Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-12 00:00:00

Представник позивача ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» Правник О.П. звернувся до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON] про позбавлення права користування житловим приміщенням. Позов мотивований тим, що 06.04.2007року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] був укладений Договір про надання споживчого кредиту №11139228000, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 26\~100 швейцарських франків. Цього ж числа, в якості забезпечення виконання зобов`язань за даним кредитним договором між банком і [PERSON] був укладений Договір іпотеки, предметом якого стала квартира [ADDRESS] . 11.07.2018 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений Договір №667/К купівлі-продажу майнових прав, відповідно до якого право грошової вимоги за зазначеним кредитним договором перейшло до ТзОВ «ФК «Довіра та Гарантія». У свою чергу, ТзОВ «ФК «Довіра та Гарантія» у відповідності до положень і умов Кредитного договору №11139228000, Іпотечного договору 06.04.2007 року задовольнило свої кредиторські вимоги за рахунок предмету іпотеки, а саме 16.05.2019 року ТзОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло право власності на квартиру [ADDRESS] . Таким чином, ТзОВ «ФК «Довіра та Гарантія», як новий власник предмету іпотеки, звернулося до суду із позовом про визнання [PERSON] і [PERSON] такими, що втратили право користування предметом іпотеки. Представник позивача ТзОВ «ФК «Довіра та Гарантія» - Правник О.П. в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, просить суд позов задоволити з підстав зазначени у ньому. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, просить суд у задоволенні позову відмовити, оскільки реєстрація права власності за ТзОВ «ФК «Довіра та Гарантія» судом скасована. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причину неявки суд не повідомила. Вивчивши позовну заяву та дослідивши і оцінивши матеріали справи, надані сторонами, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.3, 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст.76, ч.1, 2 ст.77, ст.ст.79 і 80 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Крім цього, ч.4 ст.82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. \~ \~ \~ \~Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Судом встановлено, що 06.04.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» і [PERSON] був укладений Договір про надання споживчого кредиту №11139228000, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 26\~100 швейцарських франків, строком до 06.04.2017 року (а.с. 5-9). Цього ж числа, між АКІБ «УкрСиббанк» і [PERSON] був укладений Договір іпотеки, предметом якого стала квартира [ADDRESS] . Іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх грошових зобовязань Іпотекодавця за кредитним договором №11139228000 від 06.04.2007 року (а.с. 10-12). 04.03.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракуда І.В. було вчинено виконавчий напис, яким звернуто стягнення на нерухоме майно, а саме на квартиру [ADDRESS] (а.с. 13). 11.07.2018 року між ПАТ «Дельта Банк» і ТзОВ «ФК «Довіра та Гарантія» був укладений Договір купівлі-продажу майнових прав №667/К, згідно якого до ТзОВ «ФК «Довіра та Гарантія» перейшло право вимоги за кредитним договором №11139228000 від 06.04.2007 року (а.с. 14-17). Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 19.03.2020 року позов представника позивача [PERSON] [PERSON] до ТзОВ «ФК «Довіра та Гарантія», треті особи: Державний реєстратор центру надання адміністратвиних послуг виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області Мангур Р.В., [PERSON] про скасування рішення про державну реєстрацію права власності та реєстраційного запису було задоволено (а.с. 101-107). Постановою Закарпатського апеляційного суду від 04.02.2021 року рішення Мукачівського міськрайонного суду від 19.03.2020 року залишено без змін (а.с. 108-110). Постановою Верховного Суду від 18.05.2022 року мотивувальну частину рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.03.2020 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 04.02.2021 року змінено, виклавши їх в редакції цієї постанови. У решті рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.03.2020 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 04.02.2021 року залишено без змін (а.с. 112-120). Дані правовідносини регулюються нормами Цивільного Кодексу України. Статтею 41 Конституції України та статтею І Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97 ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів №| 2.4.7.11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності прав приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном. Статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та відповідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 386 ПК України передбачає, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, І які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі ЄСПЛ) на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права. Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ під майном також розуміються майнові права. Як вбачається із матеріалів справи, судом встановлено, що оскільки право власності на квартиру [ADDRESS] , яке було зареєстровано за ТзОВ «ФК «Довіра та Гарантія» рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 19.03.2020 року було скасовано і рішення набуло законної сили, то відповідно власником зазначеного майна знову став іпотекодавець, тобто відповідач [PERSON] . У свою чергу, відповідно до вимог ст.321 ЦК України, право власності є непорушним та ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтований, безпідставний, а тому у його задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed