Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-19 00:00:00

У вересні 2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Борщагівської сільської ради, треті особи: Київський обласний державний нотаріальний архів, [PERSON] , про визнання права власності в порядку спадкування. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] помер [PERSON] , який являється дідом позивача - [PERSON] , про що 31.01.2006 року Першою київською обласною державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа № 38610282. В кінці 1940-х років [PERSON] побудував будинок за адресою: [ADDRESS] . Підтвердженням даного факту є Будинкова книга для прописки громадян, що проживають в буд. [ADDRESS] . Будинок був розташований на земельній ділянці площею 0,1244 га, наданої для обслуговування будівель і споруд, за адресою: [ADDRESS] . Право власності на вищевказану земельну ділянку в подальшому було ним зареєстровано, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії І-КВ № 096153, виданим Петропавлівсько-Борщагівською сільською радою 28.03.2001 року на підставі рішення виконкому цієї ж сільради від 28.10.2000 року за № 509, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1387. Право ж власності на будинок, за час свого життя, [PERSON] так і не зареєстрував. Поряд із ним з початку 1930-х років на сусідній земельній ділянці, але за тією ж адресою ( [ADDRESS] ) у дерев`яному будинку проживав його тесть - [PERSON] . Згодом, на початку 1950-х років, після того як старий дерев`яний будинок [PERSON] став непридатний для проживання, [PERSON] вирішив побудувати новий будинок. Так як вони перебували в родинному зв`язку ( [PERSON] був одружений на дочці [PERSON] - [PERSON] ) та з метою здешевлення вартості будівництва, зять дозволив тестю об`єднати будинки під одним дахом. Враховуючи дану ситуацію, а також те, що обидві земельні ділянки мали одну адресу, фактична та юридична адреса обох домоволодінь збігалася - [ADDRESS] . Підтвердженням існування двох домоволодінь під одним дахом та однією адресою є інформація з Погосподарської книги Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради за 1978-1982 роки. В тій же Погосподарській книзі зазначено, що за [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , закріплено 1/2 частина будинку площею 66 м2, особистий рахунок № [NUMBER] (по земельно-шнуровій книзі 541), а за його тестем - [PERSON] за тією ж адресою: [ADDRESS] , теж закріплено 1/2 частина будинку площею 72 м2, особистий рахунок № [NUMBER] (по земельно-шнуровій книзі 542). Але не зважаючи на вищенаведену інформацію, все своє життя [PERSON] та всі члени його родини вважали, що та частина будинковолодіння, в якій він проживав із своєю дружиною та дітьми, є окремим житлом і належить йому в розмірі однієї цілої. Ця думка була сформована наявністю вищевказаними Будинковою книгою для прописки громадян, що проживають в буд. [ADDRESS] та Державним актом на право приватної власності на землю серії І-КВ № 096153, виданого Петропавлівсько-Борщагівською сільською радою 28.03.2001 року на підставі рішення виконкому цієї ж сільради від 28.10.2000 за № 509, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1387 виданого на земельну ділянку площею 0,1244 га розташовану в [ADDRESS] . На випадок своєї смерті [PERSON] склав заповіт, посвідчений секретарем виконкому Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, який було посвідчено 21.12.2004 року за № 73. Відповідно до вищевказаного заповіту [PERSON] заповідав усе своє майно [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшла земельна ділянка, площею 0,1244 га розташована в [ADDRESS] (право власності на яку було зареєстровано за [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-КВ № 096153, виданого Петропавлівсько-Борщагівською сільською радою 28.03.2001 року на підставі рішення виконкому цієї ж сільради від 28.10.2000 року за № 509, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1387), а також житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Звернувшись до Першої Київської обласної державної нотаріальної контори, [PERSON] зареєстрував право власності на земельну ділянку площею 0,1244 га, кадастровий номер 3222485901:01:025:0015, розташовану в [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом за № 3-1035 від 30.05.2007 та Державним актом на право власності на землю серії ЯМ № 443888 зареєстрованим 10.07.2012. У реєстрації за [PERSON] права власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] нотаріусом було відмовлено через те, що останнім було не надано правовстановлюючих документів на даний будинок, виданих на ім`я спадкодавця. В подальшому, Києво-Святошинським районним судом Київської області по справі № 2-3178/2006 було визнано право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . За апеляційною скаргою [PERSON] , 20.05.2021 року Київським апеляційним судом вищевказане рішення було скасовано та у позові відмовлено. Рішення мотивовано тим, що [PERSON] , після смерті [PERSON] оформила право власності на 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті свого батька. На підтвердження цього факту [PERSON] надала Свідоцтво про право на спадщину за законом видане 09.06.1979 року державним нотаріусом Першої київської обласної державної нотаріальної контори за реєстровим № 2828 та зареєстрованого в Погосподарській книзі села 09.06.1979 року № 554. Також [PERSON] надала правовстановлюючі документи на земельну ділянку площею 0,151 га (кадастровий номер 3222485901:01:025:5013) на якій розміщена належна їй 1/2 частина вищезгаданого житлового будинку, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії І-КВ № 096154 від 28.03.2001 року та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.12.2020 року № 236812250. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.07.2021 заяву [PERSON] було задоволено та здійснено поворот виконання рішення у справі № 2-3178/2006. З метою завершення процесу оформлення спадкового майна, [PERSON] 10.02.2022 уклав Договір про надання правничої (правової) допомоги із Адвокатським бюро Кривошей і партнери. На виконання умов вищевказаного договору, та в інтересах [PERSON] , було направлено декілька адвокатських запитів та зібрано відповідні документи щодо спірного домоволодіння, а саме отримано копію інвентаризаційної справи, копії погосподарських книг (1977-1979, 1980-1982, 1983-1985, 2011-2015), копію будинкової книги, копію Державного акта на право власності на землю серії ЯМ № 443888 зареєстрованого 10.07.2012, копії технічних паспортів за 2006 та 2010 роки та інші. На підставі вище наведеного, позивач просив суд визнати за ним право власності на 1/2 частину будинковолодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (і яка позначена в Інвентаризаційній справі та відповідних технічних паспортах як квартира [ADDRESS] ), в порядку спадкування за заповітом після смерті свого діда [PERSON] , який помер [INFO] . 01.09.2022 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області відкрито загальне позовне провадження у справі. Цією ж ухвалою постановлено витребувати у Київського обласного державного нотаріального архіву (адреса: 08200, Київська область, Бучанський р., м. Ірпінь, вул. Северинівська, буд. 34) завірену належним чином копію спадкової справи № 38610282, заведеної після смерті [PERSON] , [INFO] , який був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та помер [INFO] . 22.09.2022 року через канцелярію суду Київським обласним державним нотаріальним архівом на виконання ухвали надано копію спадкової справи № 60/2006 до майна померлого [INFO] [PERSON] на 20 аркушах. 03.11.2022 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до розгляду по суті. 03.11.2022 року через канцелярію суду надійшли заяви [PERSON] та [PERSON] про розгляд справи у їх відсутність, про закриття підготовчого провадження та перехід до розгляду справи по суті не заперечували. Дані заяви задоволені судом. 20.12.2022 року через канцелярію суду надійшла заява [PERSON] про відсутність заперечень щодо задоволення позовних вимог та розгляд справи у її відсутність. Дана заява задоволена судом. Представник позивача через канцелярію суду подав заяву, в якій просив здійснювати розгляд справи за його та позивача відсутності. Дана заява також задоволена судом. У разі\~неявки всіх\~учасників справи\~у судове\~засідання,\~яким завершується\~розгляд справи,\~або розгляду\~справи без\~повідомлення (виклику)\~учасників справи,\~суд підписує\~рішення без\~його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. ч. 4, 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що є можливим ухвалення судового рішення про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Згідно з положеннями ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 25.08.2005 року, видане виконкомом Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області серії [NUMBER] . З матеріалів спадкової справи № 60/2006 до майна померлого [INFO] [PERSON] , судом встановлено, що єдиним спадкоємцем за заповітом є Позивач - [PERSON] . Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії ВЕО № 345774, виданого 30.05.2007 року державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори Коцюрбою Г.Г. за реєстровим номером 3-1035 та Державного акту на право власності на землю серії ЯМ № 443888 зареєстрованого 10.07.2012 року, земельна ділянки, площею 0,1244 га, кадастровий номер 3222485901:01:025:0015, розташована в [ADDRESS] , належить на праві власності позивачу. У реєстрації за позивачем права власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] нотаріусом було відмовлено через те, що останнім було не надано правовстановлюючих документів на даний будинок, виданих на ім`я спадкодавця. 19.12.2006 року Києво-Святошинським районним судом Київської області по справі № 2-3178/2006 було визнано право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Київським апеляційним судом 20.05.2021 року по справі № 2-3178/2006 рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.12.2006 було скасовано та у позові відмовлено. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.07.2021 року заяву [PERSON] було задоволено та здійснено поворот виконання рішення у справі № 2-3178/2006. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 цього Кодексу). Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини бо відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Так, згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 1296 цього ж Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з ч. 1 ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як роз`яснено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року N 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування", якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. При цьому, судом встановлено, що відсутні підстави та умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину на спірне майно, що свідчить про порушення прав позивачів, у зв`язку з чим таке право підлягає захисту у судовому порядку. Враховуючи вищевикладене, необхідність захисту прав позивача на спадкове майно, відсутність заперечень щодо задоволення позовних вимог у [PERSON] , як співвласниці спірного майна, та те, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, котрий має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, а також враховуючи, що позивач [PERSON] є онуком [PERSON] та є єдиним спадкоємцем за заповітом відповідно до ст. 1235 ЦК України, та який вчасно звернувся до нотаріуса із заявою на прийняття спадщини, тому в силу статей 1268, 1269, 1270, 1296 ЦК України майно, яке входить до складу спадщини, належить йому з часу відкриття спадщини, проте у зв`язку із з тим, що державна реєстрація права власності [PERSON] за його життя відповідно до чинного законодавства так і не здійснена, позбавлений права на оформлення належним чином права власності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину будинковолодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (і яка позначена в Інвентаризаційній справі та відповідних технічних паспортах як квартира [ADDRESS] ), в порядку спадкування за заповітом після смерті свого діда [PERSON] , який помер [INFO] .

Outcome: approved