Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-21 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить: стягнути з [PERSON] , що проживає та перебуває за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , заборгованість по укладеному договорі позики у сумі 15 740 (п`ятнадцять тисяч сімсот сорок) доларів США по курсу в гривні на день ухвалення рішення; стягнути з [PERSON] , що проживає та перебуває за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , заборгованість 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у сумі 1662,12 гривень та проценти за користування позикою у сумі 26834,76 гривень; \~ \~ \~ \~стягнути з [PERSON] , що проживає та перебуває за адресою (останнє відоме місце проживання яке підтверджується витягом про наявність майна): [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , судові витрати, в тому числі документально підтверджені та обґрунтовані витрати на професійну правничу допомогу згідно договору про надання адвокатських послуг №162 на момент прийняття рішення. В обґрунтування\~позову вказує,\~що 12.06.2018\~ [PERSON] позичив\~у [PERSON] \~грошові кошти\~у розмір\~15\~740\~(п`ятнадцять\~тисяч сімсот\~сорок)\~доларів США\~що відповідно\~до курсу\~Національного банку\~України станом\~на 17.10.2018\~складає 439.618\~гривень 20\~копійок (із\~розрахунку 100\~доларів США\~-\~2793,0020\~гривень).\~Вказану обставину\~підтверджує розписка.\~ [PERSON] \~зобов`язувався повернути\~грошові кошти\~до 01.09.2018.\~25.09.2018\~ [PERSON] \~надіслав [PERSON] \~заяву про\~досудове врегулювання\~спору на\~адресу:\~ [ADDRESS] .\~Яка відома\~позивачу з\~роздруківки відомостей\~з державного\~реєстру речових\~прав на\~нерухоме майно\~була отримана\~25.09.2018\~року (доказ\~фіскальний чек\~з описами-вкладення,\~а також\~витяги з\~сайту «Укрпошта»).\~25.09.2018\~ [PERSON] \~надіслав [PERSON] \~заяву про\~досудове врегулювання\~спору на\~адресу місце\~проживання:\~ [ADDRESS] \~(доказ\~фіскальний чек\~з описами-вкладення,\~а також\~витяги з\~сайту «Укрпошта»).\~На момент\~подання до\~суду позовної\~заяви [PERSON] \~будь-яких\~заходів для\~повернення боргу\~не вжив.\~Розрахунок суми\~заборгованості,\~що виникла\~на підставі\~договору позики\~з 02.09.2018\~у сумі\~15\~740\~(п`ятнадцять\~тисяч сімсот\~сорок)\~доларів США\~що відповідно\~до курсу\~Національного банку\~України станом\~на 17.10.2018\~складає 439618\~гривень 20\~копійок (із\~розрахунку 100\~доларів США\~-\~2793,0020\~гривень). Розрахунок\~3%\~ річних\~за несвоєчасне\~виконання грошового\~зобов`язання на\~підставі ст.\~625\~ЦК України\~за період\~з 02.09.2018\~року по\~17.10.2018\~року складають\~1662,12\~грн.\~(дата\~початку нарахування:\~02.09.2018,\~дата закінчення\~нарахування:\~17.10.2018,\~сума заборгованості\~-\~439618,20). Розрахунок процентів за користування позикою па підставі ст. 1048 ЦК України за весь час користування позикою з 13.06.2018 року по 17.10.2018 року складають 26834,76 грн. Загальна сума витрат на правову допомогу становить на момент подання позовної заяви до суду 10 750 грн. 00 коп. Судовий збір сплачено у розмірі 4396,18 грн. Вказану обставину підтверджує рахунок-фактура, акт прийняття робіт (надання послуг) №СФ-0000276 від 25.09.18, квитанція про сплату адвокатських послуг, а також додатком №2 до договору про надання адвокатських послуг №162 від 25.09.2018. \~ \~ \~ \~Позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності, заявлений позов підтримав, просив його задовольнити. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні 08.07.2021 позов не визнав та просив надати йому строк для подання відзиву. 08.07.2021 під розписку представником відповідача отримано копію позовної заяви з додатками на 16-ти арк. Розгляд справи відкладено на 10:00 год. 04.04.2022. Однак станом на 04.04.2022 та до дати судового засідання 22.12.2022 відзив на позов не подано. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов такого висновку. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Судом встановлено, що відповідно до розписки, 12.06.2018 відповідач одержав в борг від позивача грошові кошти у розмірі 15\~740 (п`ятнадцять тисяч сімсот сорок) доларів США. Зобов`язався повернути грошові кошти в повному обсязі не пізніше 01.09.2018 (а.с.5). Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1-2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Статтею 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Цією статтею передбачено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. Наявність оригіналу розписку в кредитора свідчить про існування невиконаного зобов`язання, на чому наголошено у постанові Верховного Суду України від 25.04.2012 у справі №6-24ц12. Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає про отримання коштів, скріплює її своїм підписом, така розписка свідчить про реальний характер договору позики. У назві боргової розписки не обов`язково зазначити слово «позика», адже ключовим є зміст цього документа. Отже, письмове застереження про завершену дію передання коштів позичальнику, що міститься в тексті договору, не тільки засвідчує факт такого передання, а і є моментом виникнення зобов`язання за реальним договором позики. Розписка є підтвердження укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення. Такий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах висловлений Верховним Судом у постанові від 08.04.2021 у справі №500/1755/17. Судом досліджено надану позивачем розписку та встановлено, що розписка написана після отримання позичальником\~відповідачем грошових коштів, тобто, факт укладення договору і отримання позичальником коштів за договором підтверджено належним (письмовим) доказом. Іншого відповідачем не доведено. У наданій позивачем розписці зазначені сторони зобов`язання, грошова сума, яка передається, строк виконання зобов`язань, особистий підпис позичальника. Отже, суд у визначеному цивільним процесуальним законодавством порядку оцінивши надану позивачем розписку, дійшов висновку, що між сторонами дійсно виникли зобов`язальні правовідносини з договору позики. Зі змісту розписки вбачається, що позивач виконав свої зобов`язання за договором, надавши відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 15740 доларів США. У зазначеній розписці встановлений строк повернення боргу, а саме до 01.09.2018 року. Отже, останнім днем повернення боргу за розпискою є 01.09.2018 року. Таким чином, сторони в належній формі уклали договір позики, за яким відповідач взяв на себе зобов`язання повернути позичені кошти. Відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, грошові кошти у встановлений строк не повернув. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно положень ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених речовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася на його банківський рахунок. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Разом з тим, слід зазначити, що позивач просить стягнути з відповідача кошти у іноземній валюті, зокрема в доларах США, тому суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне: Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України). Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. З огляду на викладене, станом на дату подання позову [PERSON] повинен повернути [PERSON] суму основного боргу за договором позики, оформленого розпискою від 12.06.2018 у розмірі 15740 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти станом на момент ухвалення рішення еквівалентно 581 278 гривні 20 копійок (курс Національного банку України станом на 22.12.2022 за 1 дол. США - 36,93 грн). Згідно з умовами договору позики від 12.06.2018 позичальник зобов`язувався повернути позику у термін до 01.09.2018, проте відповідач не виконав зобов`язання і заборгованість за договором не погасив, що є порушенням законних прав позивача. Таким чином, оцінюючи усі докази, що є у справі, в їх сукупності, суд уважає доведеними обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог щодо основної суми боргу. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Положенням ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що у разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зі змісту норми ч. 2 ст. 625 ЦК України вбачається, що нарахування на суму боргу трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до ч. 1 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. \~ \~ \~ \~Так, позивачем надано розрахунок 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання на підставі ст. 625 ЦК України за період з 02.09.2018 року по 17.10.2018 року , що у розмірі 1662,12 грн (дата початку нарахування: 02.09.2018, дата закінчення нарахування: 17.10.2018, сума заборгованості - 439618,20 грн.) Здійснючи такий розрахунок позивач виходив із розрахунку суми заборгованості, що виникла на підставі договору позики з 02.09.2018 у сумі 15 740 (п`ятнадцять тисяч сімсот сорок) доларів США що відповідно до курсу Національного банку України станом на 17.10.2018 складає 439618 гривень 20 копійок (із розрахунку 100 доларів США - 2793,0020 гривень). Відповідно до розрахунку процентів за користування позикою па підставі ст. 1048 ЦК України за весь час користування позикою з 13.06.2018 року по 17.10.2018 року проценти за користування позикою складають 26834,76 грн., а саме: пеня у розмірі 6142,61 грн (з 13.06.2018 по 12.07.2018 (30 днів, сума боргу 439\~618,20 грн, облікова ставка НБУ 17, розрахункова ставка (% у рік) 17) ; пеня у розмірі 11803,44 грн (з 13.07.2018 по 06.09.2018 (56 днів, сума боргу 439\~618,20 грн, облікова ставка НБУ 17,5, розрахункова ставка (% у рік) 17,5); пеня у розмірі 8\~888,71 грн (з 07.09.2018 по 17.10.2018 (41 день, сума боргу 439\~618,20 грн, облікова ставка НБУ 18, розрахункова ставка (% у рік) 18). З огляду на викладене, враховуючи надані позивачем розрахунки, які відповідачем не спростовано, суд уважає, що позовні вимоги про стягнення трьох процентів річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у розмірі 1662,12 гривень та проценти за користування позикою у сумі 26\~834,76 гривень є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати у виді судового збору у сумі 4396,39 грн (а.с.1). Щодо стягнення понесених витрат на правову допомогу слід зазначити таке: Відповідно до положень\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Згідно з ч. 1\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони. Відповідно до ч. 2\~ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;\~\~2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3\~ст. 137 ЦПК України). Нормою частини 8\~ст. 141 ЦПК України\~визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. В позові позивач вказує загальну суму витрат на правову допомогу у розмірі 10\~750 грн, 00 коп. та те, що у зв`язку з розглядом позову у суді плануються наступні адвокатські послуги: виїзд в судове засідання (1 засідання) -1800 х 2 =3600 грн, складання відповіді на відзив 1800 грн. На підтвердження понесення загальної суми витрат на правову допомогу у розмірі 10\~750,00 грн позивач у позові посилається на рахунок-фактуру, акт прийняття робіт (надання послуг) №СФ-0000276 від 25.09.18, квитанцію про сплату адвокатських послуг, а також на додаток №2 до договору про надання адвокатських послуг №162 від 25.09.2018. Однак доказів, які слугували б стягненню, понесених позивачем витрат на правову допомогу на час ухвалення рішення на які здійснює посилання позивач, а саме рахунок-фактуру, акт прийняття робіт (надання послуг) №СФ-0000276 від 25.09.18, квитанцію про сплату адвокатських послуг, позивачем не надано. Заяви про подання таких доказів до закінчення судових дебатів, позивачем не зроблено. До позову додані лише копія договору про надання адвокатських послуг №162 від 25.09.2018 та додаток №2 від 25.09.2018 до договору про надання адвокатських послуг №162 від 25.09.2018, які суд не може розцінювати як доказ понесення позивачем відповідних витрат на правову допомогу. Таким чином, суд уважає, що розмір витрат пов`язаних з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги у розмірі 10\~750,00 грн позивачем у встановленому законом порядку не доведено. На підставі наведеного,

Outcome: approved