Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання шлюбу недійсним. Позовні вимоги мотивовано тим, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , [INFO] , з яким позивач спільно проживав останні 10 років. Позивач вказує на те, що батько хворів на патологічні захворювання судин головного мозку, пов`язані з постійним головним болем, порушенням координації, слуху, зору, погано орієнтувався у місці та часі, плутався в подіях, втратив схильність до впізнавання, усвідомлення, переробку інформації (особливо нової). При цьому, позивач посилається на висновок судово-психіатричного експертизи №513 від 14.11.2019 року щодо стану здоров`я [PERSON] . В 1994 році [PERSON] розлучився з [PERSON] , яка була ініціатором розірвання шлюбу. Члени подружжя поділили спільно нажите майно, а саме будинок та земельну ділянку по [ADDRESS] ), користувались будинком і ділянкою на підставі договору про порядок користування житловим будинком та земельною ділянкою від 04.09.2001 року №5-3705. Після розлучення разом як подружжя не проживали, спільного господарства не вели, перебували у неприязних стосунках. Також позивач у позові зазначає про те, що стосунки його батьків були напружені, у його відсутність, користуючись хворобливим станом батька, [PERSON] , використовувала батька в своїх цілях, забирала в нього кошти та продукти, обманювала. Разом з тим, при лагідному ставленні батько проявляв довіру, і не усвідомлюючи в повній мірі значення своїх дій, робив те, до чого його схиляли. 31.08.2017 року [PERSON] , використавши стан здоров`я батька, який не міг об`єктивно надати згоду на реєстрацію шлюбу, зареєструвала шлюб з [PERSON] на наступний день після того, як його виписали зі стаціонарного лікування після гострого інфаркту міокарда задньобокової стінки лівого шлуночка, коронаросклерозу. [PERSON] проходив лікування в Комунальному закладі «Вінницький регіональний клінічний лікувально-діагностичний центр серцево-судинної патології» з 21.08.2017р. по 29.08.2017р. Окрім того, з боку [PERSON] цей шлюб укладено без наміру створення сім`ї, а лише з тією метою, щоб після смерті [PERSON] набути пільгову пенсію, як учасника Великої Вітчизняної війни та з розрахунку заволодіти усіма виплатами, які держава виділила на поховання, які, зрештою, і отримала. [PERSON] скористалась станом [PERSON] , який не міг в повній мірі розуміти значення своїх дій та не міг укласти шлюб з вільної згоди, внаслідок чого такий шлюб визнається недійсним за рішенням суду. Про те, що батько уклав шлюб з [PERSON] позивач дізнався під час розгляду справи у Вінницькому міському суді Вінницької області про визнання недійсними договорів дарування, оскільки його право як спадкоємця було порушене. Порушеним своє право як спадкоємця позивач вважає також і оспорюваним шлюбом, оскільки позивач є спадкоємцем за заповітом. Поряд з цим, позивач у відповіді на заперечення зазначає, що після розірвання шлюбу батьки користувались будинком і земельною ділянкою на підставі договору про порядок користування житловим будинком та земельною ділянкою від 04.09.2001 року №5-3705, що підтверджує відповідач у своєму запереченні. [PERSON] та [PERSON] проживали та користувалися будинком по [ADDRESS] не як подружжя, а як співвласники майна. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02.09.2020 року у справі відкрито загальне позовне провадження. За клопотанням [PERSON] її залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. В подальшому, ухвалою суду від 21.09.2021 року провадження у справі закрите. Ухвала суду про закриття провадження в справі скасована судом апеляційної інстанції та справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Ухвалою суду від 22.09.2022 р., постановленою судом без видалення до нарадчої кімнати, відповідача у справі [PERSON] у зв`язку зі смертю, замінено на правонаступника її дочку [PERSON] , в зв`язку з чим її процесуальний статус у справі змінено з третьої особи на відповідача. Відповідачем у справі [PERSON] до суду подано заперечення на позовну заяву, а також додаткові заперечення, в яких відповідач зазначає, що батьки позивача в 1994 році розлучилися. Через два місяці після розлучення було примирення. Все своє життя батьки прожили разом. Відповідач також заперечує висновки посмертної судово-медичної експертизи №513 від 14.11.2019 р., вважає її сфальсифікованою. Стверджує про те, що [PERSON] ніколи не хворів на психічні захворювання, не стояв на обліку в психіатричній лікарні, наводить стосовно цього доводи відносно документації, що покладено в основу висновку, а також що за результатами тестування лікарем-психіатром Вінницької психіатричної лікарні ім. Ющенка станом на 07.06.2017 року [PERSON] був без психічних розладів. Окрім того, вказує на те, що друзі і сусіди свідчили, що він їздив на машині, користувався телефоном, ремонтував машини, купував продукти в магазині тощо. Також відповідач зазначає, що в 2013 році [PERSON] дуже сильно поламала ногу в тазостегновому суглобі і більше 3 років взагалі не вставала та не могла ходити, а в подальшому стала інвалідом 1-ї групи. [PERSON] здійснював догляд за нею, купував ортопедичний матрац, ковдри, оплачував лікування тощо. Також відповідач вказує на те, що [PERSON] завжди мріяв, щоб у його дружини, так як і у нього до самої смерті стояв штамп в паспорті про те, що 08.03.1957 року в Жупанівській сільраді Елізовського району Камчатської області зареєстровано шлюб з [PERSON] про одруження. Тому, виписавшись з лікарні після першого інфаркту разом з дружиною поїхав в РАЦС, сам власноруч написав заяву, працівники РАЦСу оформили всі необхідні документи. [PERSON] купив троянди, а наступного дня холодильник. Він був щасливий. Проживали [PERSON] та [PERSON] в одній кімнаті разом, так як їх син жив в другій половині будинку. Значну частину заперечень акцентовано на тому, що позивач проживав з батьками, але не тому, що здійснював догляд за батьком, а тому що його вигнали дружина та дочка, а також внаслідок пияцтва та поведінки позивача. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити позовну заяву, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на обставини, викладені в запереченнях на позов. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно із свідоцтвом про розірвання шлюбу серія [NUMBER] шлюб між чоловіком [PERSON] та дружиною [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №303 від 19.04.1994 року. Після реєстрації розірвання шлюбу колишнім дружині та чоловіку присвоєно прізвище [PERSON] . Згідно з договором про порядок користування житловим будинком від 04.09.2001 року [PERSON] , володіючи (однією другою) частиною жилого будинку з відповідною часткою господарських будівель, що знаходиться в [ADDRESS] , належного йому на підставі договору міни, посвідченого Першою вінницькою державною нотаріальною конторою 20.07.1978 року за реєстром №4-992, зареєстрованого у Вінницькому обласному об`єднаному бюро технічної інвентаризації 01.08.1978 року №7377 та [PERSON] , володіючи Ѕ (однією другою) частиною жилого будинку з відповідною часткою господарських будівель, що знаходиться в [ADDRESS] , належного їй на підставі свідоцтва про право власності, виданого Першою вінницькою державною нотаріальною конторою 24.05.1994 року за реєстром №2-1629, зареєстрованого у Вінницькому обласному об`єднаному бюро технічної інвентаризації 03.06.1994 року №7377, встановили наступний порядок користування вказаним жилим будинком, зокрема: в користування [PERSON] переходить частина будинку, яка складається з кімнат 1-4, житловою площею 10,3 кв.м, 1-5 житловою площею 9,0 кв.м, прихожої 1-1, туалета 1-6, ванної 1-7, а також гаража «Г»; в користування [PERSON] переходить частина жилого будинку з відповідною часткою господарських будівель, яка складається з кімнати 1-3, житловою площею 20,1 кв.м, кухні 1-2, а також сарая «Б»; вбиральнею «В», погрібом з шиєю «п/Б» та огорожею №1 власники користуються спільно. Згідно із заповітом від 06.10.1993 року [PERSON] , що мешкає в [ADDRESS] , на випадок його смерті зробив таке розпорядження: одну другу частину належного йому жилого будинку, який знаходиться в [ADDRESS] під номером вісімдесят восьмим, заповідає сину [PERSON] . Цей заповіт посвідчено Державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Боярською Л.О., зареєстровано в реєстрі за №4-1200 31.08.2017 року о 17:57 за №00136264925 реєстратором Вінницького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , номер актового запису 2367, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00022393398 від 20.03.2019 року, а також свідоцтвом про шлюб. Окрім того, цей факт не заперечується сторонами. Позивач [PERSON] , який є сином [PERSON] та [PERSON] , вважаючи шлюб недійсним звернувся до суду з цим позовом. Дослідивши письмові докази в справі та оцінивши їх у сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч. 5 цієї ж статті, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Так, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20.07. 2020 року у справі №127/18997/18 визнано недійсним договір дарування Ѕ частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, який розташований по [ADDRESS] , укладений 09.06.2017 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Дібровою Л.О., зареєстрований в реєстрі №985. Позивачем у цій справі є [PERSON] , який є позивачем і у справі №127/18997/18. [PERSON] приймала участь у справі №127/18997/18 в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору. З рішення вбачається, що на підставі наданих суду доказів встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 1957 року до 1994 року перебували в зареєстрованому шлюбі, є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний рішенням суду від 28.03.1994 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 303 від 19.04.1994 року та видано свідоцтво про розірвання шлюбу. 24.05.1994 року Першою вінницькою державною нотаріальною конторою було видано свідоцтво про право власності на 1/2 частку будинку за адресою : [ADDRESS] , на ім`я [PERSON] . З інформації, наданої КП «ВМБТІ» вбачається, що станом на 29.12.2012 року за [PERSON] зареєстрована 1/2 частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами на підставі нотаріально посвідченого 20.07.1978 року договору міни. Рішенням Вінницької міської ради від 25.12.2015 №71 «Про перейменування площ, вулиць, провулків, проїздів, тупиків в місті Вінниця» вулицю Волочаївську перейменовано на вулицю Грохольських. За життя [PERSON] розпорядився майном, що належало йому на праві власності. 06.10.1993 року [PERSON] склав заповіт, згідно з яким 1/2 частку будинку по [ADDRESS] , він заповів сину [PERSON] . Крім того, 09.06.2017 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Дібровою Л. О. був посвідчений договір дарування 1/2 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, який розташований за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] , [INFO] , був інвалідом першої групи А, поранений на фронті ВВВ, потребував постійної сторонньої допомоги та відновної терапії, про що 11.11.2011 року було видано довідку до акту МСЕК серії 10 ААА № 691877 безстроково. З медичної довідки про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів від 07.06.2017 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , на обліку в КЗ «Вінницька обласна психіатрична лікарня імені академіка О.І. Ющенка не перебуває, на момент огляду без психічних розладів. Довідка дійсна 1 рік до 07.06.2018 року. Згідно з картою патопсихологічного дослідження [PERSON] від 02.06.2017 року, складеної лікарем-психологом, встановлено, що [PERSON] ауто- та аллопсихічно збережений, ситуацію сприймає позитивно, контакт продуктивний. Темп психомоторної діяльності сповільнений, на запитання відповідає коротко, по суті, потребує доповнень, ослаблена функція слуху, концентрація уваги нерівна, переключення знижене, тенденція до виснажуваності за гіпостенічним типом. Пам`ять механічна, короткотривала пам`ять легко знижена, ретенція виражена; темп мислення сповільнений, переважно контактний в емоційно-особистісній сфері, відмічено розгубленість, емоційна лабільність, ММSЕ 23 бали. Самооцінка та критика порушені, функціональний діагноз: ендогенно-органічний помірний регістр-синдром. В матеріалах справи також міститься виписка з амбулаторної карти [PERSON] за період з 2007 року до листопада 2017 року, надана КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2». Відповідно до виписки з квітня 2007 року [PERSON] страждав на дисциркуляторну енцефалопатію II ст. склеротичного, змішаного ґенезу, церебральний атеросклероз, періодично звертався за медичною допомогою до ЦПМСД № 2 (т.1, а.с. 116-118). Судом витребувані оригінали амбулаторної карти №12464 МП №2 м. Вінниці, історії хвороби № 3020, 4835 Вінницького обласного госпіталю ІВВ та були надані на дослідження експертам. [PERSON] помер [INFO] у віці 88 років, про що 23.11.2017 року було складено відповідний актовий запис №3257 та видано свідоцтво про смерть. Спадкоємцем померлого є син [PERSON] , який прийняв спадщину відповідно до ст. 1268 ЦК України, оскільки на момент смерті спадкодавця проживав з ним і був зареєстрованим в будинку [ADDRESS] . 20.02.2018 року в Першій вінницькій державній нотаріальній конторі була заведена спадкова справа (№105/2018) після смерті [INFO] роки [PERSON] . Як у справі №127/18997/18, так і у цій справі, обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що його права порушені як спадкоємця майна [PERSON] за заповітом, і підлягають захисту в такому випадку шляхом визнання недійсним від дня його державної реєстрації шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрованого 31.08.2017 року Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис №2367. Порушення своїх спадкових прав позивач вбачає у тому, що внаслідок укладеного шлюбу, змінюється коло спадкоємців першої черги за рахунок права на спадкування як дружини [PERSON] , яка, як інвалід першої групи має право на обов`язкову частку в заповіті та за якою право на спадщину має також сестра позивача [PERSON] , що є відповідачем в цій справі як правонаступник померлої [PERSON] . У випадку відсутності у [PERSON] права на спадкування як дружини, [PERSON] також не спадкуватиме, оскільки в спадщину після смерті батька не вступила. Таким чином єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] залишиться [PERSON] . За загальним правилом статтей\~15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою\~статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно із статтею 38 СК України підставою недійсності шлюбу є порушення вимог, встановлених\~статтями 22,\~24-26\~цього Кодексу. Стаття 24 Сімейного кодексу визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Реєстрація шлюбу з особою, яка визнана недієздатною, а також з особою, яка з інших причин не усвідомлювала значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, має наслідки, встановлені\~статтями 38-40\~цього Кодексу (ч. 2 ст. 24). Відповідно у СК України закріплено три види недійсності шлюбу, який: є недійсним у силу вказівки закону (ст. 39); визнається недійсним за рішенням суду (ст. 40); може бути визнаний недійсним за рішенням суду (ст. 41). Відповідно до частини першої статті 40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка. Згода особи не вважається вільною, зокрема, тоді, коли в момент реєстрації шлюбу вона страждала тяжким психічним розладом, перебувала у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, або якщо шлюб було зареєстровано в результаті фізичного чи психічного насильства. Відповідно до частини другої цієї ж статті шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя. Як визначено статтею 42 СК України право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним мають дружина або чоловік, інші особи, права яких порушені у зв`язку з реєстрацією цього шлюбу, батьки, опікун, піклувальник дитини, опікун недієздатної особи, прокурор, орган опіки та піклування, якщо захисту потребують права та інтереси дитини, особи, яка визнана недієздатною, або особи, дієздатність якої обмежена. Добровільність шлюбу є однією з основних засад сучасного сімейного права (ст. 24 СК України). Тому порушення умов щодо добровільності шлюбу є підставою для визнання його недійсним. Згода особи не вважається вільною, зокрема, якщо в момент реєстрації шлюбу вона страждала тяжким психічним розладом, у результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними. Шлюб визнається судом недійсним, якщо особа саме в момент реєстрації шлюбу страждала на психічний розлад, тобто коли її хворобливий психічний стан не є хронічним. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст. 77 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч. 1,2 ст. 89 ЦПК України). Для підтвердження окремого проживання [PERSON] та [PERSON] до матеріалів справи долучено довідку №396 від 06.06.2017 року, видану комітетом мікрорайону «Корея-1» [PERSON] про те, що він проживає постійно по [ADDRESS] , що складається з 2-х кімнат загальною площею 34,7 кв.м, житловою площею 19,3 кв.м і належить [PERSON] . У житловому приміщенні зареєстровано двоє чоловік: [PERSON] , 1929 року народження власник та [PERSON] , 1966 року народження син. Водночас комітетом мікрорайону «Корея-1» [PERSON] видано довідку №397 від 06.06.2017 року про те, що вона проживає постійно по [ADDRESS] , що складається з 1 кімнати загальною площею 30,6 кв.м, житловою площею 20,1 кв.м. У житловому приміщенні зареєстрована одна особа [PERSON] , 1938 року народження власник. Також до матеріалів справи долучено копію заяви [PERSON] , що датована 09.06.2017 року та адресована приватному нотаріусу Вінницького міського нотаріального округу Дібровій Л. О., якою [PERSON] повідомляє про те, що 20.07.1978 року нею та її колишнім чоловіком [PERSON] за договором міни будинків, що посвідчений державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Порічанською З.В. 20.07.1978 року за реєстровим №4-992 було придбано у спільну сумісну власність житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] . У заяві також повідомляє про те, що 24.05.1994 року нею було отримано Свідоцтво про право власності, що видане Першою вінницькою державною нотаріальною конторою 24.05.1994 року за реєстровим номером 2-1629 на Ѕ частку вищевказаного житлового будинку із відповідною часткою господарських будівель. 18.09.2006 року [PERSON] подарувала належну їй Ѕ вищевказаного житлового будинку із відповідною часткою господарських будівель [PERSON] за договором дарування частки будинку, що посвідчений державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори 18.09.2006 року за реєстровим №6-1405. [PERSON] у заяві підтверджує, що інша Ѕ частка житлового будинку із відповідною часткою господарських будівель, яка належить її колишньому чоловіку [PERSON] , перебуває в його особистій приватній власності. Шлюб між ними розірвано 19.04.1994 року. Свідоцтво про розірвання шлюбу видане відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області 03.08.2006 року, актовий запис №303. В контексті таких доказів суд критично оцінює твердження відповідача про спільне проживання [PERSON] та [PERSON] , тому що свідоцтво про розірвання шлюбу отримано [PERSON] лише у 2006 році, що суперечить бажанню укласти шлюб після його розірвання у 1994 році. Поряд з цим [PERSON] сам був інвалідом першої групи А, поранений на фронті ВВВ, потребував постійної сторонньої допомоги та відновної терапії безстроково з 2011 року. Належних доказів про те, що у такому стані він здійснював піклування за [PERSON] суду не подано, як не подано доказів їх спільного проживання. Натомість, з наведеної вище заяви сама [PERSON] стверджує протилежне. Щодо інших довідок комітету мікрорайону «Корея-1» суд зазначає про те, що довідки які надані як позивачем, так і відповідачем, суперечать одна одній, а тому не беруться судом до уваги. Щодо квитанцій, які подала відповідач як доказ придбання тих чи інших речей, то суд зазначає, що такі квитанції не приймає їх як докази, тому що такі квитанції не персоніфіковані, прізвище [PERSON] у них зазначено рукописно та невідомо якою особою. Крім цього, суд критично оцінює надані відповідачем докази як звернення до поліції, тому що безпосередньо від [PERSON] стосовно поведінки сина [PERSON] немає жодного звернення. Також не вбачається реальних дій [PERSON] щодо зняття [PERSON] з реєстрації за його місцем проживання, а також, дій спрямованих на відкликання заповіту, в той час як відповідач стверджує про абсолютну свідомість [PERSON] та можливість фізично і матеріально піклуватись про хвору лежачу людину. Матеріалами справи доведено, що [PERSON] проходив лікування в КЗ №1 з 21.08.2017 р по 29.08.2017 р. в той час як оспорюваний шлюб укладено 31.08.2017 року, через два місяці після того, як Ѕ частка житлового будинку була відчужена ним на підставі договору дарування, який у подальшому визнано судом недійсним з огляду на неможливість [PERSON] усвідомлювати значення своїх дій та за два місяці до смерті у віці 88 років. Натомість після смерті [PERSON] , [INFO] [PERSON] звернулась до Вінницького відділу обслуговування громадян №1 із заявою про переведення на пенсію по втраті годувальника за померлого чоловіка [PERSON] . Таким чином, розмір пенсії [PERSON] у зв`язку з втратою годувальника становив 4816,22 грн., а саме: 4092,39 грн. основний розмір пенсії (50% від пенсії годувальника), 363 грн. підвищення подружжю померлого інваліда війни (25% від мінімальної пенсії), 325,25 грн. підвищення за особливі заслуги перед Україною за померлого годувальника, 35,58 грн. доплата до підвищення членам сімей померлих [PERSON] . Станом на 01.12.2020 року розмір пенсії [PERSON] становив 6631,71 грн. З рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20.07.2020 року у справі №127/18997/18 встановлено, що ухвалою суду від 25.07.2019 року була призначена посмертна судово-психіатрична експертиза, проведення якої доручено експертам Комунальної установи «Обласна клінічна психіатрична лікарня Запорізької обласної ради. На вирішення експертам було поставлено два питання: Чи міг на момент укладення договорів дарування від 09.06.2017 року [PERSON] , 1929 року народження, усвідомлювати значення своїх дій, надавати їм належну оцінку та керувати ними? Чи проявлявся у [PERSON] , 1929 року народження, тимчасовий хворобливий розлад психічної діяльності в період з червня по листопад 2017 року і чи міг він у цей період усвідомлювати значення своїх дій, надавати їм належну оцінку? Судовими експертами-психіатрами надано відповіді на два питання, хоча постановою Вінницького апеляційного суду від 10.09.2019 року ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 25.07.2019 року змінено і друге питання з розгляду експертів виключено. Згідно з висновком судово-психіатричного експерта №513 від 14.11.2019 року (стор. 6 Висновку №513) [PERSON] 19.08.2017 року переніс гострий інфаркт міокарда. З 21.08.2017 по 29.08.2017 знаходився на стаціонарному лікуванні в КЗ «ВРЦСП», згідно з випискою №2900 на аркуш амб.карти 134 виставлявся діагноз: «ІХС, гострий Q-інфаркт міокарда, задньобокової стінки лівого шлуночка (19.08.2017), коронаросклероз». Після виписки 05.09.2017 оглядався сімейним лікарем: «…скарги на загальну кволість, діагноз: ІХС, стан після гострого Q-інфаркт міокарда, задньобокової стінки лівого шлуночка (19.08.2017), коронаросклероз» (аркуш.амб.карти 129). В подальшому, після тривалої госпіталізації [PERSON] в період з 24.09.2017 року по 11.10.2017 року та покращенням стану [PERSON] [INFO] помер. Також у висновку судово-психіатричного експерта №513 від 14.11.2019 року зазначено про те, що « [PERSON] 1929 року народження, 09.06.2017 на період підписання договору дарування…виявляв ознаки психічного розладу у вигляді психоорганічного синдрому внаслідок органічного ураження головного мозку (дисциркуляторна, атеросклеротична енцефалопатія), внаслідок чого він не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними на період 09.06.2017. [PERSON] 1929 року народження, 09.06.2017 на період підписання договору дарування не перебував у тимчасовому хворобливому розладі психічної діяльності в період з червня по листопад 2017 року, але виявляв ознаки психічного розладу у вигляді психоорганічного синдрому внаслідок органічного ураження головного мозку (дисциркуляторна, атеросклеротична енцефалопатія), внаслідок чого він не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними на період, що цікавить суд, та не міг він у цей період усвідомлювати значення своїх дій, надавати їм належну оцінку». У рішенні Вінницького міського суду Вінницької області від 20.07.2020 року у справі №127/18997/18 зазначено про те, що з висновку судово-психіатричного експерта № 513 від 14.11.2019 року вбачається, що [PERSON] , 1929 року народження, 09.06.2017 року на період підписання договору дарування на 1/2 частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, який розташований за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Дібровою Л.О., виявляв ознаки психічного розладу у вигляді психоорганічного синдрому внаслідок органічного ураження головного мозку (дисциркуляторна, атеросклеротична енцефалопатія), внаслідок чого він не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними на період 09.06.2017 року. Ухвалами суду постановленими в цій справі від 16.03.2020 року та від 06.05.2020 року забезпечена участь лікаря судово-психіатричного експерта КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня Запорізької обласної ради» Паталаха Ф.В. в судовому засіданні в режимі відеоконференції. В судовому засіданні експерт Паталах Ф.