Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-06 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до Запорізького районного суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Заінтересованою особою в заяві зазначено: Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області. В обгрунтування заяви посилається на те, що паспорт громадянина України виданий на ім`я « [PERSON] », на російській мові « [PERSON] ». У травні 2022 року [PERSON] звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України для оформлення пенсії за віком. Але їй було відмовлено, оскільки за наданими документами не було зараховано періоди роботи, зазначені в трудовій книжці, т.я. в трудовій книжці по-батькові російською мовою зазначено « [PERSON] », а в паспорті « [PERSON] ». Іншим шляхом, крім звернення до суду, усунути ці розбіжності неможливо. В судове засідання заявниця не з`явилася, надала заяву, в якій заявлені вимоги підтримала. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без їх участі, проти задоволення вимог заявника не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані докази, суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява про встановлення факту, що має юридичне значення, підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про народження Серія [NUMBER] , виданого повторно 23.06.1978 Приморською с/р Василівського району Запорізької області, Свідоцтва про восьмирічну освіту, Свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER] , виданого Василівським райвідділом ЗАГСу Запорізької області 11.02.1987, Свідоцтва про укладення шлюбу Серія [NUMBER] , виданого 24.04.1991 Вільнянським райвідділом ЗАГСу Запорізької області, паспорта громадянина України Серія [NUMBER] , виданим 22.03.2002 Василівським РВ УМВС України в Запорізькій області, трудової книжки Серія [NUMBER] від 30.03.1990 по-батькові заявниці на російській мові вказано як « [PERSON] ». Згідно паспорта громадянина України Серія [NUMBER] , виданим 22.03.2002 Василівським РВ УМВС України в Запорізькій області, картки платника податків, виданої 05.05.2022 Вознесенівською ДПІ ГУ ДПС у Запорізькій області, довідки від 14.04.2022 № 2311-7000644571 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи по-батькові заявниці українською мовою вказано як « [PERSON] ». Однак з трудової книжки Серії [NUMBER] , вбачається, що по-батькові заявниці вказано російською мовою як « [PERSON] ». Відповідно до листа ВСУ 01.01.2012 р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Виходячи з зазначеного, суд вважає, що заява [PERSON] підлягає задоволенню, оскільки заявник позбавлений можливості у позасудовому порядку встановити факт належності правовстановлюючого документа.

Outcome: approved