Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-21 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області звернувся [PERSON] із позовом до [PERSON] , треті особи: державний нотаріус Ірпінської міської державної нотаріальної контори Журавель А.М., [PERSON] про визнання недійсним договору дарування та визнання права власності в порядку спадкування. В позовній заяві зазначає, що він є рідним сином [PERSON] та [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] , після її смерті залишилось спадкове майно, зокрема: частина квартири [ADDRESS] . Відповідно до заповіту від 07.12.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Монько Т.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1426, [PERSON] , на випадок її смерті все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, а також грошові вклади (заощадження), що зберігаються в банківських установах України, заповіла онучці [PERSON] , [INFO] . Після смерті своєї матері, [PERSON] він, як спадкоємець за законом та маючи законне право на обов`язкову частку у спадщині, звернувся до Ірпінської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте, нотаріус відмовив у прийнятті спадщини, оскільки із такою заявою звернувся після закінчення 6-ти місяців. Вважає, що своєчасно прийняв спадщину після смерті матері, оскільки згідно акту від 11.10.2018 р. Коцюбинської селищної ради підтверджено, що в кв. [ADDRESS] , він не був зареєстрований, але постійно проживав з січня 2007 року по березень 2017 року однією сім`єю з матір`ю та своїм батьком, які потребували постійного догляду. Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 02.01.2019 р. по справі № 367/1037/18 встановлено факт постійного проживання його, [PERSON] з матір`ю [PERSON] в квартирі [ADDRESS] з 2007 року і до відкриття після її смерті [INFO] спадщини. Також до Державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернулася спадкоємець за заповітом [PERSON] . Реалізувати свої спадкові права та зареєструвати право власності на спадкове майно він позбавлений можливості внаслідок протиправних дій відповідача, які полягають у наступному. До складу його сім`ї входили наступні особи, які померли протягом 2009 -2017 рр.: його брат - [PERSON] , батько - [PERSON] та мати - [PERSON] . [PERSON] , [INFO] , перебував у шлюбі з [PERSON] , від якого вони мають двоє дітей: [PERSON] 1982 р.н., [PERSON] , 1985 р.н. У 1987 р. брат повернувся жити до батьків та постійно мешкав до своєї смерті з ними за адресою: [ADDRESS] . Колишня дружина разом з їх спільними доньками проживала окремо, за адресою: [ADDRESS] . Спільної власності із своєю дружиною [PERSON] не мав, жодних заповітів не робив, а всі необхідні витрати після його смерті на поховання були зроблені виключно за рахунок батьків. Батько - [PERSON] , [INFO] , постійно мешкав за адресою: [ADDRESS] ., залишив заповіт на ім`я своєї онуки [PERSON] на 1/3 частки зазначеної квартири. Після смерті брата та батька, ним була проведена робота по встановленню статусу члена сім`ї померлого ветерана-інваліда війни, внаслідок чого [PERSON] отримано відповідне посвідчення серії [NUMBER] від 11 лютого 2010 р. В подальшому відповідно до вимог законодавства та встановлених пільг, повноправною власницею майна [PERSON] було переукладено зі всіма комунальними, енергетичними та підприємствами зв`язку Київської області, угоди про надання послуг. Всі подальші роки в період з 2010 по 2017 pоки сплата по рахунках за послуги надані вказаними підприємствами проводилася виключно за кошти родини вже у складі його та [PERSON] . Таким чином, до кола спадкоємців на нерухоме майно, а саме на квартиру [ADDRESS] після смерті батьків входять: він як спадкоємець за законом на підставі ст. 1241 ЦК України як інвалід (безстроково), ліквідатор аварії на ЧАЕС 1986-1988 pоків ; [PERSON] , 1988 року народження, як спадкоємиця на підставі заповіту, складеного 07.12.2012 року [PERSON] ; [PERSON] , 1985 року народження на підставі заповіту [PERSON] від 18.02.2019 року. 11.08.2020 p. він отримав Свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 2-864, яка складається з 1/2 частки грошового вкладу з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що знаходиться у ТВБВ № 10026/0716 філії - Головне управління по м. Києву та Київської області Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», на рахунку № [NUMBER] - сума залишку 1 126,33 грн., відкритий [INFO] , який належав померлій [PERSON] . Проте в подальшому відповідно до офіційних запитів адвокатів і звернень нотаріусів до відповідних державних установ несподівано було виявлено, що спадкове нерухоме майно, а також грошові кошти померлих батьків незаконно отримані, зокрема: у 2010 року [PERSON] оформлено на своє ім`я право власності на всю двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , в якій постійно він проживав разом із матір`ю, [PERSON] до її смерті у 2017 p.; після смерті [PERSON] одразу були зняті кошти з банківської картки померлої в Ощадбанку, а також незаконно отримані та привласнені [PERSON] , грошові кошти на поховання у Пенсійному управлінні м. Ірпінь без повідомлення та згоди законних спадкоємців. З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 168997128 від 03.06.2019 р. вбачається, що власником квартири [ADDRESS] , є [PERSON] . Право власності на спірну квартиру виникло: у розмірі 1/3 частки на підставі свідоцтва про право на спадщину, 2-1666 від 03.09.2010 p., виданого Державним нотаріусом Ірпінської міської державної нотаріальної контори Журавель А.М., та зареєстроване 20.09.2010 p.; у розмірі 2/3 частки виникло на підставі спірного Договору дарування, 2-2006 від 23.10.2010 p., посвідченого Державним нотаріусом Ірпінської міської державної нотаріальної контори Журавель А.М., та зареєстроване 17.11.2010 р. Однак, вказаний договір дарування вважає недійсним, оскільки, на час його укладення дарувальнику, [PERSON] було 83 роки. Після укладення оспорюваного договору дарування [PERSON] продовжувала проживати разом з ним у спірній квартирі до своєї смерті, несла тягар утримання квартири і сплачувала житлово-комунальні послуги, в силу свого похилого віку та за станом здоров`я вона потребувала стороннього догляду та матеріальної допомоги, передача квартири фактично не відбулася, належну їй частку у праві власності нікому не дарувала і такого наміру не мала, і подарована частина спірної квартири була єдиним її житлом, яке вона за заповітом мала намір передати своїй онуці [PERSON] . Крім того, з огляду на те, що його визнано непрацездатною особою у зв`язку із інвалідністю 1-ї групи (довічно), він вважається спадкоємцем першої черги за законом на 1/3 частку спірної квартир. Його мати свою частку в праві власності нікому не дарувала і дарувати не мала, про що свідчить факт його спільного проживання з нею та складений на ім`я онуки [PERSON] заповіт, тому зазначений договір дарування суперечить вимогам п.6 ст. 203 ЦК України і підлягає визнанню недійсним. Вважає оспорюваний договір дарування таким, що укладений внаслідок помилки та обману зі сторони відповідача, оскільки, остання скористалася становищем своєї бабусі [PERSON] , яка не була здатна в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій через свій хворобливий стан та похилий вік, а до її відому не було доведено про факт вчиненого правочину. За таких обставин, все зазначене вище свідчить про протиправність дій відповідача, які були проведені без відома та згоди спадкодавця і спрямовані на незаконне заволодіння спірним спадковим нерухомим майном, що призвело до позбавлення спадкоємців законних прав на одержання спадщини, а тому договір дарування 2-2006 від 23.10.2010 p., посвідчений державним нотаріусом Ірпінської міської державної нотаріальної контори Журавель А.М. є таким, що не відповідає вимогам ст. 203 ЦК України, обмежує його законні права і тому підлягає визнанню недійсним. Просить суд визнати недійсним договір дарування 2-2006 від 23.10.2010 p., посвідчений державним нотаріусом Ірпінської міської державної нотаріальної контори Журавель А.М., та визнати право власності [PERSON] на 1/3 частку квартири [ADDRESS] , що входить до кола спадкового майна після смерті [PERSON] . Відповідач [PERSON] подала відзив на позовну заяву. В якому зазначила, що позовні вимоги не визнає, вважає їх абсолютно безпідставними, необґрунтованими та надуманими. Вона [PERSON] , є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , а саме: 1/3 частина квартири належить їй згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим 03.09.2010 року державним нотаріусом Ірпінської міської державної нотаріальної контори Журавель А. М., зареєстрованим у реєстрі за № 2-1666; 2/3 частини даної квартири належить їй на підставі договору дарування 2/3 частин квартири, посвідченого 23 жовтня 2010 року державним нотаріусом Ірпінської міської державної нотаріальної контори Журавель А.М., зареєстрованим у реєстрі за № 2-2006. [PERSON] та [PERSON] - її дідусь та бабуся по лінії батька, [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] ще за життя вирішили поділити належне їм нерухоме майно між двома синами [PERSON] та [PERSON] . Зокрема, вирішили дачний будинок та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] передати у власність родині [PERSON] . А квартиру за адресою: [ADDRESS] - родині іншого сина, [PERSON] (співвласником якої він вже являвся). Саме тому, дідусь та бабуся, як співвласники однієї квартири, одночасно склали заповіт на її користь. Так, 22 березня 2002 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Ірпінської державної нотаріальної контори Копиловою В.В., яким все майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось заповів їй, своїй онуці [PERSON] . Цього ж дня, 22 березня 2002 року, [PERSON] , також склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Ірпінської державної нотаріальної контори Копиловою В.В., яким все майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось заповіла їй, своїй онуці [PERSON] . 02.04.2002 року за їх згодою, як власників даної квартири, вона була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Водночас, земельна ділянка у с. Рожни площею 0,05 га, яка належала дідусю, була переоформлена на ім`я [PERSON] у 2007 році за договором дарування. В подальшому дідусь та бабуся прийняли рішення подарувати їй дану квартиру, оскільки, бажали, щоб вона стала її власником при їх житті, так як [PERSON] вже став власником земельної ділянки. Для цього 09 вересня 2009 року [PERSON] надав довіреність її матері, [PERSON] , якою уповноважив її зібрати необхідні документи та подарувати їй, [PERSON] , належну йому на праві власності частину квартири [ADDRESS] . Цього ж дня 09 вересня 2009 року [PERSON] також надала довіреність її матері, якою уповноважила її зібрати необхідні документи та подарувати їй належну на праві власності частину даної квартири. Крім того, своєю довіренієтю від 14.07.2008 року [PERSON] уповноважила її одержувати пенсію, користуватися та розпоряджатися вкладом у Ірпінському відділенні Ощадного банку України. А тому посилання позивача на ті обставини, що нею незаконно отримані та привласнені грошові кошти [PERSON] - не відповідають дійсності. [INFO] дідусь, [PERSON] , помер. Оскільки, вони не встигли за його життя укласти договір дарування, належну йому на праві власності частину квартири вона успадкувала за заповітом. 03.09.2010 року у Ірпінській міській державній нотаріальній конторі вона отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/3 частину даної квартири після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Згодом 23 жовтня 2010 року [PERSON] , діючи від імені [PERSON] на підставі довіреності від 09.09.2009 року подарувала їй - [PERSON] 2/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS] . З часу надання довіреності бабуся постійно перепитувала її та матір, чи переоформили вони квартиру та дуже переживала, щоб дане питання було вирішене при її житті. Позивач зазначає, що вважає договір дарування таким, що укладений внаслідок помилки та обману зі сторони відповідача, оскільки, бабуся [PERSON] , не була здатна в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій через хворобливий стан та похилий вік. Погодитись із такими доводами позивача не може, оскільки вважає їх безпідставними та неправдивими. Бабуся [PERSON] , як на час посвідчення довіреності від 09.09.2009 року, так і самого договору дарування від 23.10.2010 року у повній мірі усвідомлювала значення своїх дій, не перебувала у хворобливому стані, та укладення даної угоди повністю відповідало її внутрішній волі. [PERSON] у повній мірі усвідомлювала наслідки укладення договору дарування частини квартири, свідомо бажала його укладення та особисто наполягала, щоб право власності на квартиру було переоформлене на неї за її життя. Права позивача [PERSON] даним договором дарування жодним чином не порушені, оскільки він не являвся власником даного майна і навіть не був зареєстрованим за даною адресою. Крім того, позивач у повній мірі забезпечений житлом та являється співвласником квартири за адресою: [ADDRESS] , де зареєстрований. Також йому належать земельна ділянка та дачний будинок за адресою: [ADDRESS] . Позивач вже багато років зловживає алкогольними напоями та його сім`я, вочевидь не бажаючи спільного проживання з ним, просто привезли його до батьків у дану квартиру. Після смерті батька, [PERSON] , він став пиячити ще більше та став агресивним. Влаштовував в квартирі скандали та заставляв свою матір - [PERSON] , ходити в магазин за горілкою. Спосіб життя, який вів [PERSON] не тільки не дозволяв йому здійснювати якийсь догляд за своєю матір`ю, а навпаки вона мусила доглядати за ним, тягнути його п`яного додому та розшукувати його по вулицях. Сам факт тимчасового проживання [PERSON] за даною адресою та його непрацездатність не є перешкодою для відчуження даного майна його законним власником на власний розсуд та не являється юридично обґрунтованою підставою для визнання даного договору недійним. Також у заявленому позові [PERSON] вказує на відсутність фактичної передачі даного нерухомого майна за договором дарування. Однак, передача квартири у власність обдарованої відбулася згідно п.п 11, 13 договору дарування від 23 жовтня 2010 року, в якому зазначено: право власності на 2/3 частини квартири виникає у обдаровуваної з моменту її прийняття. Сторони цього договору домовились, що прийняттям дарунка, вважається одержання обдарованою технічного паспорта на вищевказану частину квартири та примірника цього договору після його нотаріального посвідчення. При підписанні цього договору представник дарувальника передав обдаровуваній технічний паспорт на вищевказану частину квартири, виданий Комунальним підприємством Київської обласної ради «Ірпінське бюро технічної інвентаризації» 22 грудня 2009 року. Щодо фактичного проживання у даній квартирі, то це по перше право власника, а не обов`язок. За їх домовленістю після укладення договору дарування бабуся і надалі залишилась проживати у даній квартирі, де мала проживати разом з нею. Однак, через пияцтво позивача та його агресію до всіх оточуючих вона не могла вселитись до квартири та проживати там, а тому орендувала житло та мешкала окремо. Вже після смерті бабусі діти позивача приїхали та забрали його з даної квартири і тепер він постійно мешкає зі своєю родиною за місцем реєстрації. В свою чергу вона, як власник, тепер має можливість проживати у власній квартирі. Вимоги позивача про визнання недійсним договору дарування частини квартири, посвідченого 23.10.2010 року державним нотаріусом Ірпінської міської державної нотаріальної контори Журавель А.М. та визнання за ним права власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS] - задоволенню не підлягають. Просить відмовити у задоволенні позову. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовільнити. Додатково пояснив, що його мати була позбавлена права власності на підставі сфальшованої довіреності від 09.09.2009 року, до того ж мала проблеми зі здоров`ям, його постійне проживання з нею було необхідним для її догляду. Довіреність була отримана навмисно, щоб позбавити матір можливості розпоряджатись і лишити його спадщини. Покійна матір не розуміла, що робить. Був заповіт на внучку [PERSON] . Просить скасувати договір дарування. Не могло матері належати лише 1/3 частина спірної квартири. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Чайка І.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Додатково пояснили, що [PERSON] не є спадкоємцем станом на сьогоднішній день, його права не порушені. В поданому позові жодна з підстав не підтверджена доказами. Просили суд відмовити в задоволенні позову враховуючи поданий відзив на позовну заяву, оскільки позовна заява необґрунтована, безпідставна та недоведена. Третя особа: [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи в її відсутності. Третя особа: державний нотаріус Ірпінської міської державної нотаріальної контори Журавель А.М. в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи в її відсутності, просила винести рішення у відповідності до діючого законодавства України. Заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У статті 129 Конституції України, закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно з пунктом 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що згідно заповіту від 22 березня 2002 року складеного [PERSON] , посвідченого державним нотаріусом Ірпінської державної нотаріальної контори Копиловою В.В., за № 2-1021. Заповіт підписано гр. [PERSON] у присутності нотаріуса, особу заповідача встановлено, дієздатність перевірено. [PERSON] заповідає онуці [PERSON] все майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось. Згідно заповіту від 22 березня 2002 року складеного [PERSON] , посвідченого державним нотаріусом Ірпінської державної нотаріальної контори Копиловою В.В., за № 2-1022. Заповіт підписано гр. [PERSON] у присутності нотаріуса, особу заповідача встановлено, дієздатність перевірено. [PERSON] заповідає онуці [PERSON] все майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось. Згідно довіреності від 14.07.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Монько Т.В., зареєстровано в реєстрі за № 1253 [PERSON] відповідно до укладеного в усній формі договору доручення, довіреністю уповноважила громадян [PERSON] та [PERSON] , (діють незалежно один від одного) користуватися та розпоряджатися належним їй вкладом та його відсотками, що знаходиться в Ірпінському відділенні філія № 7853/07 ВАТ «Ощадний банк України» на рахунку № [NUMBER] , а також відкривати від її імені інші рахунки в цьому відділенні, розпоряджатися ними, поповнювати їх, знімати гроші з цих рахунків, достроково розривати договори по вказаним рахункам, продовжувати строки дії договорів, користуватися відсотками, отримувати відшкодування гарантованої суми Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, тощо. Крім цього, бути її представником в Ірпінському відділенні філія № 7853/07 ВАТ «Ощадний банк України», що знаходиться в селищі Коцюбинське Київської області, вул. Пономарьова, буд. № 2-в з питань одержання пенсії. Для чого надає їм право (діють незалежно один від одного): подавати від її імені документи, включаючи заяви, якщо подання їх буде необхідним, одержувати гроші, пенсію, відшкодування, одержувати довідки та інші документи про наявність грошових сум, процентів (нарахувань) по них чи руху зазначених сум, вносити гроші на рахунок з метою його поповнення, укладати договори, підписувати зміни та доповнення до договорів, підписувати угоди про розірвання договорів, розписуватися за неї, а також виконувати всі інші дії, пов`язані з реалізацією наданих цією довіреністю повноважень. Довіреність видана без права передоручення повноважень третім особам строком на десять років, і дійсна до чотирнадцятого липня дві тисячі вісімнадцятого року. Згідно довіреності від 09.09.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Монько Т.В., зареєстровано в реєстрі за № 340 [PERSON] попередньо ознайомлена нотаріусом із загальними вимогами закону, додержання яких є необхідним для чинності правочину, усвідомлюючи значення своїх дій та згідно вільного волевиявлення, котре повністю відповідає її внутрішній волі, на підтвердження та виконання умов укладеного з представником в усній формі договору доручення відповідно до вимог ст.. 244 Цивільного кодексу України, довіреністю уповноважила [PERSON] подарувати гр. [PERSON] : належну їй на праві власності всю частину (частку) квартири за номером [ADDRESS] на умовах на її розсуд, а також бути її представником з усіх питань, пов`язаних із оформленням договору дарування вказаної квартири. Для цього гр. [PERSON] вправі представляти її інтереси в будь-яких установах, підприємствах, організаціях, незалежно від підпорядкування та і форм власності, в тому числі у відповідному бюро технічної інвентаризації, в органах нотаріату, ЖЕКу, органах виконавчої влади та місцевого самоврядування, тощо, вносити необхідні платежі, подавати від її імені документи, включаючи заяви, що стосуються виконання цього доручення і необхідність у поданні яких викликатиметься її інтересами як власника частини квартири чи вимогами чинного законодавства (зокрема, сімейного законодавства та законодавства про нотаріат), отримувати довідки та інші документи, оформлені на її ім`я ( як то: витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно (довідку-характеристику), витяги з Державних реєстрів реєстрації заборон (арештів), податкових застав і таке інше, дозволів, узгоджень, актів, звітів про експертну оцінку, форму № 3, тощо), розписуватися за неї, в тому числі підписати договір дарування на умовах на свій розсуд визначаючи суму та інші істотні умови договору на свій розсуд, узгоджувати всі питання, які можуть виникнути в процесі реалізації довіреності, сплачувати належні з неї платежі у разі, якщо вони передбачені умовами договору, а також виконувати всі інші юридично значимі дії в межах та в обсязі, передбачених чинним законодавством України для такого роду уповноважень, та які б належало виконувати їй, якби вона самостійно займалась зазначеним питанням. Довіреність видана без права передоручення терміном на три роки і дійсна до дев`ятого вересня дві тисячі дванадцятого року. Згідно довіреності від 09.09.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Монько Т.В., зареєстровано в реєстрі за № 338 [PERSON] попередньо ознайомлений нотаріусом із загальними вимогами закону, додержання яких є необхідним для чинності правочину, усвідомлюючи значення своїх дій та згідно вільного волевиявлення, котре повністю відповідає його внутрішній волі, на підтвердження та виконання умов укладеного з представником в усній формі договору доручення відповідно до вимог ст. 244 Цивільного кодексу України, цією довіреністю уповноважує [PERSON] подарувати гр. [PERSON] : належну йому на праві власності всю частину (частку) квартири за номером [ADDRESS] на умовах на її розсуд, а також бути його представником з усіх питань, пов`язаних із оформленням договору дарування вказаної квартири. Для цього гр. [PERSON] вправі представляти його інтереси в будь-яких установах, підприємствах, організаціях, незалежно від підпорядкування та форм власності, в тому числі у відповідному бюро технічної інвентаризації, в органах нотаріату, ЖЕКу, органах виконавчої влади та місцевого самоврядування, тощо, вносити необхідні платежі, подавати від його імені документи, включаючи заяви, що стосуються виконання цього доручення і необхідність у поданні яких викликатиметься його інтересами як власника частини квартири чи вимогами чинного законодавства (зокрема, сімейного законодавства та законодавства про нотаріат), отримувати довідки та інші документи, оформлені на його ім`я ( як то: витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно (довідку-характеристику), витяги з Державних реєстрів реєстрації заборон (арештів), податкових застав і таке інше, дозволів, узгоджень, актів, звітів про експертну оцінку, форму № 3, тощо), розписуватися за нього, в тому числі підписати договір дарування на умовах на свій розсуд визначаючи суму та інші істотні умови договору на свій розсуд, узгоджувати всі питання, які можуть виникнути в процесі реалізації довіреності, сплачувати належні з нього платежі у разі, якщо вони передбачені умовами договору, а також виконувати всі інші юридично значимі дії в межах та в обсязі, передбачених чинним законодавством України для такого роду уповноважень, та які б належало виконувати йому, якби він самостійно займався зазначеним питанням. Довіреність видана без права передоручення терміном на три роки і дійсна до дев`ятого вересня дві тисячі дванадцятого року. Згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] . Згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] . Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданим 03.09.2010 року державним нотаріусом Ірпінської міської державної нотаріальної контори Журавель А.М., зареєстрованим у реєстрі за № 2-1666, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 27378499 від 20.09.2010 року 1/3 частина квартири [ADDRESS] , належить [PERSON] , [INFO] на праві приватної спільної часткової власності. Згідно договору дарування 2/3 частин квартири, укладеного 23 жовтня 2010 року між [PERSON] , що діє від імені [PERSON] на підставі довіреності від 09.09.2009 року за № 340 та [PERSON] , [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла в дар 2/3 частини квартири [ADDRESS] . Договір посвідчено державним нотаріусом Ірпінської міської державної нотаріальної контори Київської області Журавель А.М., за № 2-2006. Згідно витягу про державну реєстрацію прав КП Київської обласної ради «Ірпінське бюро технічної інвентаризації» № 28040014 від 17.11.2020 року 2/3 частини квартири [ADDRESS] на праві приватної спільної часткової власності належить [PERSON] . Згідно заповіту від 07.12.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Монько Т.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1426 [PERSON] , [INFO] на випадок своєї смерті все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, а також грошові вклади (заощадження), що зберігаються в банківських установах України, заповіла онучці [PERSON] , [INFO] . З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру і прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 168997128 від 03.06.2019 р. вбачається, що власником квартири [ADDRESS] , є [PERSON] . Право власності на вказану квартиру виникло: у розмірі 1/3 частки на підставі свідоцтва про право на спадщину, 2-1666 від 03.09.2010 p., виданого Державним нотаріусом Ірпінської міської державної нотаріальної контори Журавель А.М., та зареєстроване 20.09.2010 p.; у розмірі 2/3 частки виникло на підставі договору дарування від 23.10.2010 p., посвідченого Державним нотаріусом Ірпінської міської державної нотаріальної контори Журавель А.М. за №2-2006, та зареєстроване 17.11.2010 р. Згідно довідки від 15.10.2012 року № 1277 УЖКГ «Біличі» за адресою [ADDRESS] прописана та проживає: [PERSON] , як власник та [PERSON] -онука. Згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] . Згідно рішення Ірпінського міського суду Київської області від 02 січня 2019 року по справі № 367/1037/18 заяву [PERSON] , заінтересовані особи: [PERSON] , Ірпінська державна нотаріальна контора Київської області про встановлення факту проживання із спадкодавцем однією сім`єю задоволено. Встановлено факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] з його матір`ю, спадкодавцем [PERSON] , в квартирі [ADDRESS] з 2007 року і до відкриття після її смерті [INFO] спадщини. Згідно постанови Київського апеляційного суду від 11 листопада 2021 року апеляційну скаргу [PERSON] - задоволено частково. Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 02 січня 2019 року скасовано. Заяву [PERSON] , заінтересовані особи: [PERSON] , Ірпінська міська державна нотаріальна контора Київської області про встановлення факту проживання із спадкодавцем однією сім`єю - залишено без розгляду. Згідно посвідчення серії [NUMBER] , дата видачі 09 жовтня 2018 року, безтермінове, вбачається, що [PERSON] є інвалідом І групи. Згідно зі свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] вбачається, що [PERSON] 30 липня 2011 року уклав шлюб з [PERSON] , [INFO] . Прізвище після реєстрації шлюбу дружини « [PERSON] ». Згідно паспортних даних [PERSON] вбачається, що з 02.04.2002 року місце проживання зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, судом встановлено, що 03 вересня 2010 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Державним нотаріусом Ірпінської міської державної нотаріальної контори Журавель А.М. за реєстраційним номером 2-1666 та зареєстроване 20.09.2010 року [PERSON] , [INFO] набула право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] . 23 жовтня 2010 року на підставі договору дарування 2/3 частини квартири, посвідченого Державним нотаріусом Ірпінської міської державної нотаріальної контори Журавель А.М. за реєстраційним №2-2006, та зареєстроване 17.11.2010 р. [PERSON] , [INFO] набула право власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS] . Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч.1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Відповідно до вимог ст. 215, ст. 203 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Тобто недійсність правочину може наступати лише за певні порушення закону. Суд не бере до уваги посилання позивача, що укладений договір відбувся внаслідок обману зі сторони відповідача, яка скористалася становищем своєї бабусі [PERSON] , яка не була здатна в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій через свій хворобливий стан та похилий вік, а до її відому не було доведено про факт вчиненого правочину, оскільки жодних доказів, зокрема медичних документів про те, що в силу свого віку, хворобливого стану [PERSON] не була здатна в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій при укладанні спірного договору позивачем не подано. Не надано [PERSON] і жодних доказів того, що саме під дією обману був вчинений спірний договір дарування 2/3 частин квартири від 23.10.2010 року. Позивачем не оскаржувалась довіреність від 09.09.2009 року, посвідчена приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Монько Т.В., зареєстрована в реєстрі за № 340 згідно якої [PERSON] уповноважує [PERSON] подарувати гр. [PERSON] : належну їй на праві власності всю частину (частку) квартири за номером [ADDRESS] на умовах на її розсуд, а також бути її представником з усіх питань, пов`язаних із оформленням договору дарування вказаної квартири. Вказана довіреність позивачем не оскаржувалась та не скасовувалась. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто на може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненій. Право розпорядження - це юридично закріплена можливість власника самостійно вирішувати юридичну і фактичну долю майна шляхом його відчуження іншими особам, зміни його стану чи призначення тощо (наприклад, продати, подарувати, передати за заповітом). Рішення щодо розпорядження своїм майном його власник приймає самостійно, за своєю волею та незалежно від волі інших осіб. Таким чином, [PERSON] , як власник 2/3 частини квартири за номером [ADDRESS] , розпорядилась своїм майном, шляхом дарування внучці [PERSON] . Відповідно до частин першої та другої статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Тобто, як убачається з вказаної норми, лише державна реєстрація права власності на нерухоме майно є офіційним визнанням права власності. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» обставини, щодо яких помилялася сторона правочину (ст. 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Враховуючи викладене, та не доведеність позивачем жодним доказом підстав за яких спірний договір може бути визнаний недійсним, крім того у заявленому позові позивач не конкретизує, у чому саме помилялася сторона правочину та щодо яких на його думку обставин, - суд приходить до висновку, що договір дарування 2/3 частин квартири, посвідчений 23.10.2010 року державним нотаріусом Ірпінської міської державної нотаріальної контори Журавель А.М. відповідає усім визначеним законом вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі статтею 1217 ЦК, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено, що на момент смерті [PERSON] , [INFO] квартира за номером [ADDRESS] не належала [PERSON] , а отже не входила до кола спадкового майна після її смерті. Крім того, [PERSON] не є спадкоємцем спадкового майна після смерті [PERSON] , оскільки, постановою Київського апеляційного суду від 11 листопада 2021 року його заяву про встановлення факту проживання із спадкодавцем однією сім`єю - залишено без розгляду. Таким чином, підстави для визнання за позивачем права власності на 1/3 частини квартири за номером [ADDRESS] відсутні. Враховуючи вищевикладене в задоволені позову слід відмовити.

Outcome: dismissed