Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь грошові кошти у сумі 11000 доларів США та судові витрати. Позовні вимоги мотивує тим, що 23.08.2019 року відповідач звернулася до позивача з проханням про позику грошей, та враховуючи дружні відносини між ними, позивач позичила відповідачці грошові кошти у сумі 5000 доларів США під відсотки в розмірі 5% щомісячно терміном з 15.11.2019 року по 15.07.2020 року. 15.11.2019 року відповідач знову звернулася до позивача про позику грошей та цього ж дня позивач позичила відповідачці гроші в сумі 2000 доларів США під проценти (відсотки) у вигляді 3000 грн. щомісячно терміном до 15.07.2020 року. В черговий раз, 14.09.2020 року відповідач звернулася до позивача з проханням про позику грошових коштів, та позивач прохання задовольнила та позичила відповідачці кошти в розмірі 4000 доларів США під 5% щомісячно з терміном повного погашення боргу по 14.01.2021 року. Вказала, що кожна позика носила добровільний характер, на підтвердження якої відповідач власноручно складала письмові розписки про позику вказаних сум коштів у загальній сумі 11000 доларів США. Та, кожного разу відповідач запевняла позивача про повернення коштів, однак договірні обов`язки не виконала, кошти не повернула. Також вказала, що станом на час звернення до суду з даним позовом сума боргу в іноземній валюті, яка становить 11000 доларів США, в національній валюті України (по курсу Національного банку України 26,35 грн. за 1 долар США) становить 289850,00 грн. Зазначила, що до судового врегулювання спору вона зверталася до відповідачки з проханням повернути кошти, одна остання звернення постійно ігнорує та борг не повернула до цього часу, за винятком сплачених відповідачкою відсотків за користування позиченими грошовими коштами. А тому вона і змушена була звернутися до суду із даним позовом. 17.12.2021 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, де відповідач прохає у задоволенні позову відмовити, вказавши, що вона дійсно брала кошти у борг у позивача під розписку в сумі 5000 доларів США 15.11.2019 року, однак вказала, що допису на самій розписці від 23.08.2019 року про до позичення 2000 доларів США вона не робила та вказані кошти в борг не брала. Вказала, що 14.09.2020 року вона також брала у позивача у борг під розписку додатково ще в сумі 4000 доларів США. Зазначила, що вказані кошти нею було повернуто на картковий рахунок позивача різними сумами через термінал шляхом переказу через ПАТ «Приватбанк». Та, станом на листопад 2021 року нею повернуто позивачеві 587566,60 грн. з урахуванням відсотків за користування взятими у борг грошима. Позивач [PERSON] була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, для участі в судовому засіданні не прибула, але надала суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала, прохала їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленою про час і місце судового розгляду, зокрема і через свого адвоката, в судове засідання не з`явилася, не повідомивши суду про причини неявки. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Охмак В.І. був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, для участі в судовому засіданні не прибув, але надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі та участі відповідача. На підставі ст.280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі даних, які є в матеріалах справи та зі згоди позивача, яка не заперечує проти вирішення справи в заочному порядку, ухвалити рішення при заочному розгляді справи в порядку спрощеного позовного провадження, що відповідає положенням ст.ст.191 ч.2, 281 ЦПК України. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.ст. 2, 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Судом встановлено, що 23.08.2019 року між сторонами укладено договір позики, у відповідності до якого [PERSON] отримала у [PERSON] грошові кошти в розмірі 5000 доларів США під відсотки в розмірі 5% щомісячно терміном з 15.11.2019 року по 15.07.2020 року. Та, згідно цієї розписки до позичила грошові кошти у сумі 2000 доларів США під проценти (відсотки) у вигляді 3000 грн. щомісячно терміном до 15.07.2020 року Укладання договору позики підтверджується розпискою від 23.08.2019 року (а.с.12). Також судом встановлено, що 14.09.2020 року між сторонами укладено договір позики, у відповідності до якого [PERSON] отримала у [PERSON] грошові кошти в розмірі 4000 доларів США під 5% щомісячно з терміном погашення боргу по 14.01.2021 року. Укладання договору позики підтверджується розпискою від 14.09.2020 року (а.с.13). Строк повернення позики та правова природа отриманих [PERSON] коштів як боргу встановлена у тексті розписок. Доказів належного виконання зобов`язання із повернення позики у сумі 11000 доларів США у термін, вказаний у розписках, відповідачем до суду не надано. В порядку досудового врегулювання спір між сторонами не вирішений, оскільки на вимоги позивача про сплату боргу, відповідачем заборгованість не погашена. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Наслідки порушення договору позичальником визначені статтею 1050 ЦК України, відповідно до частини першої якої, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на цеїї установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17. Так, судом встановлено, що 23.08.2019 року та 14.09.2020 року [PERSON] особисто підписані розписки (оригінал якої позивачем надано) про отримання нею від позивача боргу у загальній сумі 11000 доларів США, яку вона зобов`язувалася повернути. На підставі наведеного, суд приходить до висновку про доведений факт щодо наявності заборгованості за договором позики від 23.08.2019 року та 14.09.2020 року, укладеного між сторонами. Після укладення цього договору позивач всі обов`язки, передбачені договором виконала, а відповідач не виконала свої зобов`язання про повернення взятих грошових коштів у розмірі 11000 доларів США. Оскільки відповідач відмовляється виконувати взяті на себе зобов`язання, сума позики нею досі не повернута, суд вважає, що права позивача порушені і підлягають судовому захисту. При викладених обставинах, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення суми позики підлягають задоволенню. В зв`язку з задоволенням основної вимоги, на підставі ст. 141 ЦПК України, задоволенню підлягає вимога про стягнення судового збору з відповідача, який позивачем сплачено при подачі позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved