Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-12 00:00:00

Рішенням суду від 09.11.2022 року задоволено позов та зобов`язано Товариства з обмеженою відповідальністю «Ванвейл» видати [PERSON] транспортний засіб автомобіль, марки Mitsubishi Outlander , 2020 року випуску, VIN: [NUMBER] . Також рішенням суду тягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ванвейл» на користь [PERSON] судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 992,40 грн. До суду 15.11.2022 року надійшли заява про розподіл та відшкодування судових витрат , пов`язаних із витратами на професійну правничу допомогу у розмірі 17700 грн. Згідно наданого ,одночасно із заявою договору про надання правової допомоги №10 від 17.05.2022 року; додатковою угодою №2 до Договору про надання правової допомоги загальна вартість послуг адвоката визначається виходячи з розрахунку 1000 гривень за годину роботи; також згідно акту №1 прийому передачі послуг по договору про надання правової допомоги №10 адвокат Бут І.О. надав а [PERSON] прийняв послугу у вигляді складення адвокатських запитів , вартістю 1000 грн.; за змістом акту №2 прийому передачі послуг по договору про надання правової допомоги адвокатом було надані послуги у вигляді складення та подання до суду позовної заяви, складення та подання клопотання про витребування доказів, складення та подання відповіді на відзив, участь у судових засіданнях 19.09. та 09.11. 2022 року. Складення та подання клопотання про відшкодування правової допомоги, загальною вартістю 16700 грн. Також до суду надані квитанції по оплаті зазначених послуг Також одночасно із поданням позову позивачем були визначені орієнтовані витрати на правову допомогу у розмір 40000 грн. Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду. У статті 137 ЦПК України визначені витрати на професійну правничу допомогу: 1. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 2. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною третьою зазначеної статті встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України зазначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Процесуальними нормами встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Окремо існує норма щодо визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу - з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Судова практика Верховного Суду і сформувала широкий перелік доказів, які можуть слугувати підтвердженням заявленого розміру витрат. Такими доказами можуть бути: договір про надання правової допомоги, акт прийому-передачі документів, акт здачі-приймання виконаних робіт, протокол наданих послуг, рахунки на оплату, банківські документи про оплату послуг. Так згідно правової позиції Великої Палати у справі № 910/12876/19, в рамках якої, Верховний Суд визначив в якості належних та допустимих доказів розміру витрат на правничу допомогу, зокрема, умови договору про надання послуг (погодинні ставки працівників адвокатського об`єднання відповідно до займаної посади та максимально можливі суми витрат, які може понести клієнт, за розгляд справи адвокатським об`єднанням в кожній з 3-ох інстанцій); · витрачений час на певний вид робіт (підготовка додаткових пояснень, підготовка до судових засідань, аналіз матеріалів судової справи, тощо); · докази, надані відповідачем на підтвердження реальності витрат (протокол наданих послуг, акт надання послуг, рахунок на оплату, копія платіжного доручення). Також у зазначеної постанові Великої Палати Верховний Суд зауважив, що\~розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Процесуальним законодавством передбачено механізм зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката шляхом подання відповідного клопотання. При цьому на сторону, яка подає клопотання про зменшення витрат, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат. Так, в питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу у висновку Об`єднаної Палати Верховного Суду у\~справі № 922/445/19, наголошено, що: · зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт; · суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи; · суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) з врахуванням критеріїв ч. ч. 5-7, 9\~ст.129 ГПК України, може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. Подібні висновки можна також зустріти в ряді інших постанов Верховного Суду, зокрема, у\~справі № 922/3436/20, у\~справі № 910/7586/19, у\~справі № 910/16803/19. Отже, при оцінці наданого стороною розміру гонорару адвоката, суд застосовує ряд критеріїв (дійсність, обґрунтованість, розумність, реальність, пропорційності, співмірність) та факти на підтвердження таких критерії (складність справи, значення справи для сторін, фінансовий стан сторін, ринкові ціни адвокатських послуг і т.п.). У даному випадку суд враховуючи, що дана справа виникла у зв`язку із зверненням особи, яка вимушена захищяти своє право власності на придбаний автомобіль. Суд не дає оцінки обґрунтованості визначеного між сторонами договору розміру почасової оплати послуг адвоката, так як у даному випадку діють питання ринкових відносин, яки не врегульовані чітко законодавством, а тому є правом сторін договору. Одночасно із цим судом враховуючи складність справи, відносини сторін до вирішення спору, намагання позивача вирішити вказані питання у досудовому порядку та необґрунтованість відмови відповідача у передачі викупленого позивачем транспортного засобу, приходить до висновку про те, що розмір понесених витрат на правничу допомогу є співмірним з обставинами справи, обґрунтованим та доведеним належними та допустимими доказами а тому є таким, що підлягає повному задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved