Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів про стягнення заборгованості. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що відповідач [PERSON] зареєстрована в квартирі [ADDRESS] та споживачем послуг з централізованого опалення та гарячої води. Відповідач своєчасно не сплачують за спожиті послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, в результаті чого утворилась заборгованість, а саме: заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 0,00грн; заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 11586,97грн; заборгованість за спожиті з 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 5249,22грн; заборгованість за спожиті з 01.05.2018 послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 5376,73грн; витрати пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33,00грн. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 12.08.2022 заочне рішення за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" до [PERSON] про стягнення заборгованості скасувано, призначено справу до судового засідання в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 17.08.2022 до суду надійшов відзив від представника відповідача - адвоката Новікова Сергія Володимировича відповідно до якого зазначив, що позивач є правонаступником за ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» на підставі Договору № 602- 18 про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018, укладеного між ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» та КОМУНАЛЬНИМ ПІДПРИЄМСТВОМ (КИЇВСЬКОЇ МІСЬКОЇ ДЕРЖАВНОЇ АДМІНІСТРАЦІЇ) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО». Так, в 2017 році ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» вже звертався до Деснянського районного суду міста Києва із заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення заборгованості за надані послуги з центрального опалення та постачання гарячої води з [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] (справа №754/10408/17, провадження №2н/745/583/17). 11 серпня 2017 року Деснянським районним судом міста Києва по справі №754/10408/17 було видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення в розмірі 7817,37грн, заборгованість за постачання гарячої води в розмірі 12359,31грн. 29 липня 2020 року ухвалою Деснянського районного суду міста Києва по справі №754/10408/17 зазначений судовий наказ від 11 серпня 2017 року по справі №754/10408/17 було скасовано. У відповідності з даними, що містяться в матеріалах справи 754/12189/21, позивач як правонаступник ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» за договором № 602-18 від 11.10.2018 про відступлення права вимоги, звернувся 05.08.2021 до Деснянського районного суду міста Києва із позовом до відповідача про стягнення заборгованості з відповідача, яка виникла у зв`язку з тим, що відповідач своєчасно не сплачував за спожиті послуги з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води: за період до 01.05.2018 в розмірі 11586,97грн. Таким чином, звертаючись до суду із позовом 05.08.2021 вимоги позивача щодо стягнення заборгованості в розмірі 11586,97грн, що нібито утворилася в період до 01,05.2018, не підлягають задоволенню, так як право вимоги за цими зобов`язаннями закінчилось 01.05.2021. Крім того, з огляду на те, що позивач як правонаступник ПАТ «КИЇВЕНЕРГО», володів інформацією про наявність боргових претензій до відповідача, то беручи до уваги наявність звернення ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» до відповідача з тими самими вимогами ще у 2017 році, - строки позовної давності щодо реалізації свого права на стягнення заборгованості з відповідача у позивача по справі №754/12189/21 на суму заборгованості закінчилися ще в серпні місяці 2020 року, так як перебіг позовної давності стосовно стягнення зазначеної заборгованості згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України у позивача починається не пізніше 11.08.2017. Крім того, з огляду на те, що позивач звернувся до суду із позовом 05.08.2021, вимоги позивача за період з 01.05.2018 по 05.08.2018 також не підлягають задоволенню на підставі закінчення строків позовної давності. Тобто позивач втратив право вимоги з відповідача будь яких боргових зобов`язань за період з 01.05.2018 по 05.08.2018. За таких обставин, відповідач просить суд застосувати позовну давність у справі 754/12189/21 до позовних вимог позивача, щодо нарахованого боргу до 05.08.2018. Крім того, позивач на підтвердження своїх доводів, щодо нібито наявної у відповідача, за адресою: [ADDRESS] заборгованості, в якості доказів надає розрахунок заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01.05.2018-31.05.2021, з нібито існуючою заборгованістю, що утворилася за період з 01.05.2018 до 01.05.2021, а саме: 5249,28грн заборгованість за послуги з централізованого опалення та 5376,73грн заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води. На підтвердження зазначеного розрахунку позивач надає в якості доказів наступні копії документів: наряди про включення/відключення від системи централізованого опалення, [ADDRESS] ; акти про готовність загально домового