Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-22 00:00:00

В жовтні 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Смоли» про стягнення заборгованості по заробітній платі, в якому просить стягнути з Акціонерного товариства «Смоли» на користь, [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] заборгованість по заробітній платі за період з грудня 2021 року по серпень 2022 року у розмірі 45 353, 23 грн. згідно довідки про розмір заборгованості № 44 від 07.09.2022 року. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог позивачем вказано, що він, [PERSON] , 09.04.2021 року був прийнятий на Державне підприємство «Смоли» (51917, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, пр. Аношкіна, буд. 179, ідентифікаційний код: 30168850) на посаду апаратника амінування 6-ого розряду служби головного технолога. 30.06.2021 року Державне підприємство «Смоли» було реорганізовано у Акціонерне товариство «Смоли ( надалі по тексту - Відповідач) згідно наказу ФДМУ № 1328 від 30.07.2021 року. 03.08.2022 року він був звільнений з підприємства за згодою сторін згідно п.1 ст. 36 КЗпП України на підставі наказу № 120/ос від 03.08.2022 року, що підтверджується записом в його трудовій книжці. З грудня 2021 року Відповідач припинив виплату йому заробітної плати, внаслідок чого утворилась заборгованість, що підтверджується довідкою Відповідача про розмір заборгованості № 44 від 07.09.2022 року. З довідок форми ОК-5 та ОК-7 Пенсійного фонду України, копії яких він надає, вбачається, що з 2020 року Відповідач не сплачував за нього страхові внески. З відомостей Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків ГУ ДПС у Дніпропетровській області станом на 14.09.2022 року № 0403-22-05746, копію якої він надає, вбачається, що за період з 1 кварталу 2021 року по 2 квартал 2022 року у відомостях відображено про нарахований та виплачений дохід та податки, суми утриманого податку з цього доходу на його ім`я, однак Відповідачем фактично цього здійснено не було. Оскільки згідно виписки за картковим рахунком клієнта Відділення № 952 АТ «Укрсиббанк» від 22.09.2022 року, що видана на його ім`я, копію якої він надає, вбачається, за період з 15.04.2021 року по 01.10.2021 року, з 01.04.2022 року по 20.09.2022 року були часткові зарахування його заробітної плати. Звертає увагу, що будь - яких інших зарахувань заробітної плати на його картковий рахунок не надходило. Також у будь - який інший спосіб заробітна плата Відповідачем йому не виплачувалась. Звертає увагу на те, що при звільненні Відповідач не провів із ним повний розрахунок, в тому числі не здійснив виплату заборгованості по заробітній платі. Відповідач відмовляється проводити із ним повний розрахунок при звільненні, посилаючись на відсутність коштів на підприємстві. Однак, Відповідач з 2021 року не виплачує майже всім працівникам підприємств заробітну плату. При цьому, невиплату заробітної плату сам Відповідач не заперечує. Зокрема, у відповіді Відділу з питань додержання законодавства про працю у Кам`янському районі Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області від 13.09.20 року на № ТР-14487966 від 31.08.2022 року на звернення щодо можливого порушення законодавства про працю керівництвом АТ «Смоли» зазначено, що підприємство повідомило про причини виникнення заборгованості з заробітної плати на підприємстві, але без підтверджуючих документів. У відповіді зазначено, що з посадовими особами АТ «Смоли» проведено інформаційно-роз`яснювальну роботу шляхом телекомунікаційного зв`язку з питань попередження порушень законодавства про працю та прав працівників. Тобто, з наведеного вбачається та підтверджується Головним управлінням Держпраці, що у Відповідача є заборгованість по виплаті заробітної плати перед працівниками підприємства. Також, він звертався до відділу поліції з приводу факту невиплати заробітної плати та притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності. З цього приводу було відкрито кримінальне провадження відносно посадових осіб АТ «Смоли» за № 12022046780000189 06.10.2022 року за ч.1 ст. 175 КК України. Крім того, частинами першою-другою статті 96 ЦК України передбачено, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. Юридична особа відповідає за своїми зобов`язаннями усім належним їй майном. Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, інформації про припинення діяльності відповідача Акціонери товариства «Смоли» його ліквідацію, банкрутство чи інші будь-які додаткові відомості відсутні. Тобто, даним підтверджується, що Відповідач не припинив свою діяльність, знаходиться на стадії банкрутства, а відтак спроможний виконувати свої зобов`язання по виплаті заробітної плати працівникам підприємства. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав відзив на позовну заяву, в якому пояснив, що незважаючи на зміну організаційно-правової форми, підприємство залишається підприємством державного сектору економіки, заснованим на державній формі власності, жодних коштів з державного або з будь-яких інших бюджетів до підприємства вже багато років не надходить взагалі, і підприємство намагається здійснювати свою діяльність у дуже складних фінансових умовах функціонування, розраховуючи виключно на кошти, які отримані від власної господарської діяльності, маючи при цьому значну кількість обумовлених чинним законодавством щомісячних грошових зобов`язань. Так склалось, що внаслідок об`єктивних, незалежних від підприємства причин, у тому числі і політичних, підприємство втратило великі сегменти ринку збуту, що призвело до значного скорочення обсягів реалізації продукції і вплинуло на значне скорочення обігових коштів підприємства. Окрім того, більш як півтора роки Державною службою експортного контролю України на підставі ст. 10 Закону України «Про державний контроль за міжнародними передачами товарів військового призначення та подвійного використання» до всіх іонообмінних смол виробництва підприємства застосовувались процедури державного експортного контролю, що мало наслідком неможливість здійснення вільного експорту продукції підприємства і необхідність тривалого і складного за процедурою отримання відповідного дозволу на експорт за кожним окремим контрактом. Зазначені обставини поставили підприємство в неконкурентне становище порівняно з іншими виробниками іонообмінних смол (зокрема, зарубіжними), суттєво нашкодили діловій репутації підприємства і спричинили втрату споживачів продукції і відмову від подальшої співпраці. Внаслідок вищевказаного підприємство працює у режимі постійних тривалих простоїв, є збитковим та вже тривалий час не має змоги належним чином фінансово забезпечувати свою поточну діяльність, що спричиняє об`єктивну неможливість підприємства належним чином виконувати своє зобов`язання із виплати заробітної плати працівникам та інші існуючі щомісячні зобов`язання. Окрім того, 24 лютого 2022 року і дотепер на території України триває військова агресія Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (із відповідними змінами щодо продовження строку воєнного стану). Торгово-промислова палата України у відкритому листі від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 офіційно визнала вищевказану військову агресію форс - мажорною обставиною (обставиною непереборної сили) для всіх суб`єктів господарської діяльності з 24 лютого 2022 року до її офіційного закінчення та зазначила, що ці обставини є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними і спричиняють неможливість виконання у встановлений термін договірних умов, податкових зобов`язань, а також законодавчих чи інших нормативних актів. Такі обставини суттєво негативно вплинути на і без того складні умови функціонування та скрутне фінансове становище АТ «Смоли», адже підприємство, яке має експортно орієнтований характер, внаслідок військових дій втратило логістичні можливості і зв`язки із потенційними споживачами продукції. Все вищезазначене спричиняє постійну наявність та зростання заборгованостей підприємства за існуючими зобов`язаннями, у тому числі і заборгованості із виплати заробітної плати працівникам. Зазначають, що АТ «Смоли» жодним чином не уникає необхідності виконання своїх зобов`язань, розуміє та усвідомлює їх, і постійно намагається вживати всіх можливих у даний складний час заходів з метою отримання фінансової можливості погашення заборгованості із виплати заробітної плати працівникам, та за наявності таких коштів обов`язково буде здійснена виплата заробітної плати Позивачу. Просили суд врахувати даний відзив під час прийняття рішення по справі. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до трудової книжки від 17 липня 1984 року, виданої на ім`я [PERSON] , 1966 року народження, він працював в АТ «Смоли», що не заперечується відповідачем. Згідно наказу № 120/ОС від 03.08.2022, [PERSON] звільнений за згодою сторін згідно п.1 ст.36 КЗпП. Згідно реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, індивідуальних відомостей про застраховану особу, АТ «Смоли» з вересня 2020 року за [PERSON] не сплачує страхові внески. Відповідно до Відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків [PERSON] отримувалася заробітна плата у Акціонерного товариства «Смоли». Відповідно до Довідки № 44 від 07.09.2022 року, яка видана АТ «Смоли», заборгованість по заробітній платі [PERSON] з грудня 2021 року по серпень 2022 року складає 45 353 грн. 23 коп.. У відповідності з положеннями частини другої статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно частини