Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-11 00:00:00

Позивач - Фермерське господарство «Газда» Добродія Бігуняк Я.С.", звернулось до суду з даним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що Фермерське господарство «Газда» Добродія Бігуняк Я.С.", як правонаступник сільськогосподарського кооперативу «Газда», вже протягом 26 років здійснює відкрито, добросовісно і безперервно сільськогосподарську діяльність на земельній ділянці площею 18,9 га, на якій зокрема, розташований фруктовий сад. У 1991 році було створено кооператив «Газда» та 05.05.1991 підписано договір про співпрацю з заводом «Граніт» №50, згідно якого кооператив мав право використовувати надані заводом засоби виробництва, а саме майно: корівник, склад з навісом, фінський будинок, а також 1500 фруктових дерев, що насаджені на даній земельній ділянці підсобного господарства, з правом їх викупу. У 1991 році завод почав розпродаж майна (непрофільних активів). У серпні та вересні 1991 року позивач сплатив вартість отриманого від заводу майна у відповідності до виставленого рахунку №25 від 11.03.1991 на загальну суму 11262 рублів та отримав у власність вищезазначене майно, що підтверджено рішенням Львівського арбітражного суду від 27.02.1992 по справі №1/61. Відповідно до рішення Арбітражного суду Львівської області від 02.02.1993, справа №3/61 з наступними роз`ясненнями, викладеними в Ухвалах Львівського Арбітражного суду та Господарського суду Львівської області, яке було виконано в передбачений законом спосіб, відповідно до Акту виконання судового Рішення №3/61 від 18.12.1993, які набрали законної сили, встановлено, що позивачем, як правонаступником кооперативу «Газда» у передбачений чинним законодавством спосіб було набуто право постійного користування та володіння сільськогосподарською земельною ділянкою пл. 18,9 га, на якій розміщено фруктовий сад та нерухоме майно позивача. Межі зазначеної земельної ділянки встановлені по існуючій бетонній загорожі судовим виконавцем, відповідно до Акту виконання судового рішення №3/61 від 16.12.1993, затвердженого та завіреного печаткою Дрогобицького міського суду. Право постійного користування позивачем земельною ділянкою площею 18.9 га підтверджено також Витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку, що видана Держгеокадастром у Львівській області від 13.03.2019, яким встановлено, що позивач має у постійному користуванні земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 18,9 кв.м. в. [ADDRESS] , яка має цільове призначення «для обслуговування нежитлових будівель та багаторічних насаджень». Однак, рішенням 43 сесії Дрогобицької міської ради від 20 грудня 2018 року № 1506 (п.1.7.) було передано безоплатно у приватну власність відповідача [PERSON] земельну ділянку для ведення садівництва. Звертає увагу суду на те, що на переданій відповідачу земельній ділянці на даний час розташовані 3 одиниці багаторічних фруктових насаджень (яблунь), якими незаконно заволодів останній, а тому їх слід витребувати з чужого незаконного володіння, оскільки ці фруктові дерева є частиною фруктового саду, що є приватною власністю позивача. Зазначає, що неодноразово звертався і до Голови Львівської ОДА, Керівника обласного антирейдерського штабу з протидії незаконного захопленню сільськогосподарських земель. Управлінням з контролю за використанням та охороною земель Головного управління держгеокадастру у Львівській області було проведено ґрунтовну перевірку дотримання Дрогобицькою міською радою вимог чинного земельного законодавства України та виконання рішень судів, що набрали законної сили, якою було встановлено правомірність та законність набуття у постійне користування позивачем земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 18,9 га, де розмішений фруктовий сад та майно позивача необхідне для ведення фермерського господарства. В зв`язку з наведеним просить позов задоволити. Ухвалою від 18.11.2019 в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку загального позовного провадження, з проведенням підготовчого судового засідання. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, пред`явлення зустрічного позову. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. 06.03.2020 від [PERSON] надійшов відзив на позов. Позову не визнає. Вказує, що у позивача відсутній проект відведення земельної ділянки площею 18,9 га, погоджений усіма відповідними органами, не встановлені межові знаки земельної ділянки та інші документи. Також вказує, що земельною ділянкою площею 340 кв.м.користується з 1996 року і до 2019 року позивач не пред`являв до неї жодних претензій. Відповідно до ст. 119 Земельного кодексу, вона у лютому 2018 року звернулась до Дрогобицької міської ради про передачу вказаної земельної ділянки під садівництво у приватну власність, оскільки добросовісно і безперервно користується земельною ділянкою протягом 15 років.