вузла комерційного обліку Споживача до робіт, [ADDRESS] ; відомості обліку споживання теплової енергії, за адресою: [ADDRESS] . Відповідно, зазначені подані позивачем докази не стосуються предмету позову. Тобто, позивач надав копії документів щодо обліку споживання теплової енергії виключно спожитої всім багатоквартирним будинком загалом, за адресою: [ADDRESS] , а не конкретним жилим приміщенням - квартирою, за адресою: [ADDRESS] , власником якої є відповідач. Відповідно, зазначені подані позивачем докази не стосуються предмету позову. Позивач в позові зазначає про те, що станом на 01.06.2021 у відповідача наявна заборгованість за послуги з централізованого опалення в розмірі 5249,22 грн. про що зазначає також в розрахунку заборгованості за період з 01.05.2018 по 31.05.2021. Зазначене не відповідає дійсності, так як 16.06.2021 відповідачем було погашено зазначену заборгованість шляхом сплати на рахунок позивача грошових коштів в розмірі 5400,00грн (з переплатою), що підтверджується квитанцією від 16.06.2021. Крім того, позивач в позові зазначає про те, що станом на 01.06.2021 у відповідача наявна заборгованість за послуги з центрального постачання гарячої води в розмірі 5376,73грн про що зазначає також в розрахунку заборгованості за період з 01.05.2018 по 31.05.2021. На підтвердження даних наведених позивачем в зазначеному розрахунку, позивачем не надано жодних доказів на підставі яких утворилась зазначена заборгованість, жодних первинних документів які б підтверджували взагалі наявність будь-якого боргу відповілача перед позивачем за послуги з центрального постачання гарячої воли та зокрема зазначеного позивачем боргу в розмірі 5376,73грн, що нібито утворився за період з 01.05.2018 по 31.05.2021. У зв`язку з викладеним представник відповідача - адвокат Новіков С.В. просить суд застосувати позовну давність до позовних вимог позивача, щодо нарахованого боргу до 05.08.2018; в іншій частині позовних вимог відмовити в повному обсязі. Представник позивача Банецький Б.І. в судові засідання не з`явився, 06.12.2022 до суду надійшла заява представника позивача про розгляд справи за його відсутності, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити, проти заочного розгляду не заперечують. Відповідач [PERSON] та представник відповідача - адвокат Новіков С.В. в судові засідання не з`явились, 07.12.2022 до суду надійшла заява про застосування позовної давності до позовних вимог позивача, щодо нарахованого боргу до 05.08.2018; в іншій частині позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись на докази та обставини які викладені у відзиві. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення у відсутності учасників справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти та їх правовідносини. 11.10.2018 між ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» та Комунальним підприємство (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» було укладено Договір №602-18 про відступлення права вимоги (цесїї), за яким ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» відступило право вимоги, а КП «КИЇВТЕПЛОЕНРГО набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед Кредитором з оплати спожитих до 01.05.2018 року послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01.08.2018 року з урахуванням оплат, що отримані Кредитором за період 01.08.2018 року до дати укладення цього договору. Перелік договорів (особових рахунків), споживачів та сум грошових зобов`язань (основний борг), прав вимоги яких відступається за цим договором, зазначається у Додатку № 1 та Додатку № 2 до цього договору. Відповідно до Додатку № 1 та/або Додатку № 2 до Договору цесїї Позивач набув право вимог заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення в розмірі 0,00грн та послуги з гарячого водопостачання у розмірі 11586,97грн за адресою: [ADDRESS] . Згідно із п. 3.4.2 Договору Новий кредитор має право на отримання замість Кредитора від споживачів, визначених у Додатку № 1 та/або Додатку № 2 до Договору цесії сплати заборгованостей, право вимоги до яких від ступлене за цим договором. Крім того, відповідно до п. 1.3 договору цесії Кредитор відступає, Новий кредитор/Позивач набуває право вимоги також будь-яких інших, передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань (неустойка, штраф, пеня), 3% річних, інфляційні нарахування, судові витрати, витрати пов`язані з отриманням боргу та примусовим стягненням та будь-які інші без виключень та обмежень), що нараховані Кредитором та/або виникли до дати укладення цього Договору у зв`язку з неналежним виконанням споживачем (споживачами) зобов`язань з оплати послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання за договорами та споживачами, які зазначені у Додатку № 1 та у Додатку № 2 до Договору цесії. Таким чином, позивач Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" прийняв право вимоги за адресою: [ADDRESS] . Згідно відомостями Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської РДА [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . В свою чергу, надання послуг відповідачу здійснювалось на підставі Договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженого Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630 (далі Правила), який був опублікований 31.07.2014 на офіційному сайті ПАТ «КИЇВЕНЕРГО», а також в газеті «Хрещатик» від 06.08.2014 №111 (4511). Сума позовних вимог позивача за послуги з централізованого постачання гарячої води становить 11586,97грн (до 01.05.2018), послуги з централізованого опалення з 01.05.2018 у розмірі 5249,22грн; послуги з централізованого постачання гарячої води з 01.05.2018 становить 5376,73грн. Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 №1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м.Києва від 27 вересня 2001 року, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго». За розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 №591 КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам. Правовідносини з постачання фізичним особам централізованого опалення та постачання гарячої води регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодних та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630. Відповідно до пункту 8 зазначених Правил, послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою КМУ № 45 від 24.01.2006 року, визначено, що власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року № 1875-IV (у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) та Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII (введений в дію з 01 травня 2019 року, крім: ст. 1, ч. 1 ст. 2, ст. ст. 3-7, 9, 11, 12, ч. 2 ст. 26, ст. 27 та 29 (в частині регулювання послуги з управління багатоквартирним будинком), ч. 2 ст. 2, ч. ч. 3 та 4 ст. 8, ч. ч. 2 та 3 ст. 10, ст. 15, ч. ч. 1, 3 та 5 ст. 16, ст. 18, ч. 5 ст. 28, які введені в дію 10 червня 2018 року). Суб`єктами Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року №1875-IV є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (ст. 1, ч. 2 ст. 3, ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року № 1875-IV). Згідно із ч. 1 ст. 6 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року № 1875-IV залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Частиною 1 статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року № 1875-IV та ч. 1 ст. 12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року № 1875-IV, п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Водночас такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року № 1875-IV та п. 5 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Крім того, відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач є споживачем комунальних послуг. Даним Законом передбачено, що під договором слід розуміти усну чи письмову угоду між споживачем та виконавцем послуг. Цей Закон також передбачає оформлення письмової угоди через посередництво квитанцій та інших розрахункових документів. Згідно з частиною другою ст. 638 Цивільного кодексу України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частиною другою ст. 642 Цивільного кодексу України встановлено, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції. Відповідно до частини першої статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. За змістом ч. 1 ст. статті 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, наявність відносин між сторонами, а отже, і виникнення цивільних прав та обов`язків, підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого опалення та постачає гарячу воду, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату спожитої енергії, а споживач має здійснювати оплату виставлених рахунків. Отже, з 01.05.2018 надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води здійснює КП «Київтеплоенерго». Відповідно до частини сьомої ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (від 24 червня 2004 року № 1875-IV на час укладених правовідносн), договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання. Згідно із ч. 2 та 4 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).(Частина друга статті 12 із змінами, внесеними згідно із Законом № 1060-IX від 03.12.2020). Порядок та особливості укладання, зміни і припинення договорів про надання житлово-комунальних послуг визначаються статтями 13-15 цього Закону. На виконання вимог Закону КП «Київтеплоенерго» підготовлено та опубліковано договір про надання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 року № 34 (5085). Договір складений на підставі типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 та є договорами приєднання, а отже такий договір може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношенням, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. Згідно з диспозицією зазначеної статті цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. За таких обставин, вбачається, що відповідач зобов`язаний сплачувати житлово-комунальні послуги, а позивач має право вимагати від відповідача виконання обов`язку щодо оплати наданих послуг. Відповідно до ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Відповідно до ст. 179 ЖК України визначено, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Судом установлено, що відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, виконавцем послуг за якими є позивач. Як зазначено в позовній заявві, позивач належним чином виконує свої зобов`язання шляхом надання відповідачу централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення холодної та гарячої води, а відповідач у свою чергу порушує свої зобов`язання та умови перед позивачем, внаслідок неналежного виконання зобов`язань у відповідача виникла заборгованість до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 0,00грн; заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 11586,97грн; заборгованість за спожиті з 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 5249,22грн; заборгованість за спожиті з 01.05.2018 послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 5376,73грн; витрати пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33,00грн. Однак представник відповідача - адвокат Новіков С.В. просить суд застосувати позовну давність в частині позовних вимог, а саме про стягнення заборгованості, яка виникла до 05.08.2018 та відмовити в цій частині. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в судовому порядку. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті). Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Частини третя та четверта статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Вказаний висновок щодо строку позовної давності наведено в постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 457/462/16-ц, провадження № 61-21807св19. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які відбулися у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No.2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість господарських відносин. Відповідно до ч. 1 ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Отже, позивач є правонаступником за ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» на підставі Договору № 602- 18 про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018, укладеного між ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» та КОМУНАЛЬНИМ ПІДПРИЄМСТВОМ (КИЇВСЬКОЇ МІСЬКОЇ ДЕРЖАВНОЇ АДМІНІСТРАЦІЇ) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО». Судовим наком Деснянського районного суду міста Києва від 11.08.2017 по справі №754/10408/17 було стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення в розмірі 7817,37грн, заборгованість за постачання гарячої води в розмірі 12359,31грн. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 29.07.2020 вищезазначений судовий наказ від 11 серпня 2017 року по справі №754/10408/17 було скасовано. Позивач як правонаступник ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» за договором № 602-18 від 11.10.2018 про відступлення права вимоги, звернувся 05.08.2021 до Деснянського районного суду міста Києва із позовом до відповідача про стягнення заборгованості з відповідача, яка виникла у зв`язку з тим, що відповідач своєчасно не сплачував за спожиті послуги з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води за період до 01.05.2018 в розмірі 11586,97грн. Позовні вимоги щодо стягнення боргу на загальну суму 11586,97грн згідно наданого позивачем розрахунку, який виник за період до 01.05.2018 у відповідача перед ПАТ «Київенерго», щодо якого згідно позовної заяви право вимоги отримане позивачем на підставі договору цесії між ПАТ «Київенерго» та позивачем не підлягають задоволенню у зв`язку закінченням строку позовної давності, оскільки позовна заява подана до суду 05.08.2021, з пропуском трирічного строку звернення до суду. Таким чином, суд відхиляє посилання представника КП «Київтеплоенерго» про те, що у КП «Київтеплоенерго» виникла можливість звернутися до суду лише з моменту укладення договору № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії) із ПАТ «Київенерго» від 11.10.2018, оскільки заміна кредитора у зобов`язанні не змінює перебіг позовної давності та не є підставою для її переривання. Також, представник позивача зазначає, що у відповідача наявна заборгованість за спожиті з 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 5249,22грн; заборгованість за спожиті з 01.05.2018 послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 5376,73грн. Однак, суд критично ставиться до доводів представника позивача, що у відповідачки є заборгованість за спожиті з 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 5249,22грн, оскільки в матеріалах справи є квитанція від 16.06.2021 на суму 5409,90грн про сплату відповідачкою боргу за централізоване опалення, яке надаволося відповідачу, як споживачу Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго". Отже, суд дійшов висновку, що задоволенню підлягають лише позовні вимоги за спожиті послуги централізованого постачання гарячої води в розмірі 5376,73грн. Суд вважає вказаний розмір заборгованості доведеним, та таким, що підлягає стягненню з відповідача. Таким чином аналізуючи всі зазначені норми законів, приймаючи до уваги викладене вище, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до вимог статей 133 та 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2270,00грнта витрати пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33,00грн.

Outcome: partial