першої-другої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частиною четвертою статті 43 Конституції України передбачено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом (частина сьома статті 43 Конституції України). За вимогами частини першої статті 21 Кодексу законів про працю України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. За приписами статті 1 Закону України «Про оплату праці», частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану роботу. Стаття 115 Кодексу законів про працю України та стаття 24 Закону України «Про оплату праці» передбачають, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки. Судом встановлено, що у період, за який позивач просить стягнути заробітну плату, позивач виконував свої трудові обов`язки, проте заробітну плату не отримував. Причиною невиплати заробітної плати позивачу представник відповідача суду пояснив, що підприємство працює у режимі постійних тривалих простоїв, є збитковим та вже тривалий час не має змоги належним чином фінансово забезпечувати свою поточну діяльність. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Водночас, згідно статті 80 Цивільного кодексу України, юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді. Частинами першою-другою статті 96 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. Юридична особа відповідає за своїми зобов`язаннями усім належним їй майном. Згідно отриманих судом публічних даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осібпідприємців та громадських формувань, інформації про припинення діяльності відповідача Акціонерного товариства «Смоли», його ліквідацію, банкрутство чи інші будь-які додаткові відомості відсутні. Право на звернення до суду передбачене статтею 233 Кодексу законів про працю України, а саме у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Системний аналіз статей 21, 94, 233 Кодексу законів про працю України України дає підстави дійти висновку про те, що захисту підлягають трудові права працівника у разі порушення їх роботодавцем. За таких обставин з урахуванням положень статей 77, 81 Цивільного процесуального кодексу України саме працівник має належними та допустимими доказами довести факт порушення роботодавцем його трудових прав, а роботодавець, у свою чергу, має спростувати факт порушення прав працівника, в тому числі щодо невиплати заробітної плати. Офіційні відомості Пенсійного фонду України щодо розміру заробітної плати за формою ОК-5 стосовно працівника підтверджують лише його страховий стаж та не можуть бути прийняті судом як належні докази щодо розміру заробітної плати та розміру заборгованості по ній. Про це зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді 31 травня 2021 року справи № 242/3051/18 про стягнення заборгованості по заробітній платі. Належні та допустимі докази, які підтверджують обставину невиплати позивачу суми повної заборгованості по заробітній платі є Довідка № 44 від 07.09.2022 року, яка видана АТ «Смоли», де зазначено заборгованість по заробітній платі [PERSON] з грудня 2021 року по серпень 2022 року складає 45 353 грн. 23 коп.. Надані довідки відповідачем не спростовуються та не оспорюються. За діючою в площині цивільного судочинства презумпції винуватості відповідача (на відміну від кримінального судочинства, де діє презумпція невинуватості) тягар доказування лежить саме на відповідачеві. Тим більше, в площині трудових правовідносин безумовно тягар доказування лежить на роботодавцеві, в якого акумульовано весь обсяг документації, в тому числі фінансового, бухгалтерського характеру щодо фіксації праці позивача і оплати виконаних ним робіт. У ході судового розгляду не здобуто відомостей про виплату позивачеві відповідачем заборгованості по заробітній платі за період з грудня 2021 року по серпень 2022 року, як і не встановлено про наявність вини (умислу) позивача у невиконанні трудових обов`язків на підприємстві, що згідно зі статтями 47, 115-116 Кодексу законів про працю України є підставою для стягнення цієї заборгованості у судовому порядку. Одним із загальних засад цивільного законодавства, закріплених пунктом 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України, є справедливість, добросовісність та розумність. Суд вважає позовну вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з грудня 2021 року по серпень 2022 року у розмірі 45 353,23 грн. обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. У відповідності до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають повному задоволенню. На підставі п.2 ч.1 ст.430 Цивільного процесуального кодексу України, рішення суду підлягає негайному виконанню по справам про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Згідно ч.6\~ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп.

Outcome: approved