Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-13 00:00:00

Позивач у червні 2021 року звернулася до суду з позовом і, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить: - визнати недійсним з дати видання та скасувати Розпорядження Управління справами Національної академії наук України № 1559 від 13 жовтня 1997 року; - визнати недійсним та скасувати Свідоцтво про право власності на житло від 13 жовтня 1997 року, видане Управлінням справами Національної академії наук України на підставі Розпорядження № 1559 від 13 жовтня 1997 року; - визнати за ним право користування квартирою [ADDRESS] . Посилається в позові на те, що 31 липня 1981 року виконавчим комітетом Печерської районної ради народних депутатів м.Києва йому був виданий ордер №87890 серія Б на квартиру [ADDRESS] на сім`ю з двох осіб: він та дружина [PERSON] 12 квітня 1996 року в зв`язку з придбанням ними квартири [ADDRESS] він був знятий з реєстрації в спірній квартирі та зареєстрований у придбаній. Хоч відносини з дружиною у нього не склалися, він продовжував проживати за обома адресами до 2010 року. В 2010 році [PERSON] замінила замки в квартирі [ADDRESS] , перешкоджаючи йому в користуванні квартирою, не дивлячись на те, що в квартирі залишилися його особисті речі, наукові архіви, які знаходяться там і на даний момент. 22 листопада 2016 року шлюб між ним та [PERSON] був розірваний, а в лютому 2021 року йому стало відомо, що [INFO] вона померла. 30 травня 2021 року при перегляді особистих речей у квартирі він виявив документи про приватизацію квартири [PERSON] ще в 1997 році без його на те згоди. Не дивлячись на наявність прописки за іншою адресою, він продовжував проживати в спірній квартирі, надавав кошти на утримання квартири, здійснював поточні ремонтні роботи, там знаходяться його речі. З урахуванням цього вважає, що відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» квартира могла бути передана у васність лише за згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у квартирі. З урахуванням цього вважає, що приватизація квартири була проведена без його згоди з порушенням права на приватизацію житла. Враховуючи викладене, просить задовольнити позов. Позовна заява була зареєстрована в канцелярії суду 23 червня 2021 року та відповідно до ст. 33 ЦПК України було визначено склад суду. Ухвалою суду від 07 липня 2021 року в справі було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачам копію позовної заяви з додатками. Відповідачам був наданий строк для надання відзиву. 14 вересня 2021 року до суду надійшов відзив відповідача - Національної академії наук України, в якому зазначено, що НАН України на даний час за своїм статусом не є органом, уповноваженим на здійснення приватизації, а тому всі документи, оспорювані позивачем, знаходяться в Голосіївській районній у м.Києві державній адміністрації. Відповідач - Голосіївська районна в м.Києві державна адміністрація своїм правом не скористалася, відзив на позов не подала. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала. Представники відповідачів у судове засідання не з`явилися. Про час розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої у постанові в справі № 918/539/16 від 07 липня 2022 року, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Виходячи з цього, на підставі ч.1 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу в відсутності сторін. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Правовідносини сторін виникли у 1997 році, а тому до них підлягають застосуванню норми Житлового кодексу України та Закон України "Про приватизацію державного житлового фонду" у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин. Відповідно до ч.2 ст. 9 ЖК України / редакції від Закону України № 3187-12 від 06.05.1993 року / громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законодавством України. За змістом ч.2 ст.8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" /в редакції станом на момент виникнення спору /передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Процедура передачі будинків у власність громадянам була визначена Положенням про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженим наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 15 вересня 1992 року / втратило чинність на підставі наказу Міністерства № 396 від 16.12.2009 року/. Відповідно до п.п. 18, 20, 21 Положення громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (одноквартирний будинок), звертається в орган приватизації або до створеного ним підприємства по оформленню документів, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. При оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сім`ї та займані приміщення. У довідці вказуються члени сім`ї наймача, які прописані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло. Судом встановлено, що Розпорядженням Управління справами Національної академії наук України № 1559 від 13 жовтня 1997 року [PERSON] на підставі поданих нею документів була передана у власність квартира [ADDRESS] . Відповідно до довідки про склад сім`ї наймача квартири / Ф-4 /, яка міститься в справі про приватизацію, зареєстрованою в квартирі була вона одна. Будь-яка інформація про осіб, перелік яких приведено в ч.3 ст.71 ЖК України, за якими зберігається житло при тимчасовій відсутності в житловому приміщенні, в довідці відсутня. 13 жовтня 1997 року [PERSON] було видано Свідоцтво про право власності на житло. / а.с. 40 - 45 / Відповідно до ст.3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду») приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю. Згідно з ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача можуть бути визнані й інші особи, якщо вони постійно проживають разом із наймачем і ведуть із ним спільне господарство. Пунктом 2 ст.5 Закону визначено, що до членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. Відповідно до п.5 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян / в редакції наказу Держжитлокомунгоспу № 72 від 05.08.1994 року / передача займаних квартир (будинків) здійснюється в приватну (для одиноких наймачів) та у спільну (сумісну або часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх (віком від 18 і більше років) членів сім`ї з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно мешкають у квартирі (будинку) разом з наймачем або за яким зберігається право на житло. Таким чином, якщо особа не є наймачем квартири, для її участі у приватизації цієї квартири є необхідною наявність двох умов:1) статус члена сім`ї наймача; 2) постійне проживання у цій квартирі або збереження за цією особою права на житло. Це відповідає позиції Верховного Суду, висловленій у постанові в справі № 552/1123/20 від 15 червня 2022 року, яка, з точки зору ч.4 ст.263ЦПК України, має враховуватися судом. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в справі № 219/1704/17 від 13 травня 2020 року, яка, з точки зору ч.4 ст. 263 ЦПК України, має враховуватися судом, у контексті дотримання принципу змагальності сторін, у процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. Судом встановлено та не заперечується позивачем при зверненні до суду, він не був зареєстрований у спірній кварирі на момент її приватизації, тривалий час був зареєстрований та проживав у придбаній у власність квартирі. При зверненні до суду позивач зазначив, що відносини між ним та дружиною не склалися. Посилаючись на одночасне проживання в придбаній та спірній квартирі до 2010 року, будь-яких доказів, як того вимагає закон, суду не надав. Крім того, навіть посилаючись на періодичне проживання в квартирі, позивач не заперечував, що він не був членом сім`ї наймача квартири - [PERSON] , як того вимагав закон, для участі в приватизації спірної квартири З урахуванням цього суд вважає, приватизація спірної квартири Національною академією наук України була проведена з дотриманням вимог закону, а тому підстави для визнання незаконним та скасування Розпорядження № 1559 від 13 жовтня 1997 року, а також Свідоцтва про право власності на житло від 13 жовтня 1997 року відсутні. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 липня 2012 року № 6-60цс12, яка, з точки зору ч.4 ст.263ЦПК України, має враховуватися судом, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Як зазначено вище і не це посилається позивач, після придбання у власність квартири по [ADDRESS] він був зареєстрований та проживав у ній. За змістом статті 65 ЖК Української РСР за особою не може бути визнано право користування жилим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання в іншому жилому приміщенні. Така ж позиція підтримана і Верховним Судом у постанові в справі № 199/91418/16 від 21 травня 2020 року. Враховуючи викладене вище, підстави для задоволення вимог позивача відсутні і в цій частині.

Outcome: dismissed