Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-13 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з позовною заявою до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, третьої особи Одеської обласної прокуратури, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та суду, в якій просив стягнути на його користь шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України 1\~000\~000,00 гривень компенсації моральної шкоди, а також стягнути витрати за надання юридичної допомоги адвокатом. Позовна заява обґрунтована тим, що органами досудового розслідування [PERSON] був обвинувачений у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. ст. 27 ч.2, 366 ч.2 КК України (згідно зміненого обвинувачення від 08 квітня 2015 року). Проте, відповідно до рішення Суворовського районного суду від 11 червня 2015 року по справі № 523/13875/13-К, 1-кп/523/22/15 [PERSON] визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдано його у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 30 серпня 2016 року апеляційну скаргу прокуратури залишено без задоволення, вирок Суворовського районного суду від 11 червня 2015 року по справі № 523/13875/13-К, 1-кп/523/22/15 у відношенні [PERSON] залишено без змін. Ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2017 року касаційну скаргу прокуратури залишено без задоволення, ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 30 серпня 2016 року залишено без змін. Позивач твердить, що у зв`язку з незаконним обвинуваченням органами досудового розслідування йому була спричинена моральна шкода, яка підлягає компенсації з боку Держави України в особі Державної казначейської служби України. Зокрема, позивач зазначає, що він перебував під слідством та судом з 12 грудня 2012 року дати початку досудового розслідування по 22 червня 2017 року дати постановлення ухвали судом касаційної інстанції, тобто, 55 місяців та 5 днів. При цьому позивач зазначає, що розмір спричиненої йому моральної шкоди виходячи з вимог ч.3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», у сумі 259\~765,00 гривень. В уточненій позовній заяві, в якості додатку до якої надано до суду висновок експертів № 21-1286 від 30 листопада 2021 року, позивач оцінює розмір спричиненої йому моральної шкоди в сумі 1\~000\~000,00 гривень. Також просить стягнути витрати на послуги адвоката у розмірі 500\~000,00 гривень. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 березня 2020 року, головуючим суддею по справі визначено суддю Свячену Ю.Б. Ухвалою суду від 05 березня 2020 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 01 червня 2020 року. 30 квітня 2020 року до суду від представника відповідача, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України надійшов відзив, в якому зазначається про незгоду із доводами позовної заяви, просить у її задоволенні відмовити в повному обсязі. Відповідач вказує на те, що позивачем помилково збільшено період перебування під слідством та судом, а також безпідставно завищено розмір моральної шкоди. Зокрема зазначає про те, що з урахуванням пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб. А тому сума моральної шкоди про відшкодування якої вправі ставити питання позивач має розраховуватись виходячи з розміру саме прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Також зазначає про недоведеність з боку позивача наявності в нього моральної шкоди. Заперечує проти задоволення вимоги щодо відшкодування витрат на послуги адвоката у розмірі 500\~000, 00 гривень через відсутність документального підтвердження таких витрат. 04 травня 2020 року до суду від представника третьої особи, Одеської обласної прокуратури надійшов відзив, в якому зазначається про незгоду з доводами позовної заяви, зокрема, третя особа вказує про недоведеність наявності спричиненої моральної шкоди та заявленого до відшкодування її розміру, а також зазначає про неправильний її розрахунок. Так, третя особа твердить, що позивач перебував під слідством 4 роки 1 місяць та 26 днів (49 місяців та 26 днів), а не 55 місяців та 5 днів, як стверджує позивач. Надалі, у відзиві, який надійшов до суду 03 лютого 2022 року, на уточнену позовну заяву, Одеська обласна прокуратура уточнила свої доводи щодо строку перебування позивача під слідством та судом, зазначивши що цей строк складає 40 місяців та 4 дні і його необхідно рахувати з дня повідомлення позивачу про підозру, а саме: 26 квітня 2013 року, по день постановлення ухвали апеляційним судом Одеської області від 30 серпня 2016 року, відповідно до якої вирок Суворовського районного суду Одеської області від 11 червня 2015 року набрав законної сили. Третя особа просить в задоволенні позовної заяви відмовити в повному обсязі. У підготовче засідання 01 червня 2020 року з`явився представник третьої особи, Одеської обласної прокуратури. Інші учасники процесу не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Про причини неявки суд не повідомили. Підготовче засідання відкладено на 17 вересня 2020 року. У підготовче засідання 17 вересня 2020 року з`явилися представник позивача та представник третьої особи, Одеської обласної прокуратури. Представник відповідача, Державної казначейської служби України у судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Підготовче засідання відкладено відкладено на 03 листопада 2020 року. У зв`язку із знаходженням судді Свяченої Ю.Б. на лікарняному, розгляд справи відкладено на 04 грудня 2022 року. У підготовче засідання 04 грудня 2020 року з`явився представник позивача. Інші учасники процесу не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Про причини неявки суд не повідомили. Підготовче засідання відкладено на 28 січня 2021 року. У підготовче засідання 28 січня 2021 року з`явився представник позивача. Інші учасники процесу не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Про причини неявки суд не повідомили. У підготовчому засіданні оголошено перерву на 02 березня 2021 року. У підготовче засідання 02 березня 2021 року з`явився представник третьої особи, Одеської обласної прокуратури. Інші учасники процесу не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. У підготовчому засіданні оголошено перерву на 13 квітня 2021 року. У підготовче засідання 13 квітня 2021 року з`явився представник третьої особи, Одеської обласної прокуратури. Інші учасники процесу не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. У підготовчому засіданні оголошено перерву на 05 липня 2021 року. У підготовче засідання 05 липня 2021 року учасники справи не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Про причини неявки суд не повідомили. У підготовчому засіданні оголошено перерву на 19 серпня 2021 року. У підготовче засідання 19 серпня 2021 року з`явився представник третьої особи, Одеської обласної прокуратури. Інші учасники процесу не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. У підготовчому засіданні оголошено перерву на 21 вересня 2021 року. У підготовче засідання 21 вересня 2021 року учасники справи не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. У підготовчому засіданні оголошено перерву на 09 листопада 2021 року. У підготовче засідання 09 листопада 2021 року учасники справи не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. У підготовчому засіданні оголошено перерву на 23 листопада 2021 року. У підготовче засідання 23 листопада 2021 року з`явився представник третьої особи, Одеської обласної прокуратури. Інші учасники процесу не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. У підготовчому засіданні оголошено перерву на 10 грудня 2021 року. У підготовче засідання 10 грудня 2021 року учасники справи не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. У підготовчому засіданні оголошено перерву на 23 грудня 2021 року. У підготовче засідання 23 грудня 2021 року з`явилися представник позивача та представник третьої особи, Одеської обласної прокуратури. Представник відповідача, Державної казначейської служби України у судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. У підготовчому засіданні оголошено перерву на 20 січня 2022 року. У підготовче засідання 20 січня 2022 року з`явився представник третьої особи, Одеської обласної прокуратури. Інші учасники процесу не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. У підготовчому засіданні оголошено перерву на 16 лютого 2022 року. 28 січня 2022 року до суду від представника позивача надійшла остаточна уточнена позовна заява. 03 лютого 2022 року до суду від представника третьої особи, Одеської обласної прокуратури, надійшов відзив на уточнену позовну заяву. 07 лютого 2022 року до суду від представника відповідача, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, надійшов відзив на уточнену позовну заяву. 16 лютого 2022 року, у звязку із замінуванням приміщення Приморського районного суду м. Одеси, підготовче засідання відкладено на 21 березня 2022 року. У зв`язку із знаходженням судді Свяченої Ю.Б. у відпустці, розгляд справи відкладено на 14 квітня 2022 року. У підготовче засідання 14 квітня 2022 року учасники справи не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності. Ухвалою суду від 14 квітня 2022 року закрито підготовче засідання та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті на 30 травня 2022 року. У судове засідання 30 травня 2022 року з`явився представник третьої особи, Одеської обласної прокуратури. Інші учасники процесу не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. По справі оголошено перерву на 19 липня 2022 року. У судове засідання 19 липня 2022 року з`явився представник позивача. Інші учасники процесу не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. По справі оголошено перерву на 18 серпня 2022 року. У судове засідання 18 серпня 2022 року учасники справи не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. По справі оголошено перерву на 05 жовтня 2022 року. У судове засідання 05 жовтня 2022 року з`явилися представник позивача та представник третьої особи, Одеської обласної прокуратури. Представник відповідача, Державної казначейської служби України у судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. По справі оголошено перерву на 22 листопада 2022 року. У судове засідання 22 листопада 2022 року з`явилися представник позивача та представник третьої особи, Одеської обласної прокуратури. Представник відповідача, Державної казначейської служби України у судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. По справі оголошено перерву на 14 грудня 2022 року. У судове засідання 14 грудня 2022 року з`явилися представник позивача та представник третьої особи, Одеської обласної прокуратури. Представник відповідача, Державної казначейської служби України у судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Вивчивши доводи сторін, пояснення третьої особи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до обвинувального акту у кримінальному провадженні відносно громадян [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42012170020000016 від 18 грудня 2012 року, складеного 08 квітня 2015 року, [PERSON] обвинувачувався у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. ст. 27 ч.2, 366 ч.2 КК України. Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 30 квітня 2013 року по справі № 521/6979/13-к, до [PERSON] у якості підозрюваного по вищеназваному кримінальному провадженню застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на два місяці, з забороною підозрюваному залишати житло за адресою: [ADDRESS] в період з 21 години по 06 годин. У відзиві, що надійшов до суду 04 травня 2020 року від третьої особи, Одеської обласної прокуратури (прокуратури Одеської області), зазначено дату початку перебування позивача під слідством, а саме: 26 квітня 2013 року. У відзиві на уточнену позовну заяву, що надійшов до суду 03 лютого 2022 року, Одеською обласною прокуратурою зазначено, що по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42012170020000016 від 18 грудня 2012 року, 26 квітня 2013 року [PERSON] повідомлено про підозру, що узгоджується з ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 30 квітня 2013 року по справі № 521/6979/13-к. Згідно ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Таким чином, з урахуванням викладеного, суд вважає обставину повідомлення [PERSON] про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. ст. 27 ч.2, 366 ч.2 КК України, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42012170020000016 від 18 грудня 2012 року, саме 26 квітня 2013 року, встановленою та такою, що не підлягає доказуванню. Надалі, згідно вироку Суворовського районного суду м. Одеси від 11 червня 2015 року по справі № 523/13875/13-к, [PERSON] визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст. ст. 27 ч.2, 366 ч.2 КК України та виправдано його в зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, а також скасовано відносно нього міру запобіжного заходу. Відповідно до ухвали апеляційного суду Одеської області від 30 серпня 2016 року по справі № 11-кп/785/107/016 вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 11 червня 2015 року по справі № 523/13875/13-к, відповідно до якого [PERSON] визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст. ст. 27 ч.2, 366 ч.2 КК України та виправдано його в зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, залишено без змін. Ухвала набула чинності 30 серпня 2016 року. Відповідно до ухвали колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2017 року, ухвалу апеляційного суду Одеської області від 30 серпня 2016 року щодо [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] залишено без змін. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, у відношенні позивача мали місце факти незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. В ст. 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Відповідно до пункту 1 ч.1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», Відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Згідно п.1 ч.1 ст. 2 цього Закону, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду. Згідно ч.1 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Відповідно до ч. ч. 5, 6 цього Закону, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до ч.3 ст. 13 Закону, відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відповідно до частини другої статті 25 Бюджетного кодексу України, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. В постанові Верховного Суду від 09 лютого 2022 року по справі № 522/6228/19, зроблено наступні правові висновки. Згідно зі статтею 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави. Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Тобто Законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати. Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування. В оцінці застосування судами як розрахункової величини розміру мінімальної заробітної плати, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік, у розмірі 4 723 грн, Верховний Суд врахував, що відповідно до пункту 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з січня 2017 року. Проте сума відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, не є його посадовим окладом, заробітною платою чи іншою виплатою, а тому підстави для застосування наведеної норми до спірних правовідносин відсутні. На правовідносини щодо відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, дія Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" № 1774-VІІІ не поширюється. Таке тлумачення указаних норм матеріального права міститься у постановах Верховного Суду від 04 червня 2018 року у справі № 489/2492/17 (провадження № 61-8890св18), від 13 червня 2018 року у справі № 464/6863/16 (провадження № 61-10293св18), від 21 червня 2018 року у справі № 205/119/17 (провадження № 61-24700св18), від 16 січня 2019 року у справі № 334/3231/16-ц (провадження № 61-2273св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 591/6167/14-ц (провадження № 61-18564св18), від 13 листопада 2019 року у справі № 213/1972/16-ц (провадження № 61-24662св18). Таким чином, задовольняючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством та судом, суди першої та апеляційної інстанцій правильно застосували правило частини третьої статті 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" та визначили розмір відшкодування моральної шкоди із розрахунку мінімальної заробітної плати у розмірі 4 723 грн, встановленого законом на момент розгляду справи. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року по справі № 201/10234/20, наведено таке. Заява про відшкодування моральної шкоди розглядається тільки судом з урахуванням фактичних обставин щодо наявності моральної шкоди в межах, встановлених саме цивільним законодавством, з дослідженням доказів, у тому числі висновків експертизи. Такі процесуальні дії суду притаманні змагальному процесу, яким є за чинними на цей час процесуальними кодексами саме позовне провадження. Термін «заява» при зверненні потерпілої особи до суду з вимогою про відшкодування моральної шкоди у сенсі Закону № 266/94-ВР та наказу № 6/5/3/41 слід розуміти як вимогу про відшкодування шкоди, і такі справи слід розглядати за правилами позовного провадження. При цьому не має значення назва такої вимоги, якщо з її змісту вбачаються усі складові елементи відповідно до вимог статті 175 ЦПК України. Крім того, в зазначеній постанові Великої Палати Верховного Суду зазначено наступне: 127. У цьому сенсі звертає на себе увагу положення частини третьої статті 13 Закону № 266/94-ВР, за змістом якої відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. 128. Зазначена норма містить мінімальну гарантію потерпілій особі - гарантований державою мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, який повинні визначити суди у будь-якому випадку. Визначення мінімального розміру моральної шкоди свідчить про неможливість спору щодо її розміру, якщо потерпілою особою заявлено позовну заяву (заява) про відшкодування моральної шкоди саме в такому розмірі, а відтак і неможливість оцінки будь-яких доказів, що впливають на її розмір. 129. Відповідно до положень статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. 130. Разом з тим відповідно до статті 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. 131. Передбачене статтею 4 Закону № 266/94-ВР відшкодування моральної шкоди провадиться в разі, коли незаконні дії органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. 132. Відтак моральна шкода у цих правовідносинах у випадках, передбачених статтею 1176 ЦК України та статтею 4 Закону № 266/94-ВР, відшкодовується особі, щодо якої допущено передбачені статтею 1 цього Закону дії без встановлення вини органу, що відповідає за відшкодування такої шкоди. Факт спричинення моральної шкоди, як і її розмір, що перевищує мінімально встановлений законом, підлягають встановленню та доведенню при розгляді відповідної вимоги, поданої у будь-якій формі з дотриманням необхідних, передбачених статтею 175 ЦПК України елементів у позовному провадженні. В постанові Верховного Суду від 13 серпня 2020 року по справі № 607/10144/18, зазначено наступне: «Згідно з пунктом 14 частини першої статті 3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Відповідно до частини першої статті 43 КПК України виправданим у кримінальному провадженні є обвинувачений, виправдувальний вирок суду щодо якого набрав законної сили. Згідно з частинами першою-четвертою статті 532 КПК України вирок або ухвала суду першої інстанції, ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок чи ухвала суду, ухвала слідчого судді не набрала законної сили. Судові рішення суду апеляційної та касаційної інстанцій набирають законної сили з моменту їх проголошення». Суд зауважує про встановлений факт повідомлення позивачу про підозру у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42012170020000016 від 18 грудня 2012 року, саме 26 квітня 2013 року. Відповідно, з цієї дати суд вважає обґрунтованим початок відліку строку, за який позивач має право на стягнення компенсації моральної шкоди. При цьому датою закінчення цього строку суд вважає 30 серпня 2016 року тобто, дата постановлення ухвали апеляційного суду Одеської області по цій справі. Загальний строк перебування позивача під слідством і судом складає 40 місяців та 4 дні. Частиною першою ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», установлено, у 2020 році мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі: з 1 січня - 4723 гривні. Таким чином, сума компенсації моральної шкоди, на яку має право позивач, складає: 189\~549,73 гривень. В постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла правового висновку про те, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості». В якості обґрунтування доказів дійсного спричинення моральної шкоди позивачу суд дослідив наданий позивачем висновок експертів № 21-1286 від 30 листопада 2021 року, а також зважив надані позивачем пояснення по справі. Виходячи з принципу співмірності, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову та необхідність компенсації позивачу спричиненої моральної шкоди саме у розмірі 189\~549,73 гривень. Щодо витрат на правову допомогу, які просить відшкодувати позивач, суд зазначає таке. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Згідно ч.1 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. А відповідно до ч.2 ст. 134 ЦПК України, у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 № 755/9215/15-ц, зауважено таке. «31. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. 32. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 33. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 35. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. 37. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися». З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання позивача про компенсацію витрат на правничу допомогу частково, у розмірі 10\~000,00 гривень.

Outcome: partial