Вважає, що є законним власником земельної ділянки, а тому просить в задоволенні позову відмовити. 10.03.2020 від представника відповідача Дрогобицької міської ради надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній позов заперечив повністю та вказав, що земельна ділянка, площею 340 кв.м. по [ADDRESS] , кадастровий номер №4510600000:01:028:0204 належить [PERSON] на праві приватної власності, пройшла відповідну державну реєстрацію, згідно вимог ЗУ «Про державний земельний кадастр». При прийняттті рішення №1506 від 29.12.2018 Дрогобицькою міською радою був врахований висновок відділу містобудування та архітектури виконавчих органів Дрогобицької міської ради, який підтвердив, що намічена земельна ділянка знаходиться на території садибної забудови та може використовуватись для індивідуального садівництва. Вказує, що вказане рішення прийнято з дотриманням діючого законодавства і не має законних підстав для його скасування. 21.08.2020 від представника відповідача Дрогобицької міської ради надійшло пояснення до відзиву на позовну заяву. 22.10.2020 від позивача надійшло заперечення на пояснення до відзиву - Дрогобицької міської ради. 27.08.2021 провадження у справі зупинено до перегляду судового рішення по справі №442/2569/18, провадження №61-372ск21 Верховним Судом. 10.05.2022 провадження у справі поновлено. 08.06.2022 відповідачем Дрогобицькою міською радою подано заяву про поновлення строку на подання доказів та про долучення до матеріалів справи. Зазначає, що з відповіді Головного управління статистики у Львівській області вбчається, що станом на 15.12.2021р. в ЄДРПОУ значаться: Фермерське господарство «Ґазда» Добродія [PERSON], ідентифікаційний код - [NUMBER] , місцезнаходження: [ADDRESS] . Керівник: [PERSON] . Кооператив «Ґазда», ідентифікаційний код - 22408256, місцезнаходження: 82100, Львівська область, м. Дрогобич, вул. Самбірська, 85. Керівник: [PERSON] . З наведеного вбачається, що Фермерське господарство «Газда» Добродія [PERSON] за жодних обставин не може бути правонаступником Кооперативу «Ґазда», оскільки такий є діючим та не ліквідований чи реорганізований. Єдине, що пов`язує ці дві юридичні особи є їх спільний керівник [PERSON] . Крім того, за отриманою від Головного управління статистики інформацією, згідно даних ЄДРПОУ Мале приватне підприємство фірма «Газда» (ідентифікаційний код - 22109706) 24.06.2003р. було перереєстровано у Фермерське господарство «Ґазда» добродія [PERSON] . Натомість, інформація про те, що МПП «Газда» та ФГ «Ґазда» Добродія [PERSON] є правонаступником Кооперативу «Ґазда» в ЄДРПОУ - відсутня. Також вказала, що згідно реєстраційних та облікових даних АІС "Податковий блок" Фермерське господарство "Ґазда" Добродія [PERSON] (код ЄДРПОУ [NUMBER]) не є правонаступником Кооперативу "Ґазда" (код ЄДРПОУ 22408256). Окрім цього, згідно відповіді Пенсійного Фонду України у Львівській області від 01.02.2022 №1300-5903-В/11919, "Кооператив "Ґазда" (код ЄДРПОУ 22408256) перебував на обліку в органах Пенсійного фонду, як платних страхових внесків з 16.05.1994 по 31.12.1998". Відтак, кооператив "Ґазда" до 31.12.1998 року подавав звітність та сплачував страхові внески (МПП "Ґазда" створено у 1995 році, і як стверджує Позивач МПП є правонаступником кооперативу). 08.06.2022 закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду по суті. 20.10.2022 відповідачем Дрогобицькою міською радою подано доповнення до відзиву на заяву Дрогобицької міської ради про поновлення строку на подання доказів та про долучення до матеріалів справи. 10.11.2022 представником Дрогобицької міської ради подано заяву про поновлення строку на подання доказів та про долучення до матеріалів справи. Додано рішення Господарського суду Львівської області від 16.05.2022 та Постанову Західного апеляційного Господарського суду від 27.10.2022. Вказує, що вказаними рішення підтверджено те, що ФГ «Газда`Добродія [PERSON] не є правонаступником сількогосподарського кооперативу «Газда», а тому не має права звернення до суду з даним позовом. Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та дали пояснення, які по суті та змісту відповідають обставинам викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Просили позов задоволити. Представник відповідача - адвокат Коцан Р.М. позову не визнав. Вказав, що Постановою Західного апеляційного господарського суду у справі № 914/4097/21 встановлено, що ФГ «Газда» не доведено належними та допустимими доказами наявність будь-якого права на спірну земельну ділянку площею 10 га між вулицями Грабовського, Самбірською, Лішнянською та провул. Тепличним, кадастровий номер 4610600000:01:028:0158. Даною постановою встановлено факт належності спірної земельної ділянки територіальній громаді м.