Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-06 00:00:00

[PERSON] , звернувся в суд з позовом до [PERSON] про позбавлення відповідачки батьківських прав відносно їх неповнолітньої дитини. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що перебував у близьких стосунках з відповідачкою,від яких у них народилась донька [PERSON] - [INFO] . Дитина народилась в Російській Федерації і за рішенням Хустського районного суду від 10.02.2014 року у цивільній справі № 309/4836/13ц., його визнано батьком дитини та внесено відповідні зміни в актовий запис про народження дитини. Відповідачка скоїла кримінальне правопорушення та відбувала покарання у місцях позбавлення волі, а дитина від народження і по сьогоднішній день проживає з позивачем. Дитині виповнилося 13 років, однак відповідачка з дитиною не спілкується, не цікавиться її життям, не приймає участі у її вихованні та утриманні. На даний час відповідачка вийшла заміж та виховує трьох власних дітей, однак повністю втратила зв`язок з їх спільною дитиною, вважає, що така поведінка та дії відповідачки свідчать про її ухилення від виконання материнських обов`язків. Просив задовольнити позовні вимоги. В ході розгляду справи представник позивача - адвокат Лукачко І.Й. подав до суду заяву в якій просив розглядати справу у відсутності позивача та його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась повторно, про місце і час розгляду справи належним чином була повідомлена, причини її неявки суду не відомі. Відзив на позов не подавався. Представник третьої особи - служби у справах дітей Хустської міської ради Вурста О.Я. в судове засідання подала заяву про розгляд справи у її відсутності та просила взяти до уваги висновок служби у справах дітей Хустської міської ради. У відповідності до ст.280 ЦПК України, суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Згідно рішення Хустського районного суду від 10.02.2014 року у цивільній справі № 309/4836/13ц за заявою [PERSON] до [PERSON] про визнання батьківства, позивача визнано батьком дитини - [PERSON] , [INFO] та внесено відповідні зміни в актові записи про народження дитини. З висновку №3215/02-12 від 16.11.2022 року, виконавчого комітету Хустської міської ради, вбачається що [PERSON] відбуваючи покарання на території Російської Федерації, народила дитину, яка була усиновлена позивачем на підставі рішення Хустського районного суду. Дитина з часу народження і по теперішній час проживає з батьком, який займається її вихованням та утриманням. Вихованням, станом здоров`я, матеріальним утриманням доньки, відповідачка не цікавиться. Неповнолітня [PERSON] , навчається у Боронявському закладі загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Хустської міської ради. Батько та бабуся цікавляться шкільним життям дитини, відвідують школу, батьківські збори та шкільні заходи. Мати - [PERSON] , навчанням дочки не цікавиться, у школі жодного разу не була, класний керівник з матір`ю не знайомий. Відповідачка проживає в с.Іза Хустського району зі своїм чоловіком, трьома неповнолітніми дітьми, матір`ю племінницею та племінником. Умови для проживання спільної дитини сторін у відповідачки відсутні. При спілкуванні з відповідачкою, працівниками соціальної служби встановлено, що відповідачка не спілкувалась з неповнолітньою [PERSON] з 2015 року. При спілкуванні з неповнолітньою встановлено, що вона свою матір не знає, та жодного разу не навідувалась до дитини, не телефонувала їй. Натомість в будинку позивача наявні всі необхідні умови для комфортного проживання неповнолітньої дитини. У відповідності до ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст.164 СК України та роз`яснень, викладених у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Позбавлення батьків батьківських прав не звільняє його від обов`язків матеріального забезпечення дитини. Згідно з п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 р. №3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття та ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ст.51 Конституції України, ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Дослідженими судом доказами встановлено, що відповідач цього обов`язку систематично не виконує без поважних причин. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст.8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Згідно статті 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. №789-12, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно висновку виконавчого комітету Хустської міської ради №3215/02-12 від 16.11.2022 р. визнано доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини: [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцять років. [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню дитини, що є безумовною підставою відповідно до ст.164 ч.1 п.2 СК України для позбавлення її батьківських прав.

Outcome: approved