Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в обґрунтування якого вказала, що 01 жовтня 2010 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . Від шлюбу мають спільного неповнолітнього сина [PERSON] , народження [INFO] , який проживає з позивачем. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, спільних інтересів і довір`я між ними. Спільного бюджету у сторін немає, спільне господарство не ведеться, подружжя проживають окремо більше десяти місяців. Вказує, що відповідач проживає з іншою дівчиною, з якою у нього близькі стосунки. Вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе. На даний час, спору щодо поділу майна подружжя не має. У зв`язку з викладеним просить шлюб розірвати та стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Просила дошлюбне прізвище не відновлювати; стягнути з відповідача [PERSON] судові витрати на її користь. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Вимоги, викладені в позові визнає, не заперечує проти їх задоволення. Додатково повідомив, що спору про поділ майна та місце проживання дитини, у подружжя не виникає. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 01 жовтня 2010 року, що підтверджено свідоцтвом про шлюб (а.с.7). Від спільного проживання подружжя має неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.8). Сторони разом не проживають близько десяти місяців, шлюбних відносин не підтримують та спільне господарство не ведеться. Відповідно до ст. 56 СК кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Частинами 3, 4 ст. 56 СК передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як передбачено приписами ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 109 СК передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Спільне життя сторін не склалося, у зв`язку з чим шлюбні відносини припинені та спільне господарство не ведеться. З огляду на те, що у сторін спільне життя не склалось, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім`ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і може бути розірваним. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (ст. 113 СК України). Позивач просила не відновлювати їй дошлюбне прізвище - « [PERSON] », тому після розірвання шлюбу надалі іменується прізвищем, отриманим після реєстрації шлюбу з відповідачем.

Outcome: approved