Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-13 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду із вищевказаним позовом до [PERSON] (далі - відповідач), обґрунтовуючи підставність позову тим, що вона, [PERSON] є одноосібним власником житлового будинку по [ADDRESS] , у якому Ѕ частки успадкувала після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідач був прописаний у даному житловому будинку, у зв`язку із тим, що деякий час співмешкав із її матір`ю [PERSON] , а після її смерті із заявою про прийняття спадщини до нотаріальних установ не звертався, забрав свої речі та переїхав до свого попереднього місця проживання в с. Вахнівка, Вінницького району, вінницької області, житлом у якому зареєстрований не цікавляться, оплату за користування житлом та комунальні слугами не проводить, у добровільному порядку відмовляється знятись з реєстрації. Наразі, кількість осіб, які зареєстровані у житловому будинку перешкоджає позивачеві в оформленні субсидії та виконувати свої правомочності як власника житла, що послугувало підставою звернення до суду із даним позовом, в якому позивач просить суд визнати відповідача такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Ухвалою суду від 25.10.2022 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення виклику сторін, а також витребувано у Липовецької державної нотаріальної контори Вінницької області матеріали спадкової справи №5/2022 до майна померлої [INFO] [PERSON] . У визначений судом строк відповідач відзиву та заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін не надав, тому суд здійснює розгляд справи у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами . Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд встановив, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого 17.12.2001 державним нотаріусом Липовецької державної нотаріальної контори, спадкоємцями зазначеного у заповіті майна гр.. [PERSON] , який помер [INFO] , у рівних частках є: [PERSON] та [PERSON] , спадкове майно складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] (а.с.4). Судом було встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , на що вказує свідоцтво про смерть (а.с.5). Із матеріалів спадкової справи до майна померлої [PERSON] №5/2022 судом було встановлено, що своїм правом на спадкування скористалась позивач [PERSON] , будучи рідною дочкою спадкодавця, в підтвердження чого є свідоцтво про народження (а.с.7 Спадкової справи), а відтак спадкоємцем першої черги спадкування за законом, мати [PERSON] від права на спадкування після смерті дочки відмовилась, подавши заяву відповідного змісту нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Інші спадкоємці за матеріалами спадкової справи після смерті [PERSON] відсутні. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 29.10.2022 державним нотаріусом Липовецької державної нотаріальної контори Вінницької області Кицюком О.П., встановлено, що [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] майно, у тому числі Ѕ частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] (а.с.13 Спадкової справи). Зібрані у справі докази підтверджують, що позивач є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] , спадщину прийняла, відтак вона їй належить з моменту відкриття спадщини, тобто [INFO] , незалежно від видачі свідоцтва нотаріусом за місцем відкриття спадщини. Відповідно до відомостей наданих Липовецькою міською радою згідно з домовою книгою, Актом депутатів міської ради від 05.07.2022 (а.с.10), місце проживання гр. [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , утім він там не проживає. Як слідує із Акту складеного депутатом міської ради Соловйовою Н.С., за участі соціальних працівників [PERSON] , [PERSON] (а.с.9), у будинку за адресою [ADDRESS] , проживають дві особи [PERSON] та її бабуся [PERSON] , [PERSON] з 13.01.2022 залишив будинок, забрав речі та там не проживає. Як слідує із заяви за підписом [PERSON] написаної 23.01.2022 в присутності комісії [PERSON] , соціального працівника [PERSON] , начальника відділу соціальної допомоги (а.с.7), [PERSON] вказав, що переїхав з житлового будинку в [ADDRESS] , забравши звідти свої особисті речі (одяг та взуття) , в с. Вахнівка де й наразі проживає. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 234 ЦПК України визначено, що якщо сторона, третя особа, їх представники заявляють, що факти, які мають значення для справи, їм відомі особисто, вони за їхньою згодою можуть бути допитані як свідки згідно із статтями 230-232 цього Кодексу За правилами статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку встановленого законом. Обставини, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Пояснення [PERSON] від 23.01.2022 не є свідченням наданими в порядку ЦПК України. Разом з тим, суд оцінює їх як письмовий доказ, який є недопустимим, оскільки письмові докази не можуть підміняти покази сторін та свідків. Крім цього, пояснення вказаної особи не містять інформації щодо предмету доказування, тобто є неналежним доказом в силу приписів статті 77 ЦПК України (зі змісту пояснень неможливо ідентифікувати, де та звідки він забрав речі у [PERSON] ) Водночас, суд звертає увагу, що відповідач будучи обізнаним про наявність справи в провадженні суду, жодних заперечень та доказів на спростування встановлених судом обставин не надав, не скористався своїм правом на подачу відзиву. Відтак судом не встановлена наявність іншої домовленості між сторонами щодо користування відповідачем належним позивачеві житлом. Як було встановлено в ході розгляду справи відповідач проживає в с. Вахнівка, отож має інше помешкання для постійного проживання. , не доведено відсутність у відповідача житла, оскільки з січня 2022 року, тобто Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу доКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Разом з тим, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з п. 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ від 07.02.2014 року N 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Згідно положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, непов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Відповідно до ст. п. 6 ч. 1 24 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні", орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житлом. Зважаючи, на правове обґрунтування позову та на те, що житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] , в цілому належить на праві власності позивачеві з 27.11.2021, відповідач має інше житло, де проживає постійно, відтак право позивача порушено ухиленням відповідача від утримання житла, сплати комунальних платежів, добровільного зняття з реєстрації та неможливістю позивача в повній мірі реалізувати право власності на належне їй нерухоме майно, при цьому, наявність у відповідача іншого місця проживання не заперечувалась відповідачем. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до Глави 8 ЦПК України. Оскільки позивач при пред`явленні даного позову була звільнена від сплати судового збору, так як є інвалідом ІІ групи безстроково з дитинства, суд дійшов висновку про його стягнення з відповідача та зарахування його в дохід держави. Враховуючи викладене та

Outcome: approved