] , з користування [PERSON] вилучено земельну ділянку площею 0,05 га по [ADDRESS] на користь [PERSON] . Відповідно до рішення Новопетрівської сільської ради №205 (204) від 11.05.2005 року у приватну власність [PERSON] передано земельну ділянку площею 0,0529 га по [ADDRESS] . Відповідно до рішення Новопетрівської сільської ради №205 (204) від 11.05.2005 року у приватну власність [PERSON] передано земельну ділянку площею 0,15 га по [ADDRESS] , яка включає в тому числі земельну ділянку площею 0,05 га, вилучену на користь [PERSON] з користування [PERSON] 11 серпня 2011 року [PERSON] відчужив на користь [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області Фоєю Л.А., Ѕ частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно п. 1.2 вказаного договору 1/2 частина житлового будинку, що відчужується за даним договором, знаходиться на земельній ділянці площею 0,0529 га, кадастровий номер 3221886001:02:1360025 за адресою: [ADDRESS] , побудований з цегли в 1957 році, загальною площею: 182,4 кв.м., житловою площею: 114,8 кв. м. 22 серпня 2011 року КП КОР «Вишгородське БТІ» видано Витяг про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на Ѕ частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Крім того, 11 серпня 2011 року [PERSON] відчужив на користь [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області Фоєю Л.А., земельну ділянку площею 0,0529 га, кадастровий номер 3221886001:02:1360025. Склад угідь: всього земель 0,0529 га, в тому числі сільськогосподарських угідь 0,0529 га, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку. Вказана вище земельна ділянка належить [PERSON] на праві власності згідно державного акту серія ЯБ №520731, виданого Новопетрівською сільською радою (на підставі рішення 22 сесії IV скликання Новопетрівської сільської ради №204 від 11.05.2005 року) і зареєстрованого 15.12.2005 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №010534200664, що знаходиться на території [ADDRESS] . Як вбачається з Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-3224204252021 від 26 жовтня 2021 року власником земельної ділянки площею 0,0529 га, кадастровий номер 3221886001:02:136:0025, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою [ADDRESS] , є [PERSON] . [INFO] позивач [PERSON] помер, що вбачається із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 03 жовтня 2017 року. За життя [PERSON] склав заповіт від 18 квітня 2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Герасименко Н.М., яким заповів усе своє майно своєму сину [PERSON] [INFO] син [PERSON] - [PERSON] прийняв спадщину після смерті батька згідно вимог ст. 1269 ЦК України. Як вбачається\~із свідоцтва\~про смерть\~серії [NUMBER] позивач [PERSON] [INFO] помер. Спадкоємцем після смерті [PERSON] стала його дочка [PERSON] , якій приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Загвоздіною А.М. видано свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку у праві власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,0529 га, кадастровий номер 3221886001:02:136:0025, що розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). З Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстрацію права владності №281216031 та №281213030 від 26 жовтня 2021 року вбачаться, що за [PERSON] на підставі вказаних свідоцтв про право на спадщину за законом, 25 жовтня 2021 року зареєстровано право власності на 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,0529 га, кадастровий номер 3221886001:02:136:0025, що розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Як вбачається з заяви від 18 квітня 2017 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Герасименко Н.М., [PERSON] ствердив, що не надавав згоду на виділення земельної ділянки із залишків земельної ділянки, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , [PERSON] . Згідно висновку ТОВ «Український центр судових експертиз» №1-09/08 за результатами проведення почеркознавчого дослідження від 09 серпня 2018 року, рукописний текст від імені [PERSON] , зображення якого міститься в копії Заяви від імені [PERSON] від 27.04.2005 року, - виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Рукописний запис « [PERSON] » від імені [PERSON] , зображення якого міститься в копії Заяви від імені [PERSON] від 18.04.2017 року (зареєстровано в реєстрі за №1271, нотаріальний бланк НМА 845405), - виконаний самим [PERSON] . Відповідно до частин 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 2 ЗК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї). Земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 3 ЗК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин). Як передбачено ст. 5 ЗК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, земельне законодавство базується на таких принципах:поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом; забезпечення раціонального використання та охорони земель; забезпечення гарантій прав на землю; пріоритету вимог екологічної безпеки. Відповідно до ст. 12 ЗК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст, серед іншого, належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу. Статтею 40 ЗК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами. Згідно ч.