Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду і просить постановити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь грошову суму в розмірі 16\~260.00 гривень, сплачених за договором на надання послуг від 29.11.2021 року № 213608, та 5000.00 гривень у відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги мотивує тим,\~що 29 листопада 2021 року між сторонами був укладений договір на надання послуг № 213608. Згідно умов договору комітент доручає, а комісіонер зобов`язується від свого імені, але за рахунок та в інтересах комітента здійснити правочин з надання послуг щодо підбору, придбання, перевезення, транспортного оброблення та розмитнення автотранспортного засобу. Строк поставки даним договором визначається сторонами, але не може перевищувати 6 (шість) місяців. З метою виконання умов договору позивачем сплачено відповідачу 16 260,00 грн шляхом безготівкового перерахування коштів відповідно до виставленого рахунку. Незважаючи на здійснену оплату, ТОВ «Везем Шиппінг» не вчинено жодних дій, спрямованих на виконання договору, зокрема, не надано послуг з підбору та бронювання автомобіля, відтак, позивач вважає можливим стягнення сплачених ним коштів у повному обсязі. Крім того, позивач зазначає, що внаслідок ухилення відповідача від виконання своїх зобов`язань за договором йому була спричинена моральна шкода, яку він оцінює у 5\~000.00 гривень, що полягає у моральних стражданнях через сплачені ним кошти, позивач розраховував на придбання нового автомобіля у певні строки, а сплачені ним кошти є для нього немалою сумою. За таких обставин позивач\~\~змушений звернутися до суду. Позивач посилається на положення ст.ст. 22, 23, 526, 626-628, 638, 1013-1014 ЦК України, ст. 4, 10, 22 Закону України «Про захист прав споживачів». Ухвалою суду від 24.06.2022 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою від 08.09.2022 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду на 12.10.2022 року. Позивач до суду не прибув, надав заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у його відсутність, а також просив ухвалити заочне рішення у разі неявки в судові засідання представника відповідача. Відповідач до суду не прибув, будь-яких заяв чи клопотань, відзиву не надав, про дату, час та місце судових засідань повідомлявся за адресою місцезнаходження юридичної особи, вказаної в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань та договорі №213608 від 29.11.2021 року, у відповідності до вимог п. 1 ч. 7 ст. 128 ЦПК України та згідно положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається повідомленим належним чином. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи. Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Враховуючи, що відповідач по справі повідомлений належним чином про час та місце розгляду даної справи, в судове засідання не з`явився,\~\~будь-яких заяв щодо відкладання судового засідання чи поважності неприбуття не надав, відзиву\~\~щодо спростування доводів, викладених в позовній заяві\~\~також надано ним не було, \~зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст.280 ЦПК України. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст.\~280,\~281,\~282 ЦПК України\~ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2\~ст. 247 ЦПК.\~ Вивчивши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково за наступних підстав. Судом встановлено, що 29 листопада 2021 року між сторонами був укладений договір на надання послуг № 213608. Згідно п.п.1.1-1.4 умов договору комітент доручає, а комісіонер зобов`язується від свого імені, але за рахунок та в інтересах комітента здійснити правочин з надання послуг щодо підбору, придбання, перевезення, транспортного оброблення та розмитнення автотранспортного засобу. Пунктом 1.5 договору сторонами був погоджений строк поставки товару, який визначається сторонами відповідно до розумних термінів на здійснення поставки щодо аналогічних товарів, але не може перевищувати шість місяців. Порядок розрахунків, комісійна винагорода і витрати, пов`язані з виконанням доручення комітента визначені п.2.1-2.14, що передбачають необхідність оплати послуг фактично за кожен етап виконання договору. Так, зокрема за п.2.2 договору з метою виконання його умов комісіонером комітент відповідно до виставленого комісіонером рахунку здійснює оплату, що становить 16 260.00 гривень, на розрахунковий рахунок комісіонера, вказаний у договорі, одразу з моменту укладання цього договору. Підбір, огляд та бронювання товару здійснюється тільки після оплати платежу. 29 листопада 2021 року згідно квитанції №0.0.2359648772.1 позивачем було здійснено оплату за надання послуги щодо підбору та бронювання транспортного засобу на суму 16 260.00 гривень, але незважаючи на здійснену оплату, відповідач не надав послугу з підбору та бронювання автомобіля. Відповідно до ч.ч. 1.2\~ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частин першої, другої статті 208 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~ст.638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.1011 ЦК України, договір комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. Згідно ч.1,3 ст.1012 ЦК України, договір комісії може бути укладений на визначений строк або без визначення строку, з визначенням або без визначення території його виконання, з умовами чи без умови щодо асортименту товарів, які є предметом комісії. Істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобов`язується продати або купити майно, є умови про це майно та його ціну. Частинами 1,3 ст.1013 ЦК України визначено, що комітент повинен виплатити комісіонерові плату в розмірі та порядку, встановлених у договорі комісії. Якщо договором комісії розмір плати не визначений, вона виплачується після виконання договору комісії виходячи із звичайних цін за такі послуги. Комісіонер зобов`язаний вчиняти правочин на умовах, найбільш вигідних для комітента, і відповідно до його вказівок. Якщо у договорі комісії таких вказівок немає, комісіонер зобов`язаний вчиняти правочини відповідно до звичаїв ділового обороту або вимог, що звичайно ставляться, як передбачено чт.1 ст.1014 ЦК України. Умовами п.п. 3.1, 4.2 укладеного договору сторони встановили, зокрема, обов`язок комісіонера та комітента відповідно попередньо погодити товар, по якому буде виставлена ставка на онлайн-аукціоні. Як передбачено\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Відповідач ТОВ «Везем Шиппинг» не виконав умови договору, не надав жодної із оплачених послуг, тобто з підбору та бронювання транспортного засобу. Статтею 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відтак, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог в частині стягнення з відповідача сплачених за договором на надання послуг грошових коштів в розмірі 16\~260.00 гривень. Крім того, в позовній заяві позивач зазначає, що неправомірними діями відповідача йому була завдана моральна шкода. Позивач постійно знаходився в стресовому стані, було порушено його звичайне життя, а тому заподіяну моральну шкоду позивач оцінує у розмірі 5 000,00 гривень. Згідно зі ч.1\~ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч. 2-4\~ст.23 ЦК України\~моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім`ї, и близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибин фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ч. 1\~ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльності, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно п.3 Постанови Пленуму ВСУ „Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушко-дженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. На підставі вищезазначеного, суд вважає що відповідачем невиконанням укладеного договору було завдану позивачу моральну шкоду, яка проявилась у порушенні його звичайного життя, стану здоров`я, завдано душевних страждань й вважає виходячи з засад розумності та справедливості, необхідним та достатнім стягнення з відповідача на користь позивача 2000,00 грн у відшкодування моральної шкоди. У відповідності\~до положень\~ст.ст.13,\~81,\~83\~ЦПК України\~суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Суд під час розгляду справи безпосередньо дослідив докази у справі та вважає, що предмет доказування частково доведений позивачем відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв`язку у їх сукупності, заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, що є підставою для часткового задоволення позовних вимог. Відповідно до\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно положень\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь держави слід стягнути 1816,00 гривень судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial