Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до АТ «Хмельницькобленерго» про стягнення інфляційних втрат, 3% річних та стягнення моральної шкоди. З врахуванням зменшення позовних вимог просить стягнути з відповідача 129\~537,90 грн. інфляційних втрат, 3% річних за період з 01.08.2014 року по 01.07.2020 року та стягнути 3\~500\~000 грн. завданої моральної шкоди. Мотивує тим, що постановою Хмельницького апеляційного суду від 26 червня 2018 року, по праві №686/23793/17 стягнуто з ПАТ «Хмельницькобленерго» на його користь за період з серпня 2014 року по серпень 2017 року грошові кошти в сумі 1\~896\~139 грн. на момент подання позову, 10.07.2020 року заборгованість не сплачена, в зв`язку з чим нараховує на суму заборгованості інфляційні втрати та 3% річних. Також вказує, що внаслідок не сплати заборгованості, йому завдано моральну шкоду, яку оцінює в розмірі 3\~500\~000 грн. та просить стягнути її з відповідпача. В подальшому позивачем подана заява про зменшення розміру позовних вимог. Вказує, що Постановою Верховного суду від 17 листопада 2021 року по справі №686/23793/17 встановлено розмір заборгованості за період з серпня 2014 року по серпень 2017 року в сумі 110\~630,85 грн. Відповідно, виходячи з встановленої суми позивач нараховує інфляційні втрати та 3% річних та просить стягнути грошові кошти в сумі 129\~537,90 грн. та моральну шкоду. Позивач подав заяву в якій просить розгляд справи проводити без його участі та просить позов, з врахуванням зменшення позовних вимог задовольнити. Відповідач в відзиві на позов проти позову заперечує, вказує, на безпідставність позовних вимог. Суд дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необгрунтованість позову та про те, що в його задоволенні слід відмовити. Як встановлено судом, рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 2 квітня 2018 року по справі №686/23793/17 відмовлено в позові [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Хмельницькобленерго» про стягнення грошових коштів. Постановою апеляційного суду Хмельницької області від 26 червня 2018 року скасоване рішення Хмельницького міськрайонного суду та прийнято нове рішення, яким позов задоволено частково. Стягнуто з публічного акціонерного товариства «Хмельницькобленерго» на користь [PERSON] за період з серпня 2014 року по серпень 2017 року грошові кошти в сумі 1\~896\~139 грн.. Вказавши, що на 8 липня 2022 року присуджена до сплати сума заборгованості не сплачена, [PERSON] звернувся до суду про стягнення з відповідача 129\~537,90 грн. інфляційних втрат, 3% річних за період з 01.08.2014 року по 01.07.2020 року та стягнення 3\~500\~000 грн. завданої моральної шкоди. 4 вересня 2018 року ухвалою Верховного суду відкрито касаційне провадження у справі за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Хмельницькобленерго» про стягнення грошових коштів. Постановою Верховного суду від 17 листопада 2021 року постанову Хмельницького апеляційного суду від 10 грудня 2020 року змінено та зменшено розмір недоотриманого доходу у вигляді орендної плати, який підлягає стягненню з публічного акціонерного товариства «Хмельницькобленерго» до 110\~630,85 грн.. [PERSON] звернувся до суду з заявою про зменшення розміру позовних вимог та просить стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних нараховані на суму заборгованості визначену Верховним судом. Правовою підставою для\~стягнення коштів Позивачем зазначено ст.625 ЦК України, стягнення 3%\~річних та інфляційних нарахувань за прострочення виконання рішення суду. З позовних вимог\~Позивача вбачається,\~що предметом позову є стягнення інфляційних втрат та 3% річних (як\~відповідальність за прострочення грошового зобов`язання), нарахованих на кошти, які призначено\~до стягнення Апеляційним судом Хмельницької області 26 червня 2018 року по справі №686/23793/17\~за позовом [PERSON] до АТ «Хмельницькобленерго» про стягнення грошових коштів та розмір яких змінено Постановою Верховного суду від 17 листопада 2021 року. Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відтак, законодавець визначає обов`язок сплатити відповідні нарахування за наявності наступних підстав: наявність простроченого зобов`язання та вимога кредитора. Відповідно до ст. 509 ЦК України визначено поняття зобов`язання - правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Цією ж статтею повідомляється, що підстави виникнення зобов`язань встановлюються у статті 11 цього ж Кодексу. Серед численних підстав виникнення зобов`язань (як цивільних прав та обов`язків осіб), статтею 11 ЦК України передбачено можливість виникнення зобов`язання з рішення суду. Відповідно до ст. 526 ЦК України, в якій визначено загальні умови виконання зобов`язань. Так, за загальним правилом, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відбулося прострочення виконання зобов`язання, визначеного Постановою Верховного суду від 17 листопада 2021 року, а отже відсутнє прострочення виконання зобов`язання та право позивача по справі (як кредитора) стягувати кошти на підставі статті 625 ЦК України з відповідача (як з боржника). Окрім того, враховується, що Постанова Верховного суду по справі №686/23793/17 була проголошена Верховним судом 17 листопада 2021 року і (відповідно до положень статті 384 ЦПК України) набирає законної сили з дня її прийняття. Відтак, зобов`язання встановлюється рішенням суду саме з дня прийняття постанови касаційною інстанцією, що у випадку викладених у позовних вимогах настала б з 17 листопада 2021 року. Проте, позивач безпідставно та не обґрунтовано здійснив розрахунок з 1 серпня 2014 року. Відтак, розрахунок інфляційних втрат та 3% річних не відповідає порядку їх обрахунку та є неналежним. В цій частині в позові слід відмовити. Не підлягає до задоволення і вимог по стягнення з відповідача моральної шкоди, яка є похідною від вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних.

Outcome: dismissed