В. надав роз`яснення стосовно висновку і підтвердив, що в результаті дослідження матеріалів справи, оригіналів медичних карток, виписки з амбулаторної карти хворого [PERSON] було встановлено, що протягом тривалого часу він страждав на дисциркуляторну, атеросклеротичну енцефалопатію, це захворювання хронічне, має прогресуючий характер, тому [PERSON] 09.06.2017 року при підписанні договорів не розумів значення своїх дій і не міг керувати ними. Симптомом органічного ураження головного мозку і хронічного його перебігу є дезорієнтація. Людина з таким діагнозом може ходити, керувати автомобілем на невеликі відстані, спілкуватись, отримувати пенсію, вчиняти дрібні побутові угоди, вести господарство і зовнішня його діяльність нічим не відрізняється, разом з тим, людина швидко виснажується, пам`ять і інтелект значно знижуються, хоча вона добре пам`ятає давні події свого життя. Відповідні діагнози і погіршення психічного стану проявлялись у [PERSON] також у вересні 2017 року під час лікування на стаціонарі, разом з тим, прояв психоорганічного синдрому з розладами, деменції, ніяк не пов`язані з перенесеними інфарктами, а лише підтверджують тривалий прогресуючий характер психічного розладу. Також зазначив, що в матеріалах справи не було відомостей про те, що консультативні висновки від 25.04.2014 року, 17.02.2017 року видані неправомірно, разом з тим, експерти керувались оригіналами медичної документації і цих даних було достатньо для підтвердження встановленого діагнозу і надання висновку. Показання свідків всі різняться між собою, є суперечливими, тому експертами сприймались лише для відома. Медична довідка про проходження обов`язкового попереднього та періодичного психіатричного огляду від 07.06.2017 року носить формальний характер і не підтверджує дійсний психічний стан [PERSON] , а також повністю суперечить оригіналам наданої медичної документації. Також експерт зазначив, що в п. 23 висновку надана відповідь на два питання, які ставив суд в ухвалі від 25.07.2019 року. Про те, що ухвала була змінена апеляційною інстанцією і з її резолютивної частини виключене друге питання, а саме: «Чи проявлявся у [PERSON] тимчасовий хворобливий розлад психічної діяльності в період з червня по листопад 2017 року і чи міг він у цей період усвідомлювати значення своїх дій та надавати їм належну оцінку?» йому не було відомо. При розгляді цієї справи судом надано оцінку також твердження відповідача і третьої особи, а також їх представників щодо висновку експерта № 513 як неналежного і недопустимого доказу, оскільки висновок містить посилання на консультативні висновки лікаря [PERSON] від 25.04.2014 року, 17.02.2017 року, бланки яких не відповідають формі №028/0 первинної облікової документації «Консультативний висновок спеціаліста», затверджені\~наказом МОЗ України №110 від 14.02.2012 року, суд вважає безпідставними. Через ці обставини висновок експерта не може бути визнаний неправильним або необґрунтованим, оскільки він відповідає іншим матеріалам справи, чисельній медичній документації, що є в матеріалах справи і описана в мотивувальній частині даного рішення, оригіналам медичних карт. Діагноз [PERSON] у виді дисциркуляторної енцефалопатії склеротичного, змішаного ґенезу ще спостерігався лікарями з 2007 року, що вказано у виписці з амбулаторної карти КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2». Таким чином, враховуючи те, що висновок експерта не суперечить іншим матеріалам справи, не викликає сумнівів в його правильності, він прийнятий судом як належний і допустимий доказ. Клопотання про призначення додаткової або повторної експертизи від учасників справи не надходило, хоча судом таке право було роз`яснене в засіданні 20.07.2020 року. Суд вважає, що для використання як належного доказу висновку експертизи, підготовленого й отриманого позивачем у цивільній справі №127/18997/18, достатньо підстав з огляду на те, що він стосується предмета доказування у цій справі. Згідно з ч. 1, 3\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно із\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України\~передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У частині другій\~статті 78 ЦПК України\~передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ч. 1\~статті 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК). Враховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку, що права позивача як спадкоємця порушені і підлягають захисту шляхом визнання недійсним від дня його державної реєстрації, шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрованого 31.08.2017 року Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис №2367. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до\~ст. 141 ЦПК України. Враховуючи положення\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір в розмірі 840, 80 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved