Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-13 00:00:00

13 грудня 2021 року [PERSON] (далі позивач, [PERSON] ) звернулася в суд з позовом до [PERSON] (далі відповідач-1, [PERSON] ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів Луцька кооперативна житлово-експлуатаційна контора №8 житлово-будівельних кооперативів (далі третя особа, ЛК ЖЕК №8 ЖБК), про відшкодування шкоди завданої залиттям квартири. Ухвалою суду від 11 жовтня 2022 року, за клопотанням позивача, залучено до участі в справі як співвідповідача [PERSON] (далі відповідач-2, [PERSON] ). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником квартири за адресою [ADDRESS] . 13 грудня 2018 року сталося залиття належної їй квартири. Причиною залиття був неправильний монтаж батарей у квартирі [ADDRESS] в цьому ж будинку. Позивач вважає власником цієї квартири відповідача-1. Посилаючись на вищевикладене, а також приписи глави 82 ЦК України, позивач просить суд стягнути з відповідача-1 на свою користь 35\~429,00 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, а також 10\~000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Будь-яких позовних вимог до відповідача-2 позивачем не заявлялося. Відповідач-1 у письмовому відзиві позов заперечив з тих підстав, що він не є власником квартири, а також не зареєстрований в ній. Відповідач-2 відзиву на позов не подала. Представник позивача та позивач у судове засідання повторно не прибули, про причини неявки суд не повідомили, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. Клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи суд відхиляє, оскільки він не повідомив про причини неможливості явки в судове засідання. Відповідач-1 у судове засідання не прибув, але його представник у письмовій заяві просить суд слухати справу за його відсутності, позовні вимоги заперечує та просить суд стягнути з позивача на користь відповідача-1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10\~000,00 грн. Відповідач-2 у судове засідання не прибула, про причини неявки суд не повідомила, хоча була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи. Третя особа пояснень на позов не подавала, у судове засідання свого представника не направила. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, з таких підстав. Судом встановлено, що позивач є власником квартири за адресою [ADDRESS] (а.с.11). 13 грудня 2018 року сталося залиття вищенаведеної квартири. Згідно акту працівників ЛК ЖЕК №8 ЖБК від 27 грудня 2018 року, причиною залиття є вихід з ладу вентеля, який встановлений перед радіаторами системи теплопостачання на кухні квартири [ADDRESS] , а саме вирвало шток цього вентеля (а.с.13). Згідно матеріалів інвентаризаційної справи на квартиру за адресою [ADDRESS] , власником цієї квартири є відповідач-2, яка набула її у власність на підставі договору дарування від 19 липня 1985 року. Будь-яких відомостей про подальше відчуження квартири, матеріали справи не містять. У державних реєстрах право власності на цю квартиру не реєструвалося (а.с.84). Відповідач-1 також не зареєстрований у спірній квартирі, а зареєстрований за адресою [ADDRESS] (а.с.35). Надаючи свою правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; (пункти 1 і 4 частини другої статті 175 ЦПК України). Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України). Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (частина перша статті 33 ЦПК України у редакції, чинній на час відкриття провадження у справі та її розгляду). Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача (частина перша, друга та третя статті 51 ЦПК України). Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). В розглядуваному випадку відповідач-1 не є власником квартири за адресою [ADDRESS] , а також не зареєстрований у ній, а тому він не може нести цивільну відповідальність за фактом затоплення позивача. Належним відповідачем у даному випадку є власник квартири відповідач-2, але до неї позивачем не заявлено жодних позовних вимог. Суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивач у встановленому порядку предмету позову не змінював, додаткові позовні вимоги до відповідача-2 не заявляв, а також не просив суд стягнути шкоду з відповідачів солідарно. Не пред`явлення жодних позовних вимог до одного з відповідачів, а також неналежність іншого відповідача, є безумовною та самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. У зв`язку з цим судом не здійснюється аналіз інших доказів, поданих позивачем на підтвердження своїх позовних вимог, оскільки встановлення всіх елементів складу цивільного правопорушення (делікту) має здійснювати судом під час розгляду позовних вимог до належного відповідача. З цих мотивів суд відмовляє у задоволенні позову. У зв`язку із відмовою у задоволенні позову, всі судові витрати позивача залишаються за нею. Також з позивача на користь відповідача-1 слід стягнути судові витрати пов`язані із наданням професійної правничої допомоги у розмірі 10\~000,00 грн. Розмір цих витрат відповідає попередньому (орієнтовному) розрахунку, який був поданий разом з першою заявою відповідача по суті позову (відзиві від 13 квітня 2022 року), а також підтверджується договором про надання правової допомоги від 28 березня 2022 року, актом з детальним розрахунком наданих послуг від 13 квітня 2022 року, квитанцією до прибуткового касового ордеру. Клопотань про зменшення цих витрат в порядку, передбаченому ч.5 ст.137 ЦПК України, позивач суду не подавала (а.с.67-71).

Outcome: dismissed