Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-25 00:00:00

Представник позивача адвокат Гончар Л.В., яка діє на підставі договору про надання правової допомоги від 22.06.2022р., звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на користь ПП «Скай Лайн» в порядку регресу 480\~000 грн. в якості відшкодування матеріальної шкоди. В обґрунтування позовних вимог в позові зазначається, що з вини відповідача сталася ДТП, в якій один потерпілий загинув, а інші двоє отримали тілесні ушкодження. На момент ДТП відповідач виконував трудові обов`язки водія таксі на службовому автомобілі, оскільки перебував у трудових відносинах з ПП «Скай Лайн». Постановляючи обвинувальний вирок відносно відповідача суд також ухвалив рішення про стягнення з ПП «Скай Лайн» на користь потерпілих від ДТП осіб 480\~000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди. ПП «Скай Лайн» виконало зазначене судове рішення, а тому в порядку регресу вимагає відшкодувати зазначені збитки за рахунок відповідача, як безпосереднього винуватця ДТП, посилаючись на положення ст. 130, п. 3 ч. 1 ст. 134 КЗпП та ст.ст. 1187, 1191 ЦК України. Від відповідача заперечень проти позову не надходило. 11.11.2022р. судом відкрито провадження у справі з визначенням здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні представник позивача адвокат Гончар Л.В. підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позові. Відповідач [PERSON] , приймаючи участь в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку, пояснив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 09.01.2020р. о 17 год. 30 хв. відповідач в м. Черкаси по вул. Сергія Амброса зі сторони вулиці Новопречистенської в напрямку вулиці Юрія Іллєнка, керуючи транспортним засобом «ЗАЗ», д.н.з. [NUMBER] , порушуючи вимоги п. 2.3 «б», 12.2, 12.3, 12.4 ПДР України, вчинив наїзд на пішоходів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] .. Внаслідок ДТП потерпілі пішоходи зазнали тілесних ушкоджень різного ступеню тяжкості, а [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень загинув. Згідно вироку Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29.12.2020р. у справі №711/1393/20, який набрав законної сили 12.09.2022р., відповідача визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та засуджено до покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк два роки. Цим же вироком суду прийнято рішення про стягнення з ПП «Скай Лайн» на користь потерпілих [PERSON] та [PERSON] в якості відшкодування моральної шкоди по 240\~000 грн. кожному. На момент ДТП відповідач працював водієм у позивача і вчинив ДТП на службовому автомобілі. На виконання вироку Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29.12.2020р. у справі №711/1393/20 в період часу з вересня 2021р. по червень 2022р. позивачем було сплачено на користь потерпілих [PERSON] та [PERSON] 480\~000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП з вини відповідача, що підтверджується копіями відповідних платіжних доручень /а.с. 37-42/. Сплачені на користь потерпілих [PERSON] та [PERSON] кошти є матеріальними збитками позивача, а тому він вимагає їх компенсації за рахунок відповідача, внаслідок чого звернувся до суду з даним позовом. Таким чином, між сторонами існує спір щодо порядку відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дій працівника, який регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК) та Кодексу законів про працю України (далі КЗпП). Надаючи оцінку доводам учасників справи в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Це положення законодавства передбачає перехід права вимоги регресу від однієї особи до іншої при виникненні деліктного (позадоговірного) зобов`язання, а саме із заподіяння шкоди. Регрес регулюється загальними нормами цивільного права. Згідно ч. 1 ст. 1 ЦК цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини). За змістом ч. 1 ст. 3 КЗпП трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю. Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦК положення цього Кодексу застосовуються також до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Згідно ч. 1 ст. 130 КЗпП працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 134 КЗпП працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. За змістом ч. 3 ст. 136 КЗпП покриття шкоди, заподіяної працівником, провадиться шляхом подання роботодавцем позову до місцевого загального суду. Для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди (ч. 3 ст. 233 КЗпП України). Як роз`яснено у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992р. №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений статтею 233 КЗпП річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на пред`явлення регресного позову. По обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що ПП «Скай Лайн», як відповідальна особа за шкоду, завдану її працівником під час виконання ним трудових обов`язків, сплатило 480\~000 грн. на користь третіх осіб в якості відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дій відповідача, які визнані судом злочином, а отже підприємство зазнало збитків на таку суму коштів. З моменту виплати позивачем відповідних коштів до моменту звернення позивача з даним позовом до суду не сплинув річний строк, передбачений ст. 233 КЗпП. Відповідач, як завдавач шкоди, зобов`язаний відшкодувати її в повному обсязі. За таких обставин, позовні вимоги є правомірними та обґрунтованими, а відтак підлягають до задоволення в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд звертає увагу, що такі витрати складаються з судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову в сумі 7200 грн. /а.с. 47/. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, то на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України позивачу має бути компенсовано за рахунок відповідача витрати з оплати судового збору в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved