Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-08 00:00:00

Вироком колегії суддів Кузнецовського міського суду Рівненської області від 09 лютого 2021 року за результатами судового розгляду кримінального провадження №12019180190000069 від 08.02.2019, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.27, ч.3 ст.28, п.п.11, 12 ч.2 ст.115, ч.3 ст.27, ч.3 ст.28, ч.1 ст.263 КК України, та із застосуванням ст.70 КК України призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років; [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] визнано винуватими у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.28, п.п.6, 11, 12 ч.2 ст.115, ч.3 ст.28, ч.1 ст.263 КК України, і на підставі ст.70 КК України засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк чотирнадцять років і шість місяців з конфіскацією майна. Під час досудового розслідування, потерпілими у даному кримінальному провадженні [PERSON] та [PERSON] заявлено цивільний позов з вимогами: стягнути солідарно у рівних частках з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на їх користь 150000,00грн. на відшкодування майнової шкоди, 1000000,00 грн. на відшкодування фізичної шкоди, 4000000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, а також витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 51000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що [PERSON] , [PERSON] є потерпілими у кримінальному провадженні №12019180190000069 від 08.02.2019, у якому розслідувались обставини умисного вбивства їх брата [PERSON] [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на замовлення [PERSON] , що мало місце 07.02.2019 в с.Старе Село Рокитнівського району Рівненської області. Злочинними діями відповідачів, які позбавили життя [PERSON] , спричинили йому несумісні з життям тілесні ушкодження, було заподіяно йому величезного фізичного болю, позивачам завдано значної майнової, фізичної та непоправної моральної шкоди. Після вбивства брата різко погіршився стан здоров`я позивачів, відбулось порушення їх нормальних життєвих зв`язків, вони тривалий час відчувають емоційне пригнічення та хвилювання, депресивний стан. Позивачі понесли значні витрати на поховання брата, власне лікування, змушені були систематично їздити до місць проведення слідчих дій. У вироку колегії суддів Кузнецовського міського суду Рівненської області від 09 лютого 2021 року заявлений потерпілими цивільний позов вирішено, у задоволенні його вимог повністю відмовлено. Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 04 квітня 2022 року за результатами розгляду апеляційних скарг учасників процесу, вирок Кузнецовського міського суду Рівненської області від 09 лютого 2021 року стосовно [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в частині вирішення цивільного позову [PERSON] , [PERSON] скасовано і призначено новий розгляд в порядку цивільного судочинства. Ухвалою суду від 10.05.2022 позовну заяву [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, прийнято до розгляду у загальному позовному провадженні в порядку цивільного судочинства. Позивачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, подали заяву про повне підтримання позовних вимог та розгляд справи у їх відсутності. У заяві вони зазначили, що заявлені позовні вимоги вони підтримують в повному обсязі, внаслідок вчиненого відповідачами злочину щодо їх брата [PERSON] зазнали матеріальної та моральної шкоди, починаючи від жалобного обіду і закінчуючи багаторазовими поїздками в судові засідання, проте не думали у цей час про необхідність збирання чеків, квитанцій, платіжних документів, а тому при визначенні розміру відшкодувань покладаються на судовий розсуд. Представник позивачів адвокат Таргоній А.В. під час розгляду справи уточнив позовні вимоги, зазначивши, що у позові ставиться вимога про стягнення з відповідачів коштів в рахунок відшкодування матеріальної, фізичної моральної шкоди у рівних частках. Обґрунтовуючи спричинення позивачам злочинними діями відповідачів фізичної шкоди, представник позивачів [PERSON] зазначив, що така шкода полягає у фізичному болі, спричиненому моральними стражданнями через непоправну втрату [PERSON] та [PERSON] рідного брата. Крім того, як пояснив представник позивачів [PERSON] , позивачі зазнали матеріальних збитків, оскільки у зв`язку з розслідуванням та судовим розглядом кримінального провадження були змушені постійно здійснювати поїздки до органів досудового розслідування та суду, на що витрачали пальне для автомобіля, понесли витрати на поховання [PERSON] , жалобні обіди у день похорон, а також на ритуальні річниці (дев`ять, сорок днів, один рік) для не менше 200 осіб. Через протиправне позбавлення [PERSON] життя, позивачі зазнали колосального стресу, через який погіршився їх стан здоров`я, вони частіше змушені звертатися за медичною допомогою. З боку відповідачів мали місце погрози та залякування, жодної спроби відшкодувати заподіяну шкоду не було. Представник позивачів [PERSON] до суду не з`явилась, належним чином повідомлялась про час та місце розгляду справи. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] подали заяви про розгляд справи у їх відсутності, у відповідних заявах [PERSON] та [PERSON] зазначили про те, що позовні вимоги ними не визнаються, та просили суд відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] адвокат Горюнов І.М. подав заяву про розгляд справи у його відсутності, у заяві висловив позицію про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, у задоволенні яких просив відмовити. До суду також надійшла заява представника відповідача [PERSON] адвоката Мороз Л.С. про розгляд справи у її відсутності, а також у відсутності [PERSON] . У відзиві на позов [PERSON] зазначила, що позовні вимоги у повному обсязі є недоведеними, на підтвердження спричинення позивачам будь-якої шкоди, а також понесення ними витрат на професійну правничу допомогу, не долучено жодного доказу. Заявлені вимоги вона вважає необґрунтованими та відсутніми правові підстави для задоволення позову. На підставі ст.223 ЦПК України суд прийшов до висновку про розгляд справи у відсутності учасників процесу, які, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, не виявили бажання прийняти участь у судовому засіданні. Заслухавши пояснення представника позивачів, дослідивши наявні матеріали, суд прийшов до наступних висновків. Згідно з вироком суду, [PERSON] визнано винним в умисному вбивстві, вчиненому на замовлення, за попередньою змовою групою осіб, у складі організованої групи, та незаконному поводженні зі зброєю і бойовими припасами, вчиненому організованою групою. Цим же вироком [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] визнано винними в умисному вбивстві, вчиненому з корисливих мотивів, на замовлення, за попередньою змовою групою осіб, у складі організованої групи, та незаконному поводженні зі зброєю і бойовими припасами, вчиненому організованою групою. Так, [PERSON] , діючи на ґрунті особистих неприязних відносин до [PERSON] , з метою умисного протиправного заподіяння смерті останньому, на початку лютого 2019 року зорганізував та очолив стійке об`єднання, до якого залучив як виконавців за грошову винагороду [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які 06 лютого 2019 року, діючи з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, погодилися на пропозицію [PERSON] та добровільно вступили до організованої групи під його керівництвом. Діючи як організатор та керівник організованої групи, [PERSON] розробив єдиний план злочинної діяльності, відомий та схвалений всіма членами об`єднання, відповідно до якого розподілив функції, спрямовані на досягнення спільної злочинної мети. Як керівник створеного та очоленого ним стійкого злочинного угруповання він забезпечував вжиття заходів конспірації, приховане проживання виконавців злочину на території с.Старе Село Рокитнівського району Рівненської області у період готування до вчинення умисного вбивства [PERSON] , можливість негласного візуального огляду виконавцями заздалегідь обумовленого місця вчинення злочину, а також шляху від`їзду після вчинення злочину, надав детальну інформацію про зовнішність та звички потерпілого, а також транспортний засіб, яким останній постійно користувався, інструктував учасників угруповання, керував їх діями та контролював їх виконання, особисто забезпечував членів групи необхідними для вчинення вбивства знаряддями - вогнепальною зброєю та боєприпасами, а також двома дерев`яними битами, забезпечив виконавців вчинення вбивства транспортним засобом, надав гарантії виконавцям щодо виплати їм грошової винагороди в розмірі 2000,00 доларів США після здійснення умисного вбивства [PERSON] 06 лютого 2019 року в м.Рівному неподалік залізничного вокзалу [PERSON] довів до відома [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , узгодив з ними детальний план здійснення умисного вбивства [PERSON] , обумовив час, місце, спосіб, засоби та знаряддя вчинення вказаного злочину, а також розмір та строк виплати їм винагороди. Того ж дня у вечірній час [PERSON] на автомобілі транспортував [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] до с.Старе Село Рокитнівського району, де забезпечив їх приховане проживання на території занедбаного господарства по [ADDRESS] . 07 лютого 2019 року приблизно о 16:00 год. [PERSON] автомобілем транспортував [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] до заздалегідь обумовленого місця вчинення злочину в [ADDRESS] , де на той час проживав [PERSON] , та забезпечив можливість прихованого візуального огляду виконавцями місця вчинення злочину, а також шляху, по якому останні мали безпечно виїхати за межі села після вчинення злочину. Крім того, [PERSON] довів до відома виконавців детальний візуальний опис потерпілого та транспортного засобу, яким останній постійно користувався. У подальшому 07 лютого 2019 року в вечірній час [PERSON] надав [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] заздалегідь підшукані знаряддя вчинення злочину, а саме: дві дерев`яні бити, вогнепальну зброю та боєприпаси до неї, а також мотоцикл. Після цього [PERSON] забезпечив транспортування вищезазначених осіб до заздалегідь обумовленого місця вчинення злочину - господарства по місцю проживання [PERSON] , де залишив їх очікувати на появу [PERSON] [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , будучи озброєними наданими [PERSON] знаряддями, незаконно приховано проникли на територію господарства [PERSON] , і близько 22:40 год., коли [PERSON] через вхідну браму зайшов на територію домогосподарства за місцем проживання, вчинили озброєний напад на нього, під час якого [PERSON] умисно заподіяв не менше одного удару дерев`яною битою в ділянку голови [PERSON] , а [PERSON] в цей же час умисно заподіяв не менше одного удару дерев`яною битою по голові та не менше одного удару по іншим ділянкам тіла останнього, внаслідок чого [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження. Після цього [PERSON] умисно здійснив не менше п`яти пострілів з бойової автоматичної вогнепальної зброї в напрямку тіла [PERSON] , чим спричинив останньому тяжкі тілесні ушкодження. Внаслідок заподіяння вищевказаних тілесних ушкоджень, що супроводжувалися гострою масивною внутрішньою крововтратою, швидким розвитком травматичного (комбінованого) шоку, в найкоротший проміжок часу відбулась зупинка серцевої діяльності та дихання, припинення функцій центральної нервової системи, внаслідок чого [PERSON] помер на місці події. Відповідно до ст.127 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, а також за його згодою будь-яка інша фізична чи юридична особа має право на будь-якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому, територіальній громаді, державі внаслідок кримінального правопорушення. Шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. Згідно зі ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ст.1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Таким чином, вищезазначеною статтею особі, якій завдано шкоду, надано право вибору способу відшкодування шкоди - шляхом відшкодування її в натурі, або ж стягнення заподіяних збитків. При цьому, як вбачається зі змісту позову, способом відшкодування завданої кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди позивачі обрали стягнення з відповідачів збитків. Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено їх відшкодування у меншому або більшому розмірі. Як вбачається зі змісту позовної заяви, збитки, спричинені позивачам [PERSON] та [PERSON] внаслідок вчинення відповідачами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] злочину, складається з: витрат на їх лікування, зумовлене хворобами, отриманими внаслідок перенесеного стресу; витрат на рекомендоване позивачам після перенесеного стресу посилене харчування, санаторно-курортне лікування; витрат на дорогу до органів досудового розслідування та медичних закладів, включаючи оренду автотранспорту та придбання пального; витрат на поховання [PERSON] . Вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, відповідно до п.3 ч.1 ст.91 КПК України, віднесено до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому, згідно з положеннями ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Проте жодного доказу у підтвердження факту понесення вищезазначених витрат та їх розміру суду не надано, незважаючи на роз`яснення судом під час підготовчого судового засідання та під час розгляду справи в подальшому необхідності доказування цих обставин. Відтак, суд вважає недоведеним понесення позивачами [PERSON] та [PERSON] витрат на лікування від хвороб, набутих внаслідок перенесеного стресу, спричиненого умисним вбивством [PERSON] , витрат на посилене харчування та санаторно-курортне лікування, витрат на оренду автотранспорту та придбання пального, а також на поховання їх брата [PERSON] . Не довели позивачі і понесення ними витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 51000,00 грн. Отже, у задоволенні вимоги про стягнення матеріальних збитків, заподіяних злочином, у розмірі 150000,00 грн., а також вимоги про стягнення понесених позивачами витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 51000,00 грн., слід відмовити за недоведеністю. Вирішуючи позовну вимогу [PERSON] та [PERSON] про відшкодування завданої їм злочином фізичної шкоди в сумі 1000000,00 грн., суд враховує наступне. Відповідно до ст.55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди. Фізична шкода визначається через сукупність змін, що об`єктивно сталися внаслідок вчинення кримінального правопорушення в стані людини як фізичної істоти. До складових такої шкоди належать: тілесні ушкодження, розлад здоров`я, фізичні страждання. Згідно з Правилами судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом № 6 Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.1995 (з наступними змінами), з медичної точки зору тілесні ушкодження - це порушення анатомічної цілісності тканин, органів та їх функцій, що виникає внаслідок одного чи кількох зовнішніх ушкоджуючих факторів - фізичних, хімічних, біологічних, психічних. Цими ж Правилами визначено, що під розладом здоров`я належить розуміти безпосередньо пов`язаний з ушкодженням послідовно розвинутий хворобливий процес. Під фізичними стражданнями слід розуміти фізичний біль, який зазнала особа у зв`язку із вчиненим проти неї насильством, заподіянням їй тілесних ушкоджень або розладом здоров`я. Заявлений [PERSON] та [PERSON] позов не містить обґрунтувань, у чому саме полягає заподіяна їм злочинними діями відповідачів фізична шкода, не містить підтверджень факту спричинення позивачам діями засуджених [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] саме фізичної шкоди. Не вбачається її заподіяння [PERSON] та [PERSON] і з вироку Кузнецовського міського суду Рівненської області від 09 лютого 2021 року, адже згідно з вироком суду, фізичну шкоду, що полягала у спричиненні тілесних ушкоджень та безпосередньо пов`язаним з ними розвитком хворобливого процесу (зупинки серцевої діяльності та дихання, припинення функцій центральної нервової системи), спричинено саме [PERSON] . За таких обставин вимога позивачів [PERSON] і [PERSON] про стягнення з відповідачів 1000000,00 грн. на відшкодування фізичної шкоди, є безпідставною та необґрунтованою, а тому у її задоволенні слід відмовити. Вирішуючи вимогу про стягнення з відповідачів на користь позивачів моральної шкоди, суд керується наступним. Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст.1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Статтею 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Як роз`яснив Верховний Суд України у п.3 постанови Пленуму № 4 від 31.03.1995 (з наступними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Суд бере до уваги, що згідно з вироком Кузнецовського міського суду Рівненської області від 09 лютого 2021 року, який на даний час набрав законної сили, [PERSON] в результаті злочинних дій [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] спричинено тілесні ушкодження у вигляді: забійної рани ділянки чола посередині із синцем-напливником навколо лівої орбітальної ділянки, з лінійним переломом лобної, тім`яної кісток з переходом на основу черепа в межах лівої передньої черепної ямки; гематоми м`яких тканин тім`яно-потиличної ділянки справа з лінійним переломом тім`яної кістки справа, з насиченими темно-червоними крововиливами в м`які тканини голови з боку внутрішньої поверхні, що супроводжувалося наявними необільними крововиливами під оболонки основи головного мозку, під оболонки мозочку; овального синця ділянки зовнішньої поверхні зап`ястя лівої кисті, овального синця в ділянці лівого надпліччя, витягнутого (подовженого) синця задньо-зовнішньої поверхні верхньої та середньої третин лівого плеча; сліпої вхідної вогнепальної рани (з дефектом тканини) передньої поверхні грудної клітки справа з ушкодженнями (по ходу раневого каналу) підшкірно-жирової клітківки, фасції та нижнього переднього краю великого грудного м`язу, хрящової реберної частини (на межі з рукояткою грудини), з зірчастим раневим дефектом хрящової тканини, з ушкодженням нижнього медіального сегменту правої легені до 2-х см (наскрізно), тканини діафрагми справа, лівої долі печінки (з роздрібненням тканини), підшлункової залози, частки передньої стінки черевного відділу аорти, з ушкодженням передньої поверхні першого поперекового хребця, нижнього полюсу селезінки з ушкодженням клітківки лівого заочеревного простору, з хаотичними ушкодженнями відрізків петель товстої кишки, тканинних структур тазового простору зліва з ушкодженням та частковим локальним дефектом тазової (клубової кістки) зліва в межах нижньої передньої клубової кості; сліпої вхідної вогнепальної рани здухвинної ділянки зліва з ушкодженням м`яких тканин передньої здухвинної ділянки зліва, відрізку сигмовидної кишки, м`язів задньої поверхні тазу із наскрізним ушкодженням лівої затульної (тканевої перетинки) та сідничної ділянки (з масивними темно-червоними крововиливами по ходу раневого каналу). Суд враховує, що внаслідок заподіяння вищевказаних тілесних ушкоджень, що супроводжувались гострою масивною внутрішньою крововтратою та швидким розвитком травматичного (комбінованого) шоку, у найкоротший проміжок часу серцева діяльність та дихання [PERSON] зупинились, відбулось припинення функцій його центральної нервової системи, внаслідок чого останній помер на місці події. Як роз`яснив Верховний Суд України у п.9 постанови Пленуму № 4 від 31.03.1995 (з наступними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються, крім інших обставин, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд бере до уваги, що спричинення такої шкоди потерпілим доведено, та виходить з того, що шкода завдана умисними діями, враховує обставини заподіяння [PERSON] спільними злочинними діями [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] смерті, ступінь родинних відносин [PERSON] з позивачами, бере до уваги, що позивачі зазнали значних душевних страждань, пов`язаних з переживанням втрати брата та позбавленням останнього життя, а також страждань через пережитий [PERSON] у момент заподіяння смерті фізичний біль, враховує тривалий пригнічений психологічний та емоційний стан позивачів. Виходячи зі встановлених законом засад розумності та справедливості, суд прийшов до висновку, що в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої даним кримінальним правопорушенням, на користь кожного з позивачів підлягає стягненню 500000,00 грн. Відповідно до ст.1190 ЦК України, особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини. Як роз`яснив Верховний суд України у п.3 постанови Пленуму № 6 від 27.03.1992 (з наступними змінами) «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», особи, які спільно заподіяли шкоду, тобто заподіяли неподільну шкоду взаємопов`язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими. На підставі викладеного, суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для солідарної відповідальності відповідачів за спричинену позивачам моральну шкоду. На підставі ст.141 ЦПК України, судові витрати підлягають покладенню на відповідачів пропорційно до задоволеної частини позову.

Outcome: partial