Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-05 00:00:00

Позивач 05.09.202 року звернувся до суду із позовом до відповідачки про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, мотивуючи тим, що 23 серпня 1996 року вони уклали шлюб, зареєстрований Харківським міським відділом реєстрації актів громадянського стану ( актовий запис № 1076 ). Від шлюбу мають неповнолітню дитину : [PERSON] , [INFO] . Протягом останнього часу сімейне життя між ними поступово погіршилося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Сторони мають діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю. На даний момент ведення спільного господарства та сумісне проживання між сторонами остаточно припинено. За глибоким переконанням позивача, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки у сторін розвинулась стійка неприязнь один до одного, втрачено почуття любові та поваги. Відповідно до п. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до п. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до п. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Обставин, які б перешкоджали розірванню шлюбу саме в такий спосіб, немає. Майнового спору між ними не має. На даний час між сторонами існують непорозуміння щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Так, син, [PERSON] , виявляє прихильність до нього як батька та стійкі наміри щодо постійного проживання разом із ним, у зв`язку із чим він звернувся до суду із вимогою щодо визначення місця проживання дитини разом з ним. Згідно п.1 ст. 9 «Конвенції про права дитини» від 20 листопада 1989 року дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до «Конвенції про права дитини», ратифікованою постановою Верховної Ради за № 789 від 27.02.91р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Відповідно до ст. 7, 155 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та з «Конвенцією про права дитини», а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Звертає увагу суду, що син - [PERSON] , виявляє стійке бажання щодо постійного проживання саме із батьком. Останній в свою чергу зобов`язується не перешкоджати матері дитини спілкуватись з ним в обсязі, достатньому для нормального розвитку дитини. На виконання приписів ст. 175 ЦПК України, повідомляє, що заходи досудового врегулювання спору не здійснювались, заходи забезпечення позову або доказів не проводились. На виконання вимог п. 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України повідомляє, що позивачем не подано іншого позову ( позовів ) до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав. Відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний суд розпорядженням від 08.03.2022 № 2/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ Харківського районного суду Харківської області на Полтавський районний суд Полтавської області. Прохав розірвати шлюб між ним - [PERSON] та [PERSON] , укладений 23 серпня 1996 року та зареєстрований Харківським міським відділом реєстрації актів громадянського стану за актовим записом № 1076. Визначити місце проживання сина - [PERSON] , разом з ним як батьком - [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання належно повідомлені сторони у справі не з`явилися, надавши суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, де представник позивача ( а. с. 37 ) позов підтримав та прохав задовольнити, відповідачка не заперечувала вимог позову, враховуючи бажання дитини та його інтереси ( а. с. 35, 45 ). Представник третьої особи - Служба у справах дітей Харківської міської ради зазначила, що згідно п. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання димини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представлною належиною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно п. 3 ст. 160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років вирішується нею самою. \~ \~ \~ \~Враховуючи викладене надати суду обґрунтований висновок щодо місця проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] не має можливості. \~ \~ \~ \~Прохав справу розглянути у відсутності представника згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України та прийняти рішення з урахуванням інтересів дитини ( а. с. 43 44 ). \~ \~ \~ \~Тому, суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності належно повідомлених сторін за наявними від них заявами та по наявним матеріалам справи. Судом встановлено, що сторони у справі від зареєстрованого шлюбу 23 серпня 1996 року мають неповнолітню дитину : [PERSON] , [INFO] . Протягом останнього часу сімейне життя між ними поступово погіршилося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Сторони мають діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю. На даний момент ведення спільного господарства та сумісне проживання між сторонами остаточно припинено. За глибоким переконанням позивача, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки у сторін розвинулась стійка неприязнь один до одного, втрачено почуття любові та поваги. Сім`я розпалась остаточно та шлюб існує формально. Неповнолітня дитина - [PERSON] , виявляє прихильність до батька та має стійкі наміри щодо постійного проживання разом із ним, що підтверджується нотаріально завіреною заявою дитини у присутності обох батьків, які дали згоду останньому на підписання заяви ( а. с. 38 ). Інших спорів сторони не мають. Суд, дослідивши докази, якими обґрунтовується позов, вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки за встановлених судом обставин подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх дитини. Вимога щодо визначення місця проживання із батьком підлягає задоволенню на підставі ст. 160 СК України ….місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. А дитина виявила бажання проживати разом із батьком, щодо чого матір дитини не заперечує, враховуючи інтереси дитини. А батько зобов`язався не перешкоджати спілкуванню дитини із матір`ю та прийнятті її участі у вихованні дитини.

Outcome: approved