Дрогобича в особі виконавчого комітету Дрогобицької міської ради. Таким чином, ФГ «Газда» є неналежним позивачем по даній справі, а тому просить в задоволенні позову відмовити. Представник відповідача Дрогобицької міської ради - Юзвак І.П. в судовому засіданні позову не визнала з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Крім того, вказала про те, що позивачем не додано жодних доказів підстав набуття останнім права постійного користування земельними ділянками, відтак міська рада в силу своїх повноважень передала у безоплатну власність громадян земельні ділянки комунальної власності. Просила застосувати позовну давність до позовних вимог в частині скасування рішень прийнятих Дрогобицькою міською радою. Крім того, вказала, що рішенням Господарського суду Львівської області у справі № 914/310/22 за позовом ТзОВ "Нові Технології 2000" до Кооперативу "Ґазда", третьої особи на стороні позивача, що не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Дрогобицької міської ради про усунення перешкод в користуванні земельної ділянкою, яке залишено без змін Постановою Західного апеляційного господарського суду від 27.10.2022, встановлено, що Фермерське господарство «Газда» Добродія [PERSON] не є правонаступником сільськогосподарського кооперативу «Газда», а тому останнє не має права звернення до суду з даним позовом. Третя особа жодного разу в судове засідання не з`явилась, причин неявки не повідомила, хоча належним чином була повідомлена про дату, час і місце проведення судового засідання. Частинами 1, 2 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань, ч. 1 ст. 182 ЦПК України. Одними із засад цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи та неприпустимість зловживання процесуальними правами. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Судом встановлено, що у 1991 році створено кооператив «Газда» засновником якого був [PERSON] 05 травня 1991 року між кооперативом «Газда» та заводом Граніт» укладено договір про співпрацю № 50, згідно з яким кооператив набув право користування наданими заводом засобами виробництва, а саме: корівник, склад із навісом, фінський будинок, а також 1500 фруктових дерев, насаджених на земельній ділянці підсобного господарства, з правом їх викупу. У серпні та вересні 1991 року [PERSON] сплачено вартість отриманого від заводу майна на загальну суму 11 262 рублів. Рішенням Арбітражного суду Львівської області від 27 лютого 1992 року у справі № 1/61, з урахуванням уточнень, викладених в ухвалі цього суду від 25 листопада 1996 року, визнано право власності кооперативу «Газда» на основні засоби виробництва на підставі договору від 05 травня 1991 року № 50, серед яких: будівлі (корівник, склад із навісом, нежитлова будівля), 515 фруктових дерев. Рішенням Арбітражного суду Львівської області від 02 лютого 1993 року у справі № 3/61 зобов`язано виконавчий комітет Дрогобицької міської ради народних депутатів виділити кооперативу «Газда» земельну ділянку в саду, який належить кооперативу на праві власності. На виконання зазначеного судового рішення видано наказ. Ухвалою Арбітражного суду Львівської області від 22 червня 1993 року у справі № 3/61 уточнено резолютивну частину рішення цього суду від 02 лютого 1993 року, викладено її у такій редакції: «Зобов`язати виконавчий комітет Дрогобицької міської ради народних депутатів виділити сільськогосподарському кооперативу «Газда» земельну ділянку площею 18,9 га на вул. Самбірській, що межує з вул. Грабовського, заводом «Граніт» і автодромом ДТСО України». Відповідно до акта виконання судового рішення від 18 грудня 1993 року № 3/61 рішення Арбітражного суду Львівської області від 02 лютого 1993 року виконано. Додатком до акта є викопіювання з плану м. Дрогобича з позначенням місця знаходження та площі земельної ділянки (18,9 га). Згідно з пунктом 1.1 Статуту МПП «Газда», це підприємство утворилося в результаті реорганізації сільськогосподарського кооперативу «Газда» і є його правонаступником. Розпорядженням міського голови м. Дрогобича від 24 червня 2003 року № 195-р МПП «Фірма «Газда» перереєстровано на ФГ «Газда». Згідно зі Статутом ФГ «Газда», це господарство утворилося в результаті реорганізації МПП «Газда» і є його правонаступником. Зазначене підприємство є зареєстрованим, що стверджується свідоцтвом про державну реєстрацію (перереєстрацію) суб`єкта підприємницької діяльності - юридичної особи. Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 29 березня 2005 року (справа № 1/454-29/203), залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 04 жовтня 2005 року, підтверджено правомірність розпорядження міського голови м. Дрогобича від 24 червня 2003 року № 195-р про перереєстрацію МПП «Фірма «Газда» у Фермерське господарство «Газда» Добродія Бігуняка Я. С.». Ухвалою Верховного Суду України від 18 травня 2006 року відмовлено у відкритті касаційного провадження з перегляду постанови Вищого господарського суду України від 04 жовтня 2005 року. Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 25 грудня 2006 року у справі № 1/454-29/203 роз`яснено, що оскільки ФГ «Газда», як правонаступник, має у власності сад, розташований на спірній земельній ділянці, зазначене господарство має право на постійне користування земельною ділянкою. 13 грудня 2006 року позивач уклав договір із Львівською регіональною філією Центру ДЗК про виконання проектно-пошукових робіт з виготовлення технічної документації на спірну земельну ділянку. З наданої Управлінням Держкомзему у м. Дрогобичі інформації установлено, що станом на 28 січня 2010 року відповідно до Державної статистичної звітності за кооперативом «Газда» рахувалося 18,9 га земель (під багаторічними насадженнями 18 га, під будівлями 0,9 га); станом на 2015-2016 роки за ФГ «Газда» рахувалася земельна ділянка у такій самій площі. Зазначене стверджується і витягами з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки. ФГ «Газда» протягом 2013-2015 років неодноразово зверталося із заявами до Дрогобицької міської ради про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 18,9 га, розташованої на вул. Самбірській, з метою встановлення (відновлення) меж цієї земельної ділянки відповідно до акта про виконання судового рішення від 18 грудня 1993 року № 3/61 та присвоєння кадастрового номера для проведення державної реєстрації права постійного користування земельною ділянкою. Рішенням Дрогобицької міської ради XI сесії сьомого скликання від 08 липня 2016 року відмовлено у наданні дозволу ФГ «Газда» на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відновлення та встановлення меж земельної ділянки згідно з поданими заявами від 02 і 17 липня 2013 року, 07 квітня, 11 липня 2014 року, 05 серпня, 28 жовтня, 30 листопада, 10 грудня 2015 року, 30 травня 2016 року. Постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 квітня 2016 року у справі № 442/2708/16-а визнано протиправною діяльність Дрогобицької міської ради щодо зволікання у розгляді заяви позивача про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відновлення та встановлення меж земельної ділянки, площею 18,9 га, розташованої на вул. Самбірській (фруктовий сад), для проведення реєстраційних дій права постійного землекористування. З повідомлень Головного управління Державної фіскальної служби України у Львівській області, акта від 21 червня 2018 року, податкових повідомлень-рішень убачається, що ФГ «Газда» є платником сільськогосподарського і земельного податку, зокрема щодо земельної ділянки площею 18,9 га. Отже, судом встановлено, що відповідач - Дрогобицька міська рада, допустив протиправну бездіяльність щодо не розгляду клопотань позивача протягом строку, встановленого законодавством, оскільки рішення сесії від 8 липня 2016 року прийняте за результатами розгляду заяв позивача від 2,17 липня 2013 року, 3 березня, 7 квітня, 11 липня 2014 року, 5 серпня, 28 жовтня, 30 листопада, 10 грудня 2015 року, 30 травня 2016 року. Крім того, підстави для відмови у наданні дозволу на виготовлення технічної документації з землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки чітко визначені земельним законодавством, а з оскаржуваного рішення не вбачається правових підстав для відмови в наданні такого дозволу. З огляду на зазначене, суд вважає необґрунтованими доводи представника Дрогобицької міської ради Львівської області Юзвак І.П. про те, що позивач не звертався до органу місцевого самоврядування з заявами щодо надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою про відведення спірної земельної ділянки площею 18,9 га, розташованої на [ADDRESS] . Також суд не бере до уваги посилання представника позивача про те, що рішенням Господарського суду Львівської області від 16.05.2022 у справі № 914/310/22, яке залишено без змін Постановою Західного апеляційного господарського суду від 27.10.2022, встановлено, що Фермерське господарство «Газда» Добродія [PERSON] не є правонаступником сільськогосподарського кооперативу «Газда», а тому останнє не має права звернення до суду з даним позовом. Зазначені обставини встановлені вказаними вище судовими рішеннями, які набрали законної сили. За змістом частини другої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Не потребують доказування обставини, встановлені рішення суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/14 (провадження № 12-144гс18) зазначила, що преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовим рішенням, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18 червня 2020 року у справі № 442/6255/16-а встановлено, що ФГ «Газда» було користувачем спірної земельної ділянки, неодноразово зверталося до органу місцевого самоврядування з метою встановлення (відновлення) меж земельної ділянки, площею 18,9 га, розташованої на [ADDRESS] та присвоєння кадастрового номера для проведення подальшої реєстрації права постійного користування нею, проте такі заяви не були належно розглянуті міською радою у передбачений законом спосіб, що й стало підставою для скасування рішення сесії Дрогобицької міської ради Львівської області від 08 липня 2016 року № 315 про відмову у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 18,9 га (частина четверта статті 82 ЦПК України). Відповідно до пункту 2 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності). Згідно з частиною третьою статті 79-1 ЗК України сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Частиною десятою статті 55 Закону України «Про землеустрій» технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає, зокрема, рішення органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою (у випадках, передбачених законом). Тобто для реєстрації у Державному земельному кадастрі земельної ділянки, що належала сільськогосподарському кооперативу «Газда», фермерському господарству була необхідна технічна документація із землеустрою, дозвіл на розроблення якої надається рішенням органу місцевого самоврядування. З метою встановлення (відновлення) меж земельної ділянки площею 18,9 га, розташованої на [ADDRESS] , та присвоєння кадастрового номера для проведення державної реєстрації права постійного користування нею, ФГ «Газда» неодноразово зверталося до Дрогобицької міської ради із заявами про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки, які залишалися без належного реагування. Частинами першою та четвертою статті 30 ЗК України 1990 року передбачено, що при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. Право власності або право користування земельною ділянкою у перелічених випадках посвідчується Радами народних депутатів відповідно до вимог статті 23 цього Кодексу, зокрема державними актами. На підставі рішення Арбітражного суду Львівської області від 27 лютого 1992 року у справі № 1/61, з урахуванням уточнень, викладених в ухвалі цього суду від 25 листопада 1996 року, за кооперативом «Газда» визнано право власності на основні засоби виробництва згідно з договором від 05 травня 1991 року № 50, серед яких: будівлі (корівник, склад із навісом, нежитлова будівля) і 515 фруктових дерев, які насаджені на цій земельній ділянці. Підстави звільнення від доказування визначені статтею 82 ЦПК України. Згідно із частиною четвертою цієї статті обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 1 Закону України «Про землеустрій» проект землеустрою - сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за таким проектом; технічна документація із землеустрою - сукупність текстових та графічних матеріалів, що визначають технічний процес проведення заходів з використання та охорони земель без застосування елементів проектування. Документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації. Видами документації із землеустрою є, зокрема: проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок; технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Таким чином, проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) є різними за своєю суттю документами із землеустрою, не є тотожними за процедурою виконання цієї документації. Аналогічна правова позиціє викладена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 11 грудня 2019 року по справі №314/6175/16-а (2-а/314/36/2016). Також у зазначеній постанові Верховного суду встановлено, що позивач звертався до відповідача саме за отриманням дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Земельна ділянка орієнтовною площею 18,9 га знаходиться на території міста. Право користування земельною ділянкою площею 18,9 га виникло у позивача відповідно до акту виконання судового рішення у справі № 3/61, тобто право постійного користування даною земельною ділянкою для ведення фермерського господарства виникло у позивача до 2004 року. Земельна ділянка не була зареєстрована у Державному земельному кадастрі. Відповідно до п. 2 розділу 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності). Відповідно до пункту 10 статті 28-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними. Частиною третьою статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, які виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Таким чином, право користування земельною ділянкою площею 18,9 га Фермерським господарством «Газда» Добродія [PERSON] », яке є правонаступником сільськогосподарського кооперативу «Газда», не втрачено і є дійсним. Частиною третьою статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, які виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Відповідно до частини третьої статті 79-1 ЗК України сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Частиною десятою статті 55 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає, зокрема, рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою (у випадках, передбачених законом). Отже, для реєстрації у Державному земельному кадастрі земельної ділянки, що належала сільськогосподарському кооперативу «Газда», правонаступником якого є Фермерське господарство «Газда» Добродія [PERSON]», необхідна технічна документація із землеустрою, дозвіл на розроблення якої в силу частини десятої статті 55 Закону України «Про землеустрій» надається рішенням органу місцевого самоврядування. Також суд звертає увагу на те, що положеннями статті 123 ЗК України визначено порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування, а саме: надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: 1) надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; 2) формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання). Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою. Водночас, відповідно до частини шостої статті 123 ЗК України надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У цьому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу. Отже, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється лише у випадку: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання). Якщо земельна ділянка вже була у користуванні, то вона вважається сформованою, оскільки визначено її цільове призначення, площу та межі. З урахуванням встановленого, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для відмови у наданні дозволу позивачу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 18,9 га для проведення державної реєстрації прав постійного користування земельною ділянкою. Посилання представника відповідача у наданому суду відзиві на рішення Дрогобицької міської ради №764 від 09.11.2012 року, яким затверджено порядок денний 25 сесії шостого скликання, де п. 3.1 було питання про затвердження містобудівної документації «Коригування Генерального плану (внесення змін) м. Дрогобича», не спростовує того, що з 1993 року спірною земельною ділянкою користувався позивач на законній підставі. Про зазначене було відомо міській раді, яка була стороною у справах за позовами позивача в судах господарської, цивільної та адміністративної юрисдикції, а також у справі за позовом міської ради щодо оскарження державної реєстрації сільськогосподарського підприємства, зокрема, у 2004-2005 роках. Главою 22 ЗК України визначено умови та підстави припинення права на земельну ділянку. Підставами припинення права користування земельною ділянкою може бути добровільна відмова від права користування земельною ділянкою або вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом. Припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації. Частиною п`ятою статті 116 ЗК України передбачено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Як встановлено зазначеними вище судовими рішеннями, Кооператив «Газда», МПП «Газда» і Фермерське господарство «Газда» Добродія Бігуняк Я.С.» добровільно не відмовлялися від користування земельною ділянкою і з цієї підстави припинення постійного користування земельною ділянкою не відбулося. Докази, що припинення такого землекористування відбулося з інших підстав, відсутні та відповідачем не подані. В той же час, Рішенням 43 сесії Дрогобицької міської ради від 20 грудня 2018 року № 1506 затверджено матеріали з виготовлення проектів землеустрою та передано безоплатно у власність [PERSON] земельну ділянку площею 340 кв. м. на [ADDRESS] , кадастровий номер 4610600000:01:028:0204 для ведення садівництва (п.1.7.), яка знаходиться на території земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 18,9 га, право постійного користування якою, відповідно до закону належить Фермерському господарству «Газда» Добродія [PERSON] , як правонаступнику с/г кооперативу «Газда» Крім того, Управлінням з контролю за використанням та охороною земель Головного управління держгеокадастру у Львівській області було проведено ґрунтовну перевірку дотримання Дрогобицькою міською радою вимог чинного земельного законодавства України та виконання рішень судів, що набрали законної сили, якою було встановлено правомірність та законність набуття у постійне користування позивачем земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 18,9 га, де розмішений фруктовий сад та майно позивача необхідне для ведення фермерського господарства. Поряд з цим, зазначеним управлінням встановлено наявність порушень, допущених міською радою при прийнятті оскаржуваних позивачем рішень, що стверджується листом від 22.08.2018. За таких обставин безпідставними є доводи представника відповідача щодо ненадання позивачем доказів про те, що виділені відповідачам земельні ділянки співпадають з тою земельною ділянкою, яка нібито виділялась позивачу для ведення фермерського господарства площею 18,9 га. З урахуванням встановленого вище, суд доходить до переконання, що рішення сесії Дрогобицької міської ради в частині передання безоплатно у приватну власність відповідачу [PERSON] земельної ділянки для ведення садівництва суперечать вимогам частини п`ятої статті 116 ЗК України. Разом з тим, для забезпечення юридичної визначеності у спірних правовідносинах, доцільним буде скасування саме: - п.1.7 рішення 43 сесії Дрогобицької міської ради №1506 від 12.12.2018 «Про затвердження матеріалів з виготовлення проектів землеустрою та передачу безоплатно у власність [PERSON] , проживаючій в [ADDRESS] , земельної ділянки площею 340 кв.м. на [ADDRESS] , кадастровий номер 4610600000:01:028:0204 для ведення садівництва». Відповідно до частини 4 статті 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, їх рівність перед законом. Основний Закон України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю відповідно до закону. Суб`єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, ЗК України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини. Підставою для виникнення права на земельну ділянку є відповідний юридичний факт. За пунктом 2 частини 1 статті 399 ЦК України право володіння припиняється у разі витребування майна не тільки власником майна, але й іншою особою. Позивач набув право постійного користування спірною земельною ділянкою, що виникло до 2004 року внаслідок виконання судового рішення, а також мав право власності на сад, який на цій ділянці вирощений, право власності на будівлі, що розміщені на цій земельній ділянці. Тому виділення такої ділянки (повністю чи в частині) іншим особам не могло бути здійснене. Відтак, дії ради належить визнати недобросовісними, а її оскаржувані рішення такими, що не відповідають принципам верховенства права, справедливості та розумності, у зв`язку з чим не породжують жодних юридичних наслідків для адресатів цих рішень. Будь-яка дискримінація є забороненою. Дискримінаційний підхід Дрогобицької міської ради до вирішення звернень позивача щодо узаконення земельних правовідносин суперечить нормам матеріального права і порушує вимоги статті 14 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації. З урахуванням того, що позивач набув право власності на сад, вирощений на спірній земельній ділянці, набув право постійного користування земельною ділянкою (різновид емфітевзису) до винесення оскаржуваного рішення щодо цієї земельної ділянки, відтак, позов в частині витребування спірної земельної ділянки та наявних на ній фруктових насаджень (дерев) підлягає задоволенню. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Статтею 141 ЦПК України визначено розподіл судових витрат між сторонами. Так, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при пред`явленні позову сплачено в дохід держави судовий збір за платіжними дорученнями від 15.11.2019 та від 16.08.2019 на загальну суму 5763 грн. ( за три майнові вимоги). Оскільки позивач відмовився від вимоги щодо витребування майна з чужого незаконного володіння - яблунь в кількості 3 одиниць на загальну суму 18000 грн., то стягнення підлягають кошти лише за дві вимоги майнового характеру - 3842 грн., а сплачену суму в розмірі 1921 грн. слід повернути позивачу з державного бюджету України. Частина 3 вказує на те, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК України). Таким чином суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це, і залежно від встановленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. З врахуванням наведеного, суд вважає за доцільне зазначити, що факт порушення права позивача відбувся виключно з вини відповідача - Дрогобицької міської ради, оскільки прийняття спірних рішень відбулось без наявних на те правових підстав та всупереч вимогам закону, оскільки Дрогобицькій міській раді було відомо про наявне у позивача право постійного користування земельною ділянкою і права власності на майно, розміщене на цій ділянці, відтак стягнення сплаченого позивачем в дохід держави судового збору за вимогами про скасування рішень в розмірі 3842 гривень слід покласти саме на Дрогобицьку міську раду. Що стосується вимоги позивача про стягнення 45000 грн. витрат на правову допомогу, то в задоволенні такої слід відмовити, оскільки така не підтверджена жодними доказами. На підставі викладеного та

Outcome: approved