Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 31.01.2019р. о 18-30 сталася ДТП за участю водія автомобіля Honda Civic н/з [NUMBER] , який належить [PERSON] та автомобіля Mazda 6 [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Постановою Придніпровського райсуду м. Черкаси від 08.02.2019р. [PERSON] визнано винною у вчиненні ДТП. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Про настання страхового випадку було повідомлено ПрТА «СК «Провідна». Вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Mazda 6 [NUMBER] складає 223902грн. 02коп., що підтверджується звітом про оцінку транспортного засобу №14 від 28.02.2019р. 06.05.2019р. позивач вказує, що ним отримано суму страхового відшкодування від ПрАТ «СК «Провідна» у розмірі 98000грн., враховуючи розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, яка відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 18.05.2018р. №АК/8462238, складає 100000грн. на одного потерпілого, за виключенням передбаченої договором франшизи у розмірі 2000грн. Позивач вказує, що йому не в повному обсязі відшкодована матеріальна шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, а тому відповідач, як винуватець ДТП, повинна відшкодувати йому таку шкоду у розмірі 125902грн. 02коп., як різницю між отриманим страховим відшкодуванням та реальними витратами. Крім того, просить стягнути з відповідача на свою користь судовий збір за подачу цього позову у розмірі 1259грн. 00коп. Ухвалою суду від 24.03.2022р. прийнято і відкрито провадження по справі, яку призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 20.06.2022р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Відповідачем через представника подано відзив на позов, за яким просить відмовити у його задоволенні. Зазначено, що позивач не є особою, якій завдано шкоду, оскільки транспортний засіб йому не належить; дорученням від 10.01.2019р., видане позивачу, не уповноважує останнього на представництво інтересів власника транспортного засобу; за звітом №14 від 28.02.2019р. при обчисленні ринкової вартості досліджуваного автомобіля ціну ідентичного КТЗ, який був у користуванні, з урахуванням строку його експлуатації, прийняв ціну ідентичного КТЗ - 416957,88грн., без будь-якого обгрунтування; при обчисленні ринкової вартості досліджуваного автомобіля застосовано коефіцієнт ринку регіону значенням 1 без будь-якого обгрунтування; звіт не відповідає Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів; звіт містить розбіжності. Позивачем через представника подано відповідь на відзив, за яким просить задовольнити позовні вимоги. Зазначено, що позивач є уповноваженою особою відповідно до довіреності і має право отримувати компенсацію при настанні страхового випадку, враховуючи, що він отримав страхове відшкодування; звіт №14 виконаний ПП «Експерт-Сервіс-Плюс» і відповідає нормам чинного законодавства. Крім того, зазначає, що відповідачем не оскаржено звіт оцінки і він здійснений на замовлення страховою компанією. Відповідачем через представника подані заперечення на відповідь на відзив, за якими просить відмовити у задоволенні позову. Зазначено, що відповідач не була ознайомлена з датою проведення огляду ТЗ, оскільки її ніхто не запрошував, звіт їй також не було вручено, чим допущені порушення правил Методики; вважає звіт №14 необгрунтованим та таким, що суперечить реальним обставинам справи. В судове засідання сторони не з`явились, будучи належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи. Про поважність причин неявки не повідомлено. В судовому засіданні представник позивача просила повністю задовольнити позовні вимоги, враховуючи доводи, які наведені у позовній заяві. Зазначила, що мирним шляхом врегулювати спір сторони не змогли. В судовому засіданні представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на доводи, які викладені у відзиві на позов. Зазначив, що звіт №14 є неналежним доказом, оскільки не підтверджує вини відповідача та розмір шкоди. Відповідач не була повідомлена про огляд ТЗ, що ставить під сумнів факт проведення огляду ТЗ. Крім того, до звіту №14 не долучено протокол огляду ТЗ; оцінка проведена у порушення вимог Методики; ТЗ, якщо і оглядався, то оглядався як розмитнений, а насправді ТЗ не є розмитненим, враховуючи різний підхід до визначення розміру шкоди щодо таких ТЗ; відсутня до звіту калькуляція та фотознімків. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення за таких підстав: встановлено, що 31.01.2019р. о 18-30 у м. Черкаси, по вул. Гуржіївській при виїзді на нерегульоване перехрестя з бульв. Шевченка, сталася ДТП за участю водія автомобіля Honda Civic н/з [NUMBER] , який належить [PERSON] (вона ж і керувала ТЗ) та автомобіля Mazda 6 [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Відповідно до довіреності від 10.02.2019р., посвідченою у нотаріальній конторі в Жешуві, [PERSON] уповноважений [PERSON], як власником ТЗ до користування та управління автомобілем Mazda 6 [NUMBER] на території Польщі та за кордоном (насамперед в Україні); діяти від його імені перед виконавчими органами, знімати та ставити на облік в митних органах, при настанні страхового випадку отримати компенсації від страхової компанії і діє на невизначений час. Постановою Придніпровського райсуду м. Черкаси від 08.02.2019р. (справа №711/1065/19) [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340грн. Вказане судове рішення набрало законної сили 19.02.2019р. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Про настання страхового випадку було повідомлено ПрТА «СК «Провідна». 06.05.2019р. позивачем [PERSON] , відповідно до платіжного доручення №0016849 отримано суму страхового відшкодування від ПрАТ «СК «Провідна» у розмірі 98000грн., враховуючи розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, яка відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 18.05.2018р. №АК/8462238, складає 100000грн. на одного потерпілого, за виключенням передбаченої договором франшизи у розмірі 2000грн. Також під час розгляду справи судом досліджено звіт №14 від 28.02.2019р. про оцінку транспортного засобу легкового автомобіля Mazda 6 [NUMBER] , який виконаний ПП «Експерт-Сервіс-Плюс», оцінювачем [PERSON] на підставі договору (заяви), укладеного із замовником [PERSON] від 21.02.2019р. Відповідно до цього звіту вартість матеріального збитку, завданого власнику вказаного автомобіля з урахуванням ПДВ на складові, що підлягають заміні в результаті його пошкодження при ДТП складає 223902грн. 02коп. Крім того, у звіті зазначено про те, що інформація, що представлена для дослідження, взята з протоколу огляду від 21.02.2019р. та калькуляції №14, які, як звертає увагу суд, позивачем не долучені до позовної заяви та цивільної справи. Також відсутні підтвердження того, що ПП та оцінювач [PERSON] мали право на проведення відповідного дослідження та складання вказаного звіту №14. Як визначено ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Цивільне процесуальне законодавство закріплює положення щодо того, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому жодні докази для суду не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК). Як визначено статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У ч. 2 ст. 16 ЦК України визначені способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. За нормами статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені та упущену вигоду. При цьому, такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою (постанова ВС від 22.01.2019р. справа №676/518/17). Відповідно до положень статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Частина друга статті 1166 ЦК встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, тобто особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини. Як роз`яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.ч.1, 2 ст. 1187 ЦК). Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому доказуванню під час вирішення спору про відшкодування шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. З`ясуванню підлягає підтвердження факту заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або шкоди немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі, чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та, з чого він, при цьому, виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Отже, для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а)наявність шкоди, б)протиправна поведінка заподіювача шкоди, в)причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г)вина. Як передбачено ст. 1194 ЦК, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно з положеннями статті 11 ЦК України, заподіяння внаслідок ДТП шкоди зумовлює виникнення правовідносин, у яких право потерпілого на отримання відшкодування завданої шкоди кореспондується з обов`язком винуватця відшкодувати таку шкоду, а за наявності у винуватця договору (полісу) ОСЦПВВНТЗ, яким застраховано його цивільно-правову відповідальність за завдання шкоди майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, такий обов`язок покладається також і на страховика у визначених законодавством межах його відповідальності, адже між винуватцем та його страховиком у такому випадку існують договірні відносини, в яких останній узяв на себе зобов`язання відшкодувати у визначених межах за винуватця завдану потерпілому шкоду з настанням обумовлених страхових випадків. Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. За результатами розгляду справи суд вважає безпідставними доводи відповідача про те, що позивач не є особою, якій завдано шкоду з підстав того, що він не є власником транспортного засобу, що суперечить нормам ст. 1187 ЦК України. В даному випадку позивач [PERSON] на правовій підставі на час ДТП був володільцем майна - транспортного засобу, що підтверджується довіреністю від 10.01.2019р. Відповідно, він є належним позивачем по справі і за нормами ст. 4 ЦПК України має право звернення до суду з цим позовом. Також належним відповідачем по справі є і [PERSON] , оскільки за вчинення нею порушень Правил дорожнього руху України та адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, вона визнана винною і притягнута до адміністративної відповідальності, про що свідчить постанова суду від 08.02.2019р. Дані докази по справі суд вважає належними та допустимими у розумінні ст.ст. 76-82 ЦПК України. Між тим, що стосується завданої позивачу матеріальної шкоди, яка ним визначена у розмірі 125902грн. 02 коп., то на думку суду, стороною позивача не надані належні, допустимі та переконливі докази в обгрунтування заявлених позовних вимог. Так, враховуючи дані листа ПрАТ «СК «Провідна» від 26.06.2019р., який наданий позивачем та досліджений судом, вартість матеріального збитку по справі №2300256882 страховою компанією визначена на підставі звіту №11 про оцінку ТЗ ПП «Експерт-Сервіс-Плюс» від 28.02.2019р. та склала 189122грн.52коп. (при цьому, відсутні дані про те, чи враховувався ПДВ). Враховуючи умови договору ОСЦПВНТЗ від 18.05.2018р. №АК/8462238 та дані звіту №11, страховою компанією було визначено розмір страхового відшкодування 98000грн., який сплачений [PERSON] . Позивач [PERSON] надав до суду звіт №14 від 28.02.2019р., який виконаний ПП «Експерт-Сервіс-Плюс», оцінювач [PERSON] 28.02.2019р., на замовлення не страхової компанії, а на замовлення [PERSON] . Крім того, за звітом №14 вартість матеріального збитку, завданого потерпілому внаслідок ДТП складає 223902грн. 02коп. з урахуванням ПДВ, тобто більша, ніж за даними звіту №11, складеного на замовлення ПрАТ «СК «Провідна». Крім того, до звіту №14, на який посилається позивач в обгрунтування заявлених позовних вимог, не долучені протокол огляду транспортного засобу від 21.02.2019р., калькуляція вартості ремонтних робіт, запчастин тощо, які є невід`ємною частиною проведеного дослідження, враховуючи норми розд. УІ, зокрема і п.4.4 щодо вимог до висновку (звіту, акту), які викладені у Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом МЮБУ, ФДМУ 24.11.2003р. №142/5/2092 (в редакції наказу МЮУ, ФДМУ від 24.07.2009р. №1335/5/1159, зареєстровані в МЮУ 24.11.2003р. за №1074/8395 (в редакції чинній на час виниклих правовідносин та на час проведення дослідження 28.02.2019р.)). Крім того, позивачем не доведено той факт, що ПП «Експерт-Сервіс-Плюс», зокрема і оцінювач [PERSON] мали право на проведення відповідних досліджень. Слід зазначити, що позивачем у позовній заяві не обгрунтовано різницю вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників транспортного засобу, при наявності звіту №11, про який вказує страхова компанія у листі від 26.06.2019р. та при наявності відомостей звіту №14, який наданий позивачем із позовом. Не було і під час судового розгляду справи представником позивача обгрунтовано розрахунок шкоди - 125902грн. 02коп., як різниці між 223902грн. 02коп. та 98000грн. 00коп. Також жодним чином позивачем не вказано і не доведено обставини про те, чи проведено ремонт пошкодженого транспортного засобу і, якщо так, то ким, оскільки за звітом №14 визначена вартість матеріальної шкоди з урахуванням ПДВ, при умові, що позивач просить стягнути різницю між вартістю, яка визначена саме цим звітом та розміром сплаченого страхового відшкодування. Суд вважає обгрунтованими заперечення відповідача проти позову в частині визначення розміру матеріальної шкоди, оскільки звіт №14 від 28.02.2019р., який наданий позивачем не є, як на думку суду, допустимим, достовірним та достатнім доказом, враховуючи норми ст.ст. 78-80 ЦПК України. Крім того, під час судового розгляду справи позивач, який діяв через представника адвоката, не скористався правом заявити клопотання про призначення та проведення відповідної експертизи, як і не надав до суду висновок експертизи, складений на замовлення учасника справи, враховуючи норми ст.ст. 102, 106 ЦПК України. Також ним не було зазначено про неможливість отримання ряду документів, зокрема, - у страхової компанії, оцінювача, які б мали значення для вирішення даного спору. Отже, у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити у повному обсязі, оскільки вони є необгрунтованими та не доведеними належними, допустимими та переконливими доказами. Крім того, суд звертає увагу, що при розгляді справи в суді саме на позивача покладено обов`язок довести наявність шкоди, її розмір, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Відповідно до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed