Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-19 00:00:00

Позивач [PERSON] 25.01.2022 року звернувся до суду з позовною заявою до Селидівської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. В обґрунтування позовної заяви зазначив, що [INFO] померла його мати [PERSON] . Після смерті матері залишилась спадщина у вигляді частки квартири [ADDRESS] . 17.01.2022 року позивач звернувся до Другої селидівської державної контори, однак йому було відмовлено у зв`язку із пропуском строку на прийняття спадщини. Зазначив, що він не знав що його мати склала заповіт та вважав, що якщо є єдиним спадкоємцем та головним квартиронаймачем, то автоматично набуває права на частку після смерті матері. Коли знайшовся заповіт він звернувся з консультацією до нотаріуса, де йому було роз`яснено, що йому необхідно звернутись із заявою про прийняття спадщини за заповітом. Просить суд визначити додатковий строк тривалістю три місяці для подання до державного нотаріуса Другої селидівської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини за заповітом, яка відкрилася після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 28.01.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд за правилами позовного (загального) провадження. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 23.08.2022 року закрито підготовче судове провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. Представник відповідача Селидівської міської ради в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просить справу розглянути на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як встановлено судом, відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 24.06.1967 року Кураховським відділом РАЦС м. Селидове, [PERSON] , народився [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Згідно до свідоцтва про права власності на житло № [NUMBER] від 13.01.1995 року квартира, яка находиться за адресою [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] та членам його сім`ї, дружині [PERSON] , сину [PERSON] , невістці [PERSON] , онуку [PERSON] . Згідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.06.2011 року, посвідченого державним нотаріусом Новогродівської державної нотаріальної контори, виконуючої обов`язки державного нотаріуса Другої селидівської державної контори Коліушко Л. Г. та зареєстрованого в реєстрі за № 1405, [PERSON] успадкувала 1/5 частки квартири за адресою [ADDRESS] після смерті [PERSON] . Згідно до заповіту посвідченого 29.06.2011 року секретарем виконкому Курахівської селищної ради м. Селидове Донецької області Переведенцевою Л. І. та зареєстрованого в реєстрі за № 101, за відомостями якого [PERSON] на випадок її смерті квартиру [ADDRESS] та гараж біля цього будинку заповідає [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 03.09.2015 року, виданого виконкомом Курахівської селищної ради м. Селидове Донецької області, [PERSON] померла [INFO] , про що складено відповідний актовий запис № 69. Згідно до відомостей паспорту [PERSON] серії [NUMBER] виданого 05.08.1998 року Гірницьким МВМ Селидівського МВУМВС України у Донецькій області вбачаються відомості щодо реєстрації з 05.08.1998 року за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до постанови державного нотаріуса Другої селидівської державної нотаріальної контори Давидової С. М. від 17.01.2022 року [PERSON] відмовлено у видачі на його ім`я свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON] в зв`язку з тим, що спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини. Згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру № 68116090 від 17.01.2022 року спадкова справа після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , не заводилась. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 2 ст.\~1220\~ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи. У відповідності до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1 ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Частиною 1 ст. 1268 ЦК передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ст.\~1270\~ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. Відповідно до ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно зі ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). У відповідності ст.\~1269\~ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Слід зауважити, в п. 3 постанови № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» пленум Верховного Суду України зазначив, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами статті 29, частини другої статті 1221 ЦК. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Відповідно до вимог ч. 6 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Особі може бути визначений додатковий строк для прийняття спадщини за рішенням суду лише за умови поважності причини його пропуску. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Водночас, закон не містить застережень, які саме причини є поважними. Відтак визнання поважною причини пропуску строку для прийняття спадщини залежить від обставин конкретної справи і має бути доведено відповідними доказами. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року, справа № 6-1320цс17, а також у постанові від 26 вересня 2012 р. у справі № 6-85цс12. Надаючи оцінку виниклим правовідносинам, суд враховує правові висновки викладені у постановах Верховного Суду. Так, поважними причинами для визначення додаткового строку подання заяви до нотаріальної контори є необізнаність спадкоємця про наявність заповіту (постанова ВСУ від 06.09.2017 у справі № 6-496цс17, ВС від 10.01.2019 у справі № 263/1221/17; від 17.03.2021 у справі № 308/4272/19; від 22.02.2021 у справі № 644/7785/19, у справі №130/2517/18 від 21.09.2020. Крім того, у постанові від 21.09.2020 року у справі № 130/2517/18 Верховний Суд зазначив наступний висновок. Відповідно до ст. 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Згідно з пунктом 1.2 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок № 296/5), при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. Для того, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття (пункт 3.2 глави 10 розділу II Порядку № 296/5). Пунктом 3.16 глави 10 розділу II Порядку № 296/5 передбачено, що суд може визначити спадкоємцю, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Отже, на нотаріуса покладено обов`язок щодо повідомлення спадкодавця про необхідність подачі заяви про прийняття спадщини за заповітом чи про відмову від її прийняття, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини. Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Таким чином, суди мають враховувати, що якщо встановивши наявність заповіту, державний нотаріус або уповноважена особа не вчинила жодних дій для повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини, не зробила виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у газеті це є також поважною причиною для надання додаткового строку для прийняття спадщини. У даній справі не надано жодних доказів проте, що нотаріус або уповноважена особа взагалі вчиняли будь-які дії щодо виклику спадкоємців чи їх повідомлення. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини судам також потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права (висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, № 761/42165/17-ц,28.10.19, від 12 вересня 2018 року у справі № 484/3221/17, від 10 січня 2019 року у справі № 263/1221/17, від 25 березня 2020 року у справі № 642/2539/18-ц). Крім того, суд враховує ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» згідно з якою практика ЄСПЛ застосовується українськими судами як джерело права. Так, право на захист власності викладено у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Конвенція в ст. 1 Першого протоколу, практично в єдиному приписі, що стосується майна, об`єднує всі права фізичної або юридичної особи, які містять у собі майнову цінність. На відміну від традиційного розуміння інституту права власності, ЄСПЛ тлумачить поняття «майно» (possessions) набагато ширше й у контексті ст. 1 Першого протоколу під «майном» розуміє не тільки «наявне майно» (existing possessions). Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика ЄСПЛ розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. В свою чергу враховуючи те, що державним нотаріусом, встановивши наявність заповіту, не було вчинено жодних дій для повідомлення спадкоємця, [PERSON] , а також необізнаність спадкоємця про наявність заповіту, складеного спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] , таким чином суд приходить до переконання, що [PERSON] було пропущено строк звернення із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] з поважних причин. Зазначені обставини свідчать про поважність причин пропуску [PERSON] строку для прийняття спадщини, а тому, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги та визначити [PERSON] додатковий строк у три місяці з дня набрання чинності судовим рішенням для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, що відкрилась після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . На підставі викладеного,

Outcome: approved