Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-12 00:00:00

[PERSON] 11.11.2022 звернулась в суд з позовом до [PERSON] в якому просить розірвати шлюб укладений між нею та [PERSON] 02.03.2021 та стягнути з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище [PERSON] . Стислий виклад позиції сторін позиція позивача В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору в частині розірвання шлюбу позивач покликається на те, що вона з відповідачем спільно не проживають з вересня місяця 2022 року, не підтримують подружніх стосунків, спільного господарства не ведуть. Кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами, фактично сім`я припинила своє існування. Примирення і подальше спільне проживання неможливе. В обґрунтування позовних вимог щодо предмета спору в частині стягнення аліментів позивачка покликалася на те, що на її утриманні знаходиться донька [PERSON] , [INFO] , батьком якої є відповідач [PERSON] . Проте відповідач в повній мірі не виконує обов`язок по утриманню доньки, а вона самостійно належний рівень забезпечити не може. За таких обставин просить стягувати з відповідача щомісячно аліменти на утримання доньки в розмірі ј частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття а саме: до [INFO] позиція відповідача Відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі. Ухвалою від 17.11.2022 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 15). 13.12.2022 позивачкою [PERSON] подано заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій вона позовні вимоги підтримала. Просить строк для примирення не надавати. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище [PERSON] 13.12.2022 відповідачем [PERSON] подано заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій він позов визнав, вказав що згоден на розірвання шлюбу та стягнення аліментів, просить строк для примирення не надавати. 13.12.2022 проведено розгляд справи по суті за відсутності сторін. Враховуючи те, що сторони в судове засідання не з`явились, скористалась своїм правом та подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, суд відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України здійснює розгляд справи на підставі наявних в суду матеріалів. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини\~та основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи та доходить висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з такого. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. За вимогами ст. 12, 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 4 ст.\~206\~ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини [PERSON] та [PERSON] одружились 02.03.2021, зареєструвавши шлюб у Гайворонському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 10. Ці обставини підтверджуються свідоцтвом про одруження від 02.03.2021 серії [NUMBER] (а.с. 6). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15.07.2021 [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.7). Позивачка [PERSON] разом із дитиною [PERSON] , проживають за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою старости Хащуватського старостинського округу Гайворонської міської ради Кіровоградської області № 582 від 10.11.2022 (а.с.8). Зміст спірних правовідносин Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з тим, що сторони спільно не проживають, не підтримують подружніх стосунків, спільного господарства не ведуть. Кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами, фактично сім`я припинила своє існування. А також, спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем (батьком) обов`язку утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. За вимогами ст. 12, 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Так, за приписами частини 3 статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до частини 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з частиною 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.\~51\~Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Крім цього, суд зважає на роз`яснення Пленуму Верховного суду України, викладені в пункті 10 постанови від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно з якими проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Частина 2 статті 51\~Конституції України та стаття 180\~СК України визначають, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною 3 ст.\~181\~СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частини 1 ст.\~182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з частиною 2 ст.\~182\~СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Крім цього, суд враховує положення статей 8, 11, 12\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» (26 квітня 2001 року № 2402-III). Зважаючи на положення частини 2 ст.\~10\~ЦПК України суд також враховує норми статей 3, 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, відповідно до яких в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Мотивована оцінка наведених учасниками справи аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених доказів, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, однак не проживають як подружжя та не підтримують подружніх стосунків. Позивач наполягає на розірванні шлюбу. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності суд доходить переконання, що подальше спільне життя сторін як подружжя і збереження їхнього шлюбу є неможливим, суперечить їхнім інтересам, тому позовну вимогу про розірвання шлюбу слід задовольнити. Також судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених доказів, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачкою. Суд зазначає, що утримання дитини до досягнення нею повноліття є обов`язком батьків в рівній мірі. Суд зазначає, що утримання дитини до досягнення нею повноліття є обов`язком батьків в рівній мірі. Право на отримання позивачкою аліментів на утримання доньки [PERSON] [INFO] в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш як 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, визнається відповідачем, відтак, дана обставина в силу приписів частини 1 ст.\~82\~ЦПК України не потребує доказуванню. Позивач настоює на задоволенні позову, відповідач позов визнає як в частині розірвання шлюбу, так і в частині стягнення аліментів. Обоє просять строк на примирення не надавати. Згідно ч. 4 ст.\~206\~ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Обставин того, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи, інтереси інших осіб, судом не встановлено, а тому підстави для постановлення ухвали про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову - відсутні. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності позов слід задовольнити повністю. Щодо розподілу судових витрат Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторонни пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Статтею 142\~ЦПК України передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті позивачу з державного бюджету підлягає поверненню 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивач при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів не сплачувала судовий збір в сумі 992,40 грн, так як звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». За позовну вимогу про розірвання шлюбу нею сплачено 992,40 грн судового збору, що підтверджується квитанцією (а.с.3). За цих підстав, суд вважає, що з відповідача за вимогу про стягнення аліментів слід стягнути в дохід держави судові витрати у виді судового збору в сумі 496,20 грн, тобто 50 % від суми судового збору, яка підлягала до сплати позивачем при поданні позову до суду, а іншу частину судового збору в розмірі 496,20 грн компенсувати за рахунок держави. В матеріалах справи наявна квитанція № 0.0.2737370058.1 від 11.11.2022 про сплату [PERSON] 992,40 грн судового збору, отримувач платежу ГУК в Кіровоградській області (м. Гайворон). На підставі ч. 1 ст.\~142\~ЦПК України у\~зв`язку\~з визнанням\~відповідачем позову\~до ухвалення\~рішення 50\~відсотків судового\~збору,\~сплаченого позивачкою\~підлягає поверненню\~їй (992,40/2= 496,20 грн), інша частина 496,20 грн стягненню з відповідача на користь позивачки.

Outcome: approved