Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-19 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернулося в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 15.09.2008 року між сторонами укладено договір про надання банківських послуг б/н, шляхом підписання [PERSON] анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, за умовами якого відповідачці було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідачка отримала кредитну картку та в подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 29 000 грн. У зв`язку з неналежним виконанням [PERSON] умов кредитного договору, станом на 14.01.2021 року, у неї виникла заборгованість у розмірі 21 357,37 грн, з яких: 17\~218, 76 грн\~заборгованість за тілом кредита, 17 218, 76 грн заборгованість за простроченим тілом кредита, 4 138,61 грн заборгованість за простроченими відсотками. Ураховуючи наведене, позивач просить суд стягнути з відповідачки [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 15.09.2008 року в розмірі 21 357,37 грн та судові витрати в розмірі 2270 грн сплаченого судового збору. Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.02.2022, позовну заяву АТ КБ "Приватбанк" задоволено, ухвалено стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» суму заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 15.09.2008 року в розмірі 21 357, 37 грн, а також 2270,00 грн (дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 коп.) на відшкодування витрат по сплаті судового збору. Двадцять другого червня 2022 року відповідачка подала заяву про перегляд заочного рішення, яка мотивована тим, що позивач не довів належними, допустимими, достовірними й достатніми доказами, що вона при складанні анкети-заяви ознайомилась із Правилами надання банківських послуг, оскільки вони містяться на сайті www.privatbank.ua, а також невідомо на яких підставах та з якими відсотками і штрафними санкціями погодилася відповідачка під час підписання анкети-заяви. Умови та правила надання банківських послуг не містять підпису позичальника, а тому відповідачка вважає що позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував, що між нею та позивачем виникли кредитні відносини. З наданої до суду анкети-заявки неможливо встановити, чи були особи, що її підписували уповноваженими для підписання анкети-заяви. Надана суду довідка "Про зміну умов кредитування" не може бути належним доказом, оскільки підписана невідомою особою, без зазначення ПІБ. Наданий суду розрахунок заборгованості, є неналежним доказом, оскільки він є таблицею нарахувань невідомого походження. Він не підписаний ні керівником відділення, ні головним бухглатером філії відповідача, а відтак обліковим документом не являється. Банком у своєму розрахунку, за рахунок кредиту було погашено відсотки на суми, визначені в 4 колонці. Банком самостійно нараховано та списано за рахунок тіла кредиту 16 953, 92 грн, на які також повторно було нараховано відсотки і включено до загальної заборгованості за тілом кредиту. Надана позивачем копія анкети-заяви 15.09.2008 не містить розпорядження позичальника щодо договірного зобов`язання платежів за прострочення кредиту за рахунок кредитного ліміту, тому вимоги банку про стягнення у вигляді тіла кредиту не передбачених домовленістю сторін платежів є безпідставними. Відповідачка не отримувала кошти, які зазначені позивчем як тіло кредиту. Відповідач сплатив на користь банку 37 736, 63 грн, у той час як позивач встановитив кредитний ліміт в розмірі 29 000 грн. У наданій позивачем виписці по договору, відсутні посади осіб, відповідальних за здійснення господраської операції, особистий підпис, або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господраської операції. Виписка не містить інформації щодо рахунку щодо якого виготовлена виписка. За таких обставин, даний документ не повинен прийматися судом як належний та допустимий доказ. Двадцять п`ятого листопада 2022 від позивача надійшов відзив на заяву про перегляд заочного рішення, в якій представник позивача, поміж іншого, зауважував, що факт незвернення позичальника до позикодавця протягом 14 років, свідчить про те, що він знав про розмір процентних ставок і погодився з ними. Надані позивачем додатки, є належними та допустимими доказами у справі, а твердження відповідача не відповідають дійсності. Договір на відкриття рахунку є кредитним договором. З розрахунку та виписки про рух коштів чітко вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором. Дані документи є належними та допустимими доказами у справі. Розрахунок не є первинним документом. Банківська виписка має статус первинного документу. На підтвердження своїх аргументів представник позивача послався на відповідну судову практику. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 28 липня 2022 року, заочне рішення,\~ухвалене у даній\~цивільній справі 03 лютого 2022\~року скасоване, призначено справу\~до розгляду\~за правилами\~спрощеного позовного\~провадження із\~викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак подав заяву, в якій просив розглянути справу за відсутності позивача. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак подала заяву, в якій просила провести розгляд справи за її відсутності. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належним чином зібрані у справі докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. У анкеті-заяві позичальника від 15 вересня 2008 року процентна ставка не зазначена. Проте, у довідці про умови кредитування від 15 вересня 2008 року зазначена базова відсоткова ставка за користування кредитом, розмір щомісячних платежів від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір комісії за зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів, пеня за несвоєчасність погашення заборгованості, штрафи та комісія. Зазначена довідка підписана [PERSON] . Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за простроченим тілом кредиту,заборгованість за простроченими відсотками. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, а також вказаної довідки про умови кредитування, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк». Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що вказано й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у провадженні № 6-16цс15 і не спростовано позивачем при розгляді справи, яка переглядається. Не спростовує даного факту і доданий позивачем наказ банку щодо затвердження даних умов, оскільки він не підтверджує того факту, що відповідачці були надані для ознайомлення саме ці Умови і Правила. Суд вважає, що у даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів обслуговування витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані АТ КБ «ПриватБанк» Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальницею запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на сайті: https:// www.privatbank.ua та містяться у матеріалах цієї справи, не містять підпису відповідачки, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 15 вересня 2008 року шляхом підписання анкети-заяви. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Однак, у частинах першій, третій\~статті 509 ЦК України\~вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Суд враховує, що між позивачем та відповідачкою укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви від 15.09.2008 року, в якій не зазначено строк повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані відповідачкою кошти, на думку позивача, в добровільному порядку йому не повернуті, а також вимоги частини другої\~статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Що стосується заперечень відповідачки щодо форми розрахунку заборгованості, наданого позивачем, суд погоджується з аргументами відповідача, що даний документ не є обліковим документом, доказом руху коштів по картковому рахунку, доказом існування самого боргу, однак він є описом обчислень заборгованості відповідачки, здійснений позивачем. Заборгованість відповідачки є предметом доказування у даній справі, а тому на підставі даного доказу можна підтвердити чи спростувати заявлені позивачем вимоги чи заперечення відповідачки, а тому суд вважає даний розрахунок належним та допустимим доказом. Суд критично відноситься до заперечень відповідачки про те, що остання не отримувала кошти, зазначені в позовній заяві з огляду на те, що користування коштами банку підтверджується випискою позивача, яка містить інформацію щодо дат та сум операцій відповідачки, їхніх деталей. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з даними нормами, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого\~Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого\~Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75. Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами. При визначенні фактично отриманої відповідачкою суми коштів, які підлягають поверненню позивачу, суд виходить з наступного. Судом встановлено на підставі розрахунку позивача, що, станом на 30.06.2019, відповідачкою було погашено 25\~132,23 грн за тілом кредиту, станом на 14.01.2021 5326, 44 грн. заборгованості за тілом кредиту, 2901, 19 грн заборгованості за простроченим тілом кредиту, 1422,00 заборгованості по нарахованим відсоткам, 4362, 45 грн заборгованості по простроченим відсоткам, що в сукупності становить 39\~144, 31 грн. Як вбачається з довідки про умови кредитування, підписаної відповідачкою, базова процентна ставка на місяць, згідно з умовами кредитування становить 1,9 % в гривнях, процентна ставка на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування становить 2,85 %. Разом з цим, з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, та виписки, вбачається, що позивач нараховував відповідачці відсотки за завищеними процентними ставками (3,4-43,20 %), а також пеню, які не були встановлені ні в анкеті-заяві, ні в довідці про умови кредитування від 15 вересня 2008 року, які були підписані [PERSON] . Згідно з здійсненим судом розрахунком, на підставі наданої позивачем виписки, позивачка отримала від відповідача за рахунок кредитних коштів 75 786, 18 гривень. Разом з цим, на підставі даної виписки також встановлено, що відповідачка внесла на належний їй банківський рахунок в АТ КБ «Приватбанк» 86\~963,84 грн, що є більшою сумою ніж вона отримала від позивача. Таким чином, оскільки суд дійшов до висновку, що позивачу підлягають поверненню тільки фактично отримані відповідачкою кошти, без включення до даної суми відсотків та інших платежів, не передбачених заявою-анкетою та довідкою про умови кредитування, які протиправно стягував позивач з відповідачки, враховуючи те, що судом було встановлено, що позивачка внесла на належний їй рахунок у відповідача більшу суму ніж фактично отримала, вимоги банку щодо стягнення 17\~218,76 грн заборгованості за тілом кредиту, а також 4138,61 грн заборгованості за простроченими відсотками, є небгрунтованими, у зв`язку з чим задоволенню не підлягають. Враховуючи висновок суду про відмову в задоволенні позову, витрати позивача по сплаті судового збору, відповідно до ст. 141 ЦПК України, слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed