Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до відділу культури, молоді та спорту Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області про виплату вихідної допомоги при звільнені, у якому просить зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на користь [PERSON] всіх належних їй сум у зв`язку з її звільненням, загалом 51028,21 грн., з них: вихідну допомогу при звільненні у сумі 20557,30 грн.; заробітну плату за вісім днів лютого місяці 2021 року у сумі 5013,95 грн.; компенсацію за 32 дні невикористаної відпустки у сумі 25456,96 грн. Позовні вимоги мотивує наступним. До 08 лютого 2021 року, згідно записам в трудовій книзі, відділом культури, молоді та спорту Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області, [PERSON] працювала на посаді викладача в дитячій школі мистецтв смт. Середнє Відділу культури, молоді та спорту Ужгородської РДА. Сорок четвертою (позачерговою) сесією сьомого скликання Ужгородської районної ради Закарпатської області, яка відбулася 02 грудня 2020 року, прийнято рішення № 759 «Про ліквідацію Середнянської дитячої школи мистецтв». На виконання даного рішення, 08 грудня 2020 року, [PERSON] , було письмово повідомлено про поступове вивільнення з посади викладача школи мистецтв смт. Середнє відділу культури, молоді та спорту Ужгородської РДА. Наказом № 33 від 08 лютого 2021 року «Про припинення трудового договору», підписаним Головою ліквідаційної комісії Середнянської ДШМ, 08 лютого 2021 року було звільнено з посади викладача мистецької школи на підставі п.1 ст.40 Кодексу законів про працю України. Станом на день звільнення позивачу [PERSON] не було виплачено заробітну плату за січень місяць 2021 року, 8 днів лютого місяця 2021 року, вихідну допомогу у розмірі не менше середнього місячного заробітку та грошову компенсацію за всі не використані дні щорічної відпустки. 20 травня 2021 року було виплачено заробітну плату за січень місяць 2021 року. Згідно листа відділу культури, молоді та спорту Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області від 29.08.2022 №82/01-18 станом на день звернення позивача із даною позовною заявою, не нараховано та не виплаченими [PERSON] залишаються розрахунки за вісім днів лютого 2021 року, вихідна допомога при звільненні та компенсація за невикористану щорічну відпустку Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.09.2022 провадження у зазначеній справі було відкрито в спрощеному позовному провадженні, розгляд справи призначено на 05.10.2022, 03.11.2022 розгляд справи не відбувся у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді, розгляд справи відкладався 22.11.2022. У судове засідання позивач не з`явилася, подала письмову заяву про розгляд справи без її участі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву та заяву про розгляд справи за його відсутності не подав. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи наявність всіх умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, щодо проведення заочного розгляду справи, суд вважає за можливе вирішити справу у відсутності учасників справи, на підставі наявних у суду матеріалів та винести заочне рішення по справі. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо за положеннями ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку. Згідно з відомостями трудової книжки [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , 01.09.2001 була прийнята на роботу на посаду викладача вокально-хорового відділу на підставі наказу №23 від 01.09.2001 до Середнянської дитячої школи мистецтв. 08.02.2021 звільнена у зв`язку з ліквідацією Середнянської ДШМ за п. 1 ст. 40 КЗпП України згідно з наказом №33 від 08.02.2021. Згідно з листом відділу культури, молоді та спорту Ужгородської районної військової адміністрації Закарпатської області від 29.08.2022 №82/01-18 18.05.2021 [PERSON] було виплачено заборгованість із заробітної плати за січень 2021 року у розмірі 20788,27 грн., оскільки сесією Ужгородської районної ради від 05.03.2021 №75 згідно "Програми забезпечення фінансовим ресурсом установ культури Ужгородського району, що ліквідуються, на 2021 рік" були виділені коши для виплати заробітної плати тільки за січень 2021 року. Також згідно з даним листом видатки функціонування дитячих шкіл мистецтв плануються та здійснюються з бюджетів територіальних громад. Позивач просить стягнути вихідну допомогу при звільненні у сумі 20557,30 грн.; заробітну плату за вісім днів лютого місяці 2021 року у сумі 5013,95 грн.; компенсацію за 32 дні невикористаної відпустки у сумі 25456,96 грн. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Використання примусової праці забороняється. Не вважається примусовою працею військова або альтернативна (невійськова) служба, а також робота чи служба, яка виконується особою за вироком чи іншим рішенням суду або відповідно до законів про воєнний і про надзвичайний стан. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Використання праці жінок і неповнолітніх на небезпечних для їхнього здоров`я роботах забороняється. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначена структура заробітної плати, за якою основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Частиною 1 ст. 47 КЗпП України передбачено, що роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 2 ст.89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підставі ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 5, 6 ст.81ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим особливість трудових правовідносин характеризується, тим, що саме у роботодавця залишаються всі дані щодо праці найманого працівника, а тому саме роботодавець зобов`язаний надати такі відомості суду у разі виникнення трудового спору, та довести свої заперечення проти вимог працівника. Зазначене будь-яким чином не суперечить нормам цивільного процесуального законодавства. Публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва, під таким терміном розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому. При цьому обов`язок щодо відновлення порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права. Такий підхід про перехід до правонаступника обов`язку відновити порушене право відповідає принципу верховенства права, оскільки метою правосуддя є ефективне поновлення порушених прав, свобод і законних інтересів. За даним позовом відповідачем є відділ культури, молоді та спорту Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області як правонаступник ліквідованого державного органу. Практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права в Україні, зокрема в рішенні "Зубко та інші проти України" від 26 квітня 2006 року, визнавалося таким, що підпадає під захист ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод: рухоме і нерухоме майно, матеріальні і нематеріальні права, зокрема акції, патенти, відшкодування згідно з рішенням суду, право на пенсію, право землевласника на орендну плату, економічні права, пов`язані з веденням підприємницької діяльності, право займатись професійною діяльністю, правомірні очікування щодо певного стану речей у майбутньому, право вимоги. Враховуючи, що сплата заробітної платні і її розмір обов`язково зазначається в трудовому договорі чи контракті, її можливо вважати активом, а порушення роботодавцем умов виплати заробітної платні порушенням права власності відповідно до ст.1 Першого протоколу. При цьому, позов працівника до суду про стягнення заробітної плати також вважається активом і прирівнюється до „майна у значенні, закладеному в ст. 1 Першого протоколу". З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач порушив право на отримання позивачем законної винагороди за виконану роботу у вигляді заробітної плати, що в сенсі ст. 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод є також порушенням права на мирне володіння майном. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про правомірність вимог позивача та, перевіривши нарахування, незаперечення таких відповідачем, вказаних у його листі, вважає такими, що підлягають до задоволення. Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом ч. 6 вказаної статті, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, враховуючи, що позивачка є звільненою від сплати судового збору при зверненні до суду із позовними вимогами про стягнення заробітної плати, а позов судом задоволений в повному обсязі з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави.

Outcome: approved