Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-20 00:00:00

Позивач \~ [PERSON] \~звернувся до\~суду з\~позовом до[PERSON] \~про поділ\~майна \~подружжя та\~визнання \~права власності\~на майно.\~В обґрунтування позову позивач зазначив, що з 21.12.1996 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі та за час спільного проживання ними було придбано квартиру [ADDRESS] . Відповідно до Договору купівлі-продажу квартири від 11.06.2015, право власності на квартиру було оформлено на відповідача [PERSON] . З часом сім`я розпалася, сторони почали проживати окремо, спільне користування квартирою стало неможливим, добровільної згоди щодо її розподілу вони не дійшли, тому з даним позовом позивач звернувся до суду. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні представник позивача адвокат Мельник О.Ф. підтримав позовну заяву [PERSON] та просив визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частку квартири [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Представник відповідача адвокат Барська Т.М. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, пояснивши, що спірну квартиру сторони придбали для своєї єдиної доньки, яка зараз зі своєю сім`єю там проживає. Тому позивач не має право відбирати житло в дитини. Крім того, вказує, що позивач просить визнати за ним право власності на Ѕ частину, однак поділ частин законодавством не передбачено, майно ділиться виключно на частки. Тому на цій підставі просить відмовити у задоволенні позову. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши представників позивача та відповідача, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 21.12.1996 перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 21. 12.1996. Під час спільного проживання, відповідно до Договору купівлі-продажу від 11.06.2015 сторони придбали квартиру [ADDRESS] . Право власності на вказану квартиру було зареєстровано на відповідача [PERSON] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Вказане майно сторонами було придбано під час перебування у зареєстрованому шлюбі та спільного проживання. Сім`я [PERSON] та [PERSON] розпалася, сторони припинили спільно проживати. Відповідно до рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09.06.2020 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, вказане рішення набрало законної сили 10.07.2020. В добровільному порядку вирішити питання щодо розподілу спільно нажитого майна, а саме квартири [ADDRESS] сторони не можуть. Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ст. 60, 61 СК України кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Виходячи з положень статей 63, 65 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 69 СК України передбачене право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому згідно зі ст. 70 СК України в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, відповідно до ч. 1 ст.\~71 СК України ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.2 цієї статті неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Частинами 4 і 5 статті визначено, що присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України; і таке присудження грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Жодна зі сторін не вносила на депозитний рахунок суду суму, яка могла б бути присуджена другому з подружжя за його частку в майні, яке присуджується другому з подружжя, тому суд не має законних підстав для стягнення з однієї зі сторін на користь іншої сторони такої грошової компенсації. З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Що стосується тверджень представника відповідача, щодо вказівки позивачем в позовних вимогах про визнання права власності на Ѕ частину квартири замість Ѕ частки квартири, то суд вважає, що міститься граматична описка, адже в позовній заяві позивач обґрунтовуючи позовні вимоги посилається на ст..70 СК України, що регламентує розподіл часток. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», позивач звільнений від сплати судового збору, як особа з інвалідністю ІІ групи, тому, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.ст. ч.3 ст. 368 ЦК України, ст.ст. 60,61,63,65,69,70,71 СК України,

Outcome: approved