Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вказала, що з 02 березня 2013 року вони з відповідачем перебувають у шлюбі, який зареєстровано Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №94. Вони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Спільне проживання та ведення спільного господарства припинили з травня 2018 року, тому позивач бажає розірвати шлюб. В судове засідання позивач не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримала позовні вимоги та стягнення судових витрат з відповідача. Відповідач в судове засідання не з`явився надав заяву про розгляд справи без його участі, визнання позовних вимог у повному обсязі. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані в силу ст.\~81\~ЦПК України докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню, так як відносини у родині вже не підлягають збереженню. Відповідно до вимог ст.\~112\~Сімейного кодексу\~України і роз`яснень п. 10 Постанови Пленуму\~ВСУ від\~21.12.2007\~року №\~11 проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 02 березня 2013 року вони з відповідачем перебувають у шлюбі, який зареєстровано Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №94. Вони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч. 1 ст. ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються, сторони спільно не проживають та не ведуть спільне господарство, шлюб між сторонами фактично розпався, а сім`я носить формальний характер. Оскільки, відповідач визнав позов в повному обсязі та визнання позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Щодо вимоги позивача залишити їй прізвище « [PERSON] » після розірвання шлюбу, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє\~прізвище\~у\~зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки, після розірвання шлюбу у позивача є право на вільний вибір прізвища, та вказане право ніким не оспорюється та не обмежується, то відсутні підстави для задоволення позову в цій частині. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК\~України суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір, пропорційно до задоволених вимог. Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки, відповідачем визнано позов до початку розгляду справи по суті, то суд вважає, що позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 496,20 грн., іншу частину судового збору у розмірі 496,20 грн., сплаченого позивачем, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial