Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-04 00:00:00

У грудні 2020 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позов мотивовано тим, що вона із відповідачем перебувала у шлюбі, від якого у них є двоє спільних дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Шлюб між ними розірвано рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 30.03.2017 року у справі №306/76/17. Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 26.04.2016 року у справі №306/308/16-ц із відповідача стягнуто аліменти на її користь на утримання двох дітей. Починаючи з 2015 року, відповідач разом із нею не проживає, вихованням та утриманням дітей не займається, їх фізичним та духовним розвитком не цікавиться. Посилаючись на наведені обставини та положення ст.ст. 164, 196 СК України, просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді від 10.03.2021 року відкрито провадження у справі та залучено Виконавчий комітет Свалявської міської ради Мукачівського району Закарпатської області до участі у справі в якості органу опіки та піклування (а.с.34, 35). Ухвалою суду від 19.04.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.142, 143). Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, натомість подала до суду заяву від 04.03.2022 року, в якій просить розглянути справу без її участі та позов задовольнити (а.с.153). Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Свалявської міської ради Мукачівського району Закарпатської області, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Ухвалою суду від 05.12.2022 року постановлено проводити заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини, що мають значення для правильності вирішення спору, визначившись із нормами матеріального права, предметом правового регулювання яких є спірні правовідносини, суд встановив наступне. Сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.9, 10). Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 30.03.2017 року у справі №306/76/17 шлюб між сторонами розірвано (а.с.8). Погребищенським районним відділом державної виконавчої служби Центрально Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) здійснюється примусове виконання виконавчого листа №306/308/16-ц, виданого 01.06.2016 року Свалявським районним судом Закарпатської області, про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19.02.2016 року і до його повноліття (а.с.63). Як вбачається із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по ВП №51384416 заборгованість по сплаті аліментів [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] станом на 30.06.2021 року становить 68983 грн. 70 коп. (а.с.64). Згідно із довідкою Свалявської початкової школи №1 від 20.07.2021 року №42 [PERSON] , 2016 року народження, відвідує дошкільну групу даного закладу з 2018 року. На протязі цього періоду батько дитини [PERSON] жодного разу не відвідав сина та не приймав участі у вихованні дитини (а.с.65). Згідно із висновком виконавчого комітету Свалявської міської ради Мукачівського району Закарпатської області від 18.08.2021 року №2244/02-9 орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо його синів. Висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав обґрунтовано тим, що розмір його заборгованості по аліментам становить 68983 грн. 70 коп. Громадянкою [PERSON] надано довідку Свалявської початкової школи №1 від 20.07.2021 року №42 про те, що за період відвідування дитиною [PERSON] навчального закладу його батько [PERSON] жодного разу не з`являвся на батьківські збори, не долучався до виховних закладів, не спілкувався з вихователями, не цікавився розвитком дитини, не проводив оплату за харчування. Згідно довідок лікаря педіатра від 22.07.2021 року за період з 2015 - 2016 років з дітьми на профілактичний огляд та під час хвороби зверталася лише мати [PERSON] . Батько [PERSON] протягом шести років з дітьми на прийом не приходив (а.с.61). Визначаючись із обґрунтованістю позовної вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав, суд виходить із того, що відповідно до частини третьої\~статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада\~\~1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада\~\~1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18\~Конвенції про права дитини від 20 листопада\~\~1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до частини першої\~статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня\~2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява\~\~\~№ 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100). Згідно частини першої\~статті 164 СК України\~мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Системний аналіз наведених норм міжнародного права та національного законодавства, з урахуванням прецедентної практики Європейського Суду з прав людини, дозволяє стверджувати, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. В силу\~приписів частин\~1-3\~ст.12\~ЦПК України\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Учасники\~справи мають\~рівні права\~щодо здійснення\~всіх процесуальних\~прав та\~обов`язків,\~передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Проте, позивачка не довела, у чому саме полягає свідоме та умисне ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, та не надала суду належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження таких обставин. При цьому суд констатує, що посилання позивачки на існування заборгованості по аліментах та невідвідування відповідачем дошкільного закладу дитини протягом певного часу у повній мірі не може свідчити про ухилення останнім від виконання своїх обов`язків. Такий \~ \~ \~ \~ висновок суду узгоджується із правовою позицією, сформульованою в постанові Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі №465/3694/14-ц. В\~той же\~час,\~у письмових поясненнях [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зазначено, що дійсно на протязі п`яти років вони не бачили участі відповідача у вихованні дітей та в наданні ним матеріальної допомоги (а.с.11). Однак, статтями 90-93 ЦПК України\~встановлено спеціальний порядок допиту свідків, що передбачає виклик свідків у судове засідання з наданням права задати питання свідкам усім учасникам справи. Відповідно до частин 2, 3\~ст. 67 ЦПК України\~свідок зобов`язаний з`явитися до суду за його викликом у визначений час і дати правдиві показання про відомі йому обставини. За відсутності заперечень учасників справи свідок може брати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Суд може дозволити свідку брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції незалежно від заперечень учасників справи, якщо свідок не може з`явитися до суду через хворобу, похилий вік, інвалідність або з інших поважних причин. У разі неможливості прибуття до суду та участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції за викликом суду свідок зобов`язаний завчасно повідомити про це суд. Вочевидь, надання показів свідків шляхом\~\~направлення на адресу суду їх письмових пояснень не сприяє всебічному забезпеченню права учасників справи на поставлення питань свідкам стосовно обставин справи. Таким чином, цивільним процесуальним законодавством\~\~України не передбачено такого порядку надання показань свідків, як направлення ними письмових пояснень суду. Близький за змістом висновок викладений у постанові Верховного Суду від 20.05.2020 року у справі №200/17947/16-ц. Зважаючи на викладене, окреслені письмові пояснення одержані з порушенням порядку, встановленого законом, а відтак є недопустимими доказами в силу приписів ч.1 ст.78 ЦПК України. Частиною четвертою\~статті 19 СК України\~визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до частини п`ятої\~статті 19 СК України\~\~орган\~\~опіки і піклування\~\~подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста\~статті 19 СК України). Суд не погоджується із висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав, оскільки він суперечить інтересам малолітніх дітей та є недостатньо обґрунтованим. Так, у вказаному висновку не наведено належних підстав та достатньо аргументів, які б вказували на доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, а також позитивного впливу такого рішення на інтереси малолітніх дітей та не вказано про встановлені фактичні обставини ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дітей, які б слугували безумовною підставою для позбавлення його батьківських прав. Оскільки вказаний висновок не містить однозначних обставин, які б вказували на наявність підстав для застосування щодо відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, то даний висновок органу опіки та піклування не може бути покладений в основу судового рішення про позбавлення відповідача батьківських прав. Крім того, суд бере до уваги, що альтернативні заходи реагування держави до відповідача не вживалися, а позбавлення батьківських прав тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька, так і для дітей. Позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Такі висновки суду відповідають правовим позиціям, викладеним у постановах Верховного Суду від 07.02.2019 року у справі №713/63/17 та від 23.11.2021 року у справі №592/17972/19. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідно\~до частин\~1,\~2\~ст.133\~ЦПК України\~судові витрати\~складаються з\~судового збору\~та витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно із ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ураховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, сплачений позивачкою судовий збір слід залишити за нею.

Outcome: dismissed