Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-19 00:00:00

01.09.2022 року [PERSON] звернувся до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про припинення стягнення аліментів. В обґрунтування позову посилається на те, що вони з відповідачкою мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Згідно виконавчого листа, виданого Магдалинівським районним судом 31.07.2017 року з нього стягуються аліменти на користь відповідачки у розмірі ј частини заробітку (доходу) але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на утримання сина, [PERSON] , [INFO] щомісячно, починаючи з 17 січня 2017 року і до повноліття дитини. Син проживає разом з ним, що підтверджується довідкою виконкому Могилівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 26.08.2022 року №933, у зв`язку з чим позивач забезпечує його самостійно і не повинен сплачувати при цьому аліменти на користь відповідачки. Враховуючи викладене, позивач просить звільнити його від сплати аліментів на утримання сина, [PERSON] , [INFO] , що стягуються з нього на підставі рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 07.07.2017 року. Ухвалою Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 05.09.2022 року позовна заява залишена без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 27.09.2022 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 25.10.2022 року підготовче провадження закрито, призначено судове засідання для розгляду справи по суті. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідачка у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні, посилаючись на те, що дитина до цього часу позивач не турбувався про сина, аліменти не сплачував, має заборгованість по сплаті аліментів. Вважає, що дитина знаходиться під тиском та батьку не потрібна, а позов подано з метою уникнення сплати аліментів. При цьому підтвердила, що на даний час дитина мешкає у батька, знаходиться на його утриманні, вона матеріальної допомоги сину не надавала, оскільки не мала з ним зв`язку. В судовому засіданні неповнолітній [PERSON] , в присутності представника органу опіки та піклування [PERSON] , суду пояснив, що постійно мешкає разом з батьком 3 місяці, з початку вересня 2022 року, забезпечує та піклується про нього батько. Вказав, що остаточно визначився, що у подальшому хоче проживати з батьком. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ч. 1\~ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно\~ст.12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , відповідачка [PERSON] 29.11.2022 року зареєструвала шлюб з [PERSON] , після реєстрації шлюбу змінила дошлюбне прізвище [PERSON] на [PERSON] . Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с.4). Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 07 липня 2017 року у справі №179/60/17, яке набрало законної сили 18.07.2017 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у розмірі ј частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на утримання сина [PERSON] , [INFO] , щомісячно, починаючи з 17 січня 2017 року і до повноліття дитини. На виконання вказаного рішення суду 31 липня 2017 року Магдалинівським районним судом Дніпропетровської області видано виконавчий лист №179/60/17 (а.с.7). Відповідно до довідки від 26.08.2022 року №933, виданої виконкомом Могилівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, [PERSON] проживає в [ADDRESS] . Разом з ним проживає без реєстрації його син, [PERSON] , 2008 року народження (а.с.6). Відповідно до довідки від 13.04.2022 року №1223-5001011130 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований як внутрішньо переміщена особа та має зареєстроване місце проживання за адресою [ADDRESS] (а.с.40). Відповідно до довідки-розрахунку державного виконавця Магдалинівського районного відділу державної виконавчої служби, позивач [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів, яка станом на 01.11.2022 року складає 113738 грн. 48 коп. (а.с.41). Статтею 51 Конституції України гарантовано, а ст.180 СК передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зі змісту ст.181 СК вбачається, що право на пред`явлення позову про стягнення аліментів на утримання дитини належить тому з батьків, з ким проживає дитина. При цьому відповідно до ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. За ч. 3 ст.181, ст.183 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом наведених правових норм аліменти присуджуються з метою утримання дитини на користь того з батьків, з ким проживає дитина, і який здійснює утримання цієї дитини. Аналіз частини другої статті 181 СК України свідчить про те, що право на отримання аліментів на дитину має той з батьків, з ким проживає дитина, а відповідний обов`язок сплачувати аліменти на дитину той з батьків, хто проживає окремо від неї. Таке тлумачення цієї норми міститься також в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Відповідно до ч. 3 ст.160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до положень ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Згідно із ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави звільнення від сплати. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України має на меті скасування їх присудження. Правовий аналіз зазначених положень закону свідчить про те, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину або діти проживають із батьком. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. З наведеного слідує, що факт проживання дитини з батьком, з якого стягуються аліменти на користь матері на її утримання, є істотною обставиною для звільнення позивача від сплати аліментів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст.ст. 77, 79, 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Ухвалюючи рішення від 07 липня 2017 року по справі №179/60/17 про стягнення з позивача аліментів на утримання неповнолітнього сина, суд виходив з того, що [PERSON] має право на отримання аліментів від [PERSON] , оскільки на той час син проживав разом з нею, а батько не надавав належної матеріальної допомоги дитині. Разом з тим, судом встановлено, що на теперішній час неповнолітній [PERSON] , [INFO] проживає з батьком [PERSON] та перебуває на його утриманні і вихованні, що не заперечується відповідачкою. Доводи відповідачки стосовно того, що з боку позивача на дитину здійснюється тиск, позивач не має власного житла, мешкає в будинку, який належить його співмешканці, а тому не може забезпечити дитину усім необхідним, суд відхиляє, оскільки допитаний у судовому засіданні у присутності представника органу опіки та піклування [PERSON] неповнолітній [PERSON] особисто підтвердив, що постійно мешкає разом з батьком з початку вересня 2022 року, утримує та піклується про нього батько, він особисто визначився з подальшим місцем проживання та бажає проживати разом з батьком. Виходячи з того, що неповнолітній син проживає разом з батьком й перебуває на його утриманні, сплата позивачем аліментів на користь відповідачки на утримання дитини в силу вимог статті 181 СК України та статті 273 ЦПК України підлягає припиненню.\~Аналогічна позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 23.12.2019 року у справі №648/2062/18. Крім того, судом враховується рішення Верховного Суду по справі №711/8561/16. Припинення аліментів здійснюється за загальними принципами стягнення аліментів, враховуючи, що аліменти є поточними місячними платежами для поточного забезпечення потреб дитини, а також з метою необґрунтованого перерахування відповідачу аліментів за той період, коли дитина з нею не проживала і знаходилась у платника аліментів,\~то припинення стягнення аліментів має бути з дати подання позову до суду, тобто з 01 вересня 2022 року. При цьому припинення стягнення аліментів не скасовує обов`язок позивача щодо сплати заборгованості по аліментам, яка утворилася раніше. Враховуючи вище викладене, позовні вимоги позивача щодо припинення стягнення аліментів, є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Outcome: approved