ч. 1 та 2 ст. 78 ЗК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Частиною 1 ст. 81 ЗК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: 1)придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; 2)безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; 3)приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; 4)прийняття спадщини; 5)виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Відповідно до ст. 90 ЗК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, власники земельних ділянок мають право: продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину; самостійно господарювати на землі; власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, лісові насадження, водні об`єкти, а також інші корисні властивості землі; на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку (ч. 1 ст. 91 ЗК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин). Як передбачено ст. 116 ЗК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, або державних органів приватизації, або центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Вимогами ч. 1 та ч. 2 ст. 118 ЗК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Згідно ч. 4 ст. 120 ЗК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Відповідно до п. г) ч. 1 ст. 121 ЗК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України (ч. 1 ст. 126 ЗК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин). Відповідно до ст. 141 ЗК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, підставами припинення права користування земельною ділянкою є: 1)добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; 2)вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; 3)припинення діяльності державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; 4)використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; 5)використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; 6)систематична несплата земельного податку або орендної плати. Згідно ст. 142 ЗК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, припинення права власності на земельну ділянку у разі добровільної відмови власника землі на користь держави або територіальної громади здійснюється за його заявою до відповідного органу. Органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у разі згоди на одержання права власності на земельну ділянку укладають угоду про передачу права власності на земельну ділянку. Угода про передачу права власності на земельну ділянку підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації. Як передбачено ст. 152 ЗК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України (ч. 1 ст. 153 ЗК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин). Частино. 1 та 2 ст. 158 ЗК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно вимог ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Судом встановлено, що в 2005 році [PERSON] та [PERSON] були співвласниками житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] по Ѕ частині кожному. Відтак, з вказаних вище вимог чинного на той час законодавства України вбачається, що [PERSON] та [PERSON] мали право користування земельною ділянкою під вказаним житловим будинком в рівних частинах, тобто по Ѕ частині кожному, та відповідно право на приватизацію цієї частини земельної ділянки згідно вимог ст. 118 ЗК України. У той же час, передача права приватизації частини земельної ділянки, що належить одному землекористувачу на користь іншого на підставі його заяви, вимогам чинного на той час законодавства України не відповідає, а тому рішення Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області №203 від 11 травня 2005 року «Про переоформлення права користування земельної ділянки», в частині IV щодо передачі згідно заяви [PERSON] на користь [PERSON] земельної ділянки площею 0,05 га по [ADDRESS] на вказаних вимогах Закону не ґрунтується. Крім того, суд звертає увагу на те, що заява від 27 квітня 2005 року, адресована голові Новопетрівської сільської ради, яка стала підставою для ухвалення вказаного рішення складена від імені [PERSON] , а не [PERSON] , який був користувачем Ѕ частини земельної ділянки розташованої під житловим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказані обставини підтверджуються також нотаріально посвідченою заявою [PERSON] від 18 квітня 2017 року, про те, що останній не надавав згоду на виділення земельної ділянки із залишків земельної ділянки, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , [PERSON] . З цих підстав рішення Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області №205 від 11 травня 2005 року «Про затвердження матеріалів технічної документації по складанню державних актів на право приватної власності на землю» в частині передачі у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,15 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , затвердження матеріалів технічної документації та надання дозволу щодо виготовлення державних актів про право приватної власності на цю земельну ділянку, вказаним вище вимогам Закону не відповідає. Отже судом встановлено порушене право позивача в цій частині, що мало місце в 2005 році. У той же час, порушення прав позивача на приватизацію частини земельної ділянки (0,05 га), яка увійшла до земельної ділянки приватизованої відповідачкою (0,15 га), захистові не підлягає, виходячи з наступного. Так, насамперед слід зазначити, що право на приватизацію земельної ділянки кореспондується і нерозривно ґрунтується на праві користування земельною ділянкою необхідною для експлуатації і обслуговування будинку особи. Позивач в 2011 році відчужив своє право власності на будинок і земельну ділянку під ним і з того часу таке право на приватизацію втратив, що і мало місце на момент його звернення до суду з цим позовом в 2017 році. Ці обставини є підставою для відмови в захисті порушеного права первісного позивача [PERSON] . Разом з тим, слід звернути увагу на те, що відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Отже, позовна давність є строком для подання позову як безпосередньо суб`єктом, право якого порушене. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). При цьому відповідно до частин першої та п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. У вказаній справі представником відповідачки [PERSON] та представником Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області заявлено клопотання про застосування строків позовної давності. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Так, як вбачається з матеріалів справи, про фактичний порядок розподілу земельної ділянки, що знаходиться під спільним будинком [PERSON] та [PERSON] , останній дізнався і не міг не дізнатися з травня 2005 року, тобто з моменту подання до Новопетрівської сільської ради заяв про передачу йому безоплатно у приватну власність земельної ділянки та про надання дозволу на виготовлення державного акту на земельну ділянку площею 0,059 га, для обслуговування житлового будинку та ведення підсобного господарства, що розташована за адресою [ADDRESS] та ухвалення про це відповідного рішення Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області №204 від 11 травня 2005 року. Крім того, після отримання 15 грудня 2005 року державного акту серії ЯБ №520731 про право власності на земельну ділянку площею 0,0529 га, кадастровий номер 3221886001:02:1360025, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] розпорядився належною йому на праві власності земельною ділянку, яку 11 серпня 2011 року подарував сину [PERSON] на підставі нотаріально посвідченого договору дарування земельної ділянки. Таким чином, посилання представника [PERSON] про не обізнаність останнього про площу земельної ділянки, яка ним приватизована згідно вимог ст. 118 ЗК України суд відкидає як неспроможні. Право власності [PERSON] на спірну земельну ділянку порушено в момент її вибуття у власність іншої особи, а тому початок перебігу позовної давності для позову, поданого на захист цього порушеного права, пов`язується з моментом, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права чи про особу, яка його порушила, а саме про факт вибуття земельної ділянки з власності [PERSON] у володіння іншої особи, а саме відповідачки [PERSON] . Відтак, суд доходить висновку, що у [PERSON] була об`єктивна можливість знати про передачу спірної земельної ділянки у власність [PERSON] ще у 2005 році - з часу виникнення спірних правовідносин, однак до суду з цим позовом [PERSON] звернувся лише в серпня 2017 року, тобто після спливу строків давності у вказаній справі. Також в 2010 році згідно листа Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області №1137 від 30 вересня 2010 року адвокату позивача [PERSON] [PERSON] надано вичерпну відповідь про долю земельних ділянок, з якої вбачаються всі обставини передачі частини земельної ділянки позивача на користь відповідачки. Сукупність вказаних обставин не викликає у суду сумнівів у тому, що позивач достовірно і своєчасно знав про приватизацію частини його земельної ділянки його донькою [PERSON] за встановлених у справі обставин і не звертався до суду за захистом своїх прав протягом дванадцяти років. При цьому особа зобов`язана знати і бути обізнаною про стан своїх майнових прав і бути достатньо обачною в реалізації своїх прав на звернення до суду. Посилання [PERSON] на те, що йому стало відомо про порушення його прав, лише 19 червня 2017 року після отримання від Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області відповіді на адвокатський запит від 12.06.2017 року та належним чином завірених копій рішень Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області №203 від 11.05.2005 року, №204 від 11.05.2005 року, №205 від 11.05.2005 року, на вимогах Закону не ґрунтується і ним не відповідає, а відтак суд відкидає їх як неспроможні. У той же час у позові не обґрунтовано і в суді не встановлено існування об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які призвели до пропущення строку позовної давності. Позовна давність тісно пов`язана із принципом правової визначеності (principle of legal certainty), який, у свою чергу, є одним із фундаментальних аспектів верховенства права (справа Nejdet Sahin and Perihan Sahin v. Turkey», no.13279/05 &56, ECHR20 October 2011). Європейський суд з прав людини неодноразово вказував на призначення позовної давності, пов`язуючи його із необхідністю забезпечити правову визначеність: строки позовної давності «слугують декільком важливим цілям, зокрема вони забезпечують правову визначеність і остаточність, захищають потенційних відповідачів від задавнених вимог, яким було б важко протистояти, і запобігають несправедливості, що могла б виникати, якби суди мусили ухвалювати рішення стосовно подій, які мали місце в далекому минулому, і на підставі доказів, які вже могли б стати на недійними й неповними з плином часу (Stubbings and Oyhers v. The United Kingdom, no. 22083/93, &51, ECHR, 1996-IV). Таким чином, сама ідея позовної давності виправдана метою внести певність щодо наявних прав та обов`язків. Така мета слідує із принципу верховенства права. Позовна давність це бар`єр свавіллю на шляху до реалізації права на справедливий суд. Позовна давність ставить право на звернення до суду в залежність від фактору часу, тобто інакше кажучи, обумовлює це право певною обставиною обставиною часу. Трирічний термін позовної давності за законодавством України не є ненадмінно коротким, а отже є достатнім. Застосування позовної давності має бути передбачуваним. Як наголошує суд «принцип законності означає, що застосовані положення національного права повинні бути достатньо доступними, чіткими й передбачуваними в їхньому застосуванні. Індивід повинен бути здатним у разі потреби за допомогою необхідних порад передбачити) у тій мірі, у якій це є розумним за даних обставин) наслідки, які може потягнути певна дія» (справа Lelas v. Croatia, no. 55555/08, &76, May 2010). Відповідно до роз`яснень даних у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009 року, встановивши що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Таким чином, суд доходить висновку, про те, що у вказаній справі слід застосувати наслідки спливу позовної давності, оскільки до спірних правовідносин застосовується загальна позовна давність, яку позивач [PERSON] пропустив без поважних причин. Відтак в задоволенні позову, слід відмовити внаслідок спливу строків позовної давності для звернення до суду. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed