Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-05 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернувся до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк», третя особа приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Дошка Л.А. про позбавлення кредитора спадкодавця права вимоги до спадкоємця. В обгрунтування позовних вимог зазначив, [INFO] помер його батько [PERSON] . Після його смерті приватним нотаріусом Дошка Л.А. було заведено спадкову справу № 262/2021. Однак, 17.09.2022 року нотаріусом було винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки між спадкоємцями виник спір. Крім того, нотаріус надала позивачу копію першої сторінки претензії кредитора АТ КБ «ПриватБанк» від 10.05.2022р. до боржника [PERSON] , який помер [INFO] . Позивач зазначає, що не був обізнаний про існування боргових зобов`язань його померлого батька; йому невідомі умови договору; розрахунку боргу він не бачив. Вважає, що даною претензією, йому пропонують прийняти на себе нічим офіційно не підтверджені кредитні зобов`язання в порядку спадкування, що обмежує його права, як потенційного спадкоємця після смерті батька. Вважає, що відповідачем порушені строки пред`явлення вимог кредитором спадкодавця до спадкоємців, передбачені ст.1281 ЦК України. З цих підстав просить позбавити кредитора спадкодавця АТ КБ «ПриватБанк» права вимоги до [PERSON] по кредитному договору б/н від 20.12.2013, укладеному між банком та спадкодавцем [PERSON] та вирішити питання про судові витрати. В судовому засіданні представник позивача адвокат Лісовий О.О. підтримав позов, з підстав в ньому зазначених, та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Додатково пояснив, що позивач не має розрахунку заборгованості, тому не може пересвідчитись в обгрунтованості проведених банком нарахувань; безпосередньо до позивача банк не звертався. Крім того зазначив, що банком порушені строки, передбачені ст.1281 ЦК України. В судовому засіданні представник відповідача адвокат Хитрова Л.В. позов не визнала з підстав, зазначених у відзиві на позов та просила відмовити у задоволенні позову. Додатково пояснила, що законом не передбачено надання нотаріусу кредитором спадкодавця разом із претензією кредитної справи спадкодавця. Зазначила, що спочатку банк звернувся до державної нотаріальної контори з даною претензією, оскільки місце заведення спадкової справи не було відомо банку. В подальшому претензія банку була перенаправлена нотаріальною конторою до приватного нотаріуса, яким заведено спадкову справу. Крім того, представник відповідача пояснила, що вказана претензія є лише підставою включення кредиторських вимог банку в спадкову масу, про що робиться запис в книзі обліку спадкових справ та її обгрунтованість не перевіряється нотаріусом. В подальшому, а саме вже після прийняття спадщини спадкоємцями банк звертається до суду з відповідним позовом до спадкоємців, які прийняли спадщину, в разі не вирішення спору у позасудовому порядку. Крім того зазначила, що позивачем обраний неналежний спосіб захисту; позивачем не зазначено, яке його право порушене та які наслідки такого порушення, зміст таких порушень, завданих саме банком. Третя особа приватний нотаріус Дошка Л.А. в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності з прийняттям рішення на розсуд суду. Судом, з урахуванням думки сторін та положень ст.223 ЦПК України, визнано можливим проводити судовий розгляд за відсутності третьої особи. Суд, заслухав представників сторін по справі, дослідив зібрані по справі докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що постановою приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Дошка Л.А. від 17.09.2022 року № 20-31/134 відмовлено [PERSON] , [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на рухоме та нерухоме майно, яке належало їх батьку [PERSON] , померлому [INFO] , оскільки між спадкоємцями виник спір. Крім того, [PERSON] було повідомлено про наявність претензії кредитора в порядку ст.1281 ЦК України, за якою кредитор АТ КБ «ПриватБанк», боржник спадкодавець [PERSON] , який помер [INFO] . Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)). \~Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19. Так, правовідносини між сторонами по цій справі регламентовані ст.ст.1281, 1282 ЦК України. Відповідно до частини\~1\~статті\~1282\~ЦК України\~спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Згідно зі статтею\~1281\~ЦК України\~спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Зазначена норма не встановлює певного порядку пред`явлення таких вимог і має на меті у передбачений законом строк інформувати спадкоємців про зобов`язання спадкодавця перед кредитором, а частина перша цієї норми зобов`язує спадкоємців повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борг. При цьому вимога може бути заявлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановлений статтею\~1281\~ЦК України\~приймає претензії кредиторів спадкодавця. Таким чином, пред`явлення кредитором своїх вимог до спадкоємців через нотаріуса не суперечить положенням частини\~2\~статті\~1281\~ЦК України. Навідміну від безпосереднього повідомлення спадкоємців кредитор, повідомляючи останніх про свої вимоги через нотаріуса, не зобов`язаний зважати на факт прийняття спадкоємцями спадщини, оскільки нотаріус повинен прийняти відповідну заяву кредитора незалежно від того, чи прийняв спадщину хоча б один із спадкоємців і чи встановлені спадкоємці взагалі. Аналіз норм статей\~1216,\~1218,\~1219,\~1231,\~1268,\~1269,\~1296,\~1297\~ЦК України\~дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, реалізувавши які спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно, в тому числі нерухоме (право володіння, користування), а з моменту оформлення права власності на нерухоме майно і право розпорядження ним. З огляду на зазначені приписи та правила статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб. Тобто інтерес особи має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано у резолютивній частині згаданого Рішення Конституційного Суду України. Правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Вирішуючи переданий на розгляд спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем. При цьому обов`язком позивача є доведення/підтвердження в установленому законом порядку наявності факту порушення та/або оспорювання його прав та інтересів. Відсутність порушеного права й інтересу встановлюється при розгляді справи по суті та є самостійною підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. (постанова ВС від 24.02.2021 року справа № 233/3516/18-ц). Таким чином, суд погоджується з доводами представника відповідача, що позивачем не зазначено та не доведено ті обставини, що банк порушив його права як спадкоємця та приходить до обгрунтованого висновку у про відсутність у позивача порушеного права з боку відповідача. Відсутність порушеного права й інтересу позивача з боку відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову, тому суд не вбачає необхідності надавати оцінку іншим аргументам позову. В порядку ст.141 ЦПК України, судові витрати не підлягають відшкодуванню позивачу у зв`язку з відмовою в задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed