Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-22 00:00:00

ТОВ «ФК «"ЄАПБ"» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 09.03.2021 між ТОВ «МАНІФОЮ» та відповідачем шляхом підписання електронних документів, було укладено договір позики № 1857079, відповідно до якого відповідач отримала кредит та зобов`язалась повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. Незважаючи на це, відповідач не виконала свого обов`язку та не повернула надану їй позику у строки, передбачені кредитним договором. 11.08.2021 між позивачем та ТОВ «МАНІФОЮ» укладено договір факторингу № 11-08/2021, відповідно до умов якого ТОВ «МАНІФОЮ» передав (відступив) за плату належні йому права вимоги до [PERSON] , а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належні ТОВ «МАНІФОЮ» права вимоги до боржників, вказаному в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу від 11.08.2021 № 11-08/2021 позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 29683,20 грн, з яких: 9600 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 15283,20 грн - заборгованість за процентами за користування позикою, 4800 грн - заборгованість за процентами на прострочену позику. Позивач зазначає, що всупереч умовам кредитного договору відповідач не виконала свого зобов`язання та має непогашену заборгованість перед позивачем за договором позики № 1857079 від 09.03.2021 в сумі 29683,20 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача та судові витрати в сумі 2481 грн. Відповідачем до суду поданий відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Обґрунтовуючи відзив зазначила, що позивачем не обґрунтовано суму заборгованості по процентам, а розрахунок заборгованості є відображенням односторонніх розрахунків позивача та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог. Матеріали первинної бухгалтерської документації на підтвердження наявності заборгованості та її розміру позивачем не надано, тому відсутні підстави вважати правильними розмір заборгованості перед позивачем. Розрахунок процентів не може бути доказом, оскільки повністю залежить від волевиявлення однієї сторони, яка може на власний розсуд вносити зміни до такого розрахунку. Правила договору приєднання не можуть бути застосовані до даного спору, оскільки умови та правила банківських послуг носять мінливий характер, та не можуть вважатись складовою кредитного договору. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді пені та комісії за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Представником позивача подано відповідь на відзив, в якій зазначено, що підписання договору позики № 1857079 від 09.03.2021 між ТОВ «МАНІФОЮ» та [PERSON] здійснено останньою електронним підписом, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надіслано на номер телефону, вказаний позичальником при укладенні договору. Воля сторін на укладення договору відображена в електронному документі. Укладення електронних правочинів передбачено законодавством, зокрема Законом України «Про електронну кооперацію». Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаними в порядку, встановленому законом, вважається оригіналом такого договору та має силу договору, який укладений в письмові формі з погодженням всіх умов договору: розмір кредиту, валюту кредиту, строк та умови кредитування. Підтвердженням перерахування кредитних коштів на підставі договору є лист ТОВ «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», в якому зазначене підприємство на підставі договору з позивачем здійснило успішне перерахування 9600 грн на банківську картку та зазначені реквізити платежу. Отже кредитор виконав умови договору позики та надав позику [PERSON] в сумі 9600 грн. Відповідач не спростувала доводів позивача, доказів на спростування позовних вимог нею не надано. Представник позивача позов підтримав повністю, просить його задовольнити та розглянути справу за його відсутності. Відповідач скористалась правом надання заперечення на відповідь на відзив та навела обґрунтування, аналогічне у відзиві на позов щодо ненадання позивачем доказів щодо вручення відповідачу Умов та Правил банківських послуг, пам`ятки клієнта та тарифів, тому вони не є частиною договору. Договір між нею і відповідачем не укладався. Крім того, відповідач зазначила, що не володіє інформацію про дійсний стан повернення боргу відповідачем за договором позики, укладеним з первісним кредитором. Також відповідач зазначила, що позивачем безпідставно нараховані проценти поза межами строку кредитування, та включено їх до загальної суми заборгованості. Відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи зі наступного. Судом встановлено, що 09.03.2021 між ТОВ «МАНІФОЮ» та [PERSON] шляхом накладення електронних підписів одноразовими ідентифікаторами було укладено договір позики № 1857079, відповідно до якого ТОВ «МАНІФОЮ» зобов`язалося надати відповідачу кредит у розмірі 9600 грн, на умовах строковості, зворотності, платності, з метою покриття побутових витрат клієнта, а клієнт зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за її користування. Позика надається строком до 08.04.2021. Договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за цим договором. Позика надається шляхом безготівкового переказу на рахунок банківської картки позичальника. Вказаний вище договір позики, підписаний директором ТОВ «МАНІФОЮ» Кузьміновим О.В., а з іншої сторони [PERSON] , в розділі 7 договору вказано, що договір підписано електронним цифровими підписами одноразовими ідентифікаторами (а.с.7-11) Згідно додаткової угоди № 1 до договору позики № 1857079 від 09.03.2021 від 07.04.2021 сторони погодили продовжити строк дії договору до 07 травня 2021. Угоду підписано сторонами електронними підписами одноразовими ідентифікаторами (а.с.12). З листа № 5894-ВП від 08.07.2022 вбачається, що ТОВ «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» на підставі договору ВП-220319-6 від 22.03.2019, укладеного з ТОВ «МАНІФОЮ», 09.03.2021 здійснено успішний переказ коштів на картки клієнтів, зокрема на суму 9600 грн, маска картки [NUMBER] , код авторизації 740125, номер транзакції в системі WayForPay ac3ffc05-bdd4-4f09-beb2-1b42388a7898 (а.с.13). З договору факторингу № 11-08/2021 від 11.08.2021 вбачається, що між ТОВ «МАНІФОЮ Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено зазначений договір, за яким останнє набуло право вимоги по ряду кредитних договорів, зазначених в реєстрі боржників. З акту прийому передачі реєстру боржників за договором факторингу № 11-08/2021 від 11.08.2021 реєстр боржників передано новому кредитору в повному обсязі, зауважень до реєстру не має (а.с.15-17). Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору № 11-08/2021 від 11.08.2021 заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором становить 29683,20 грн, з яких: 9600 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 15283,20 грн сума заборгованості за процентами за користування позикою, 4800 грн заборгованість за процентами на прострочену позику (а.с.18). Згідно зі ст.3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з\~частиною ч.1\~ст.1046\~ЦК України\~за договором\~позики одна\~сторона (позикодавець)\~передає у\~власність другій\~стороні (позичальникові)\~грошові кошти\~або інші\~речі,\~визначені родовими\~ознаками,\~а позичальник\~зобов`язується\~повернути позикодавцеві\~таку ж\~суму грошових\~коштів (суму\~позики)\~або таку\~ж кількість\~речей того\~ж роду\~та такої\~ж якості. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація\~цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. З наведеного вище суд відхиляє доводи сторони відповідача, що умови, правила та тарифи не є складовою договору позики, укладеного між сторонами, оскільки всі істотні умови договору позики № 1857079 від 09.03.2021 містять всі істотні умови даного виду договору: предмет, строк, умови нарахування відсотків, умови повернення позики та сплати відсотків, права та обов`язки сторін. В реквізитах щодо підпису сторін міститься зазначення, що договір підписаний електронними підписами одноразовими ідентифікаторами, як зі сторони позикодавця ТОВ «МАНІФОЮ», так і з боку позичальника [PERSON] . В той же час, відповідачем не визнається розмір заборгованості, оскільки її розмір не обґрунтований належними доказами. З наданих позивачем доказів вбачається, що згідно договору позики № 1857079 від 09.03.2021 сума позики, що надається [PERSON] , становить 9600 грн. В п.2.6 договору зазначено, що позика надається позичальнику шляхом безготівкового переказу на рахунок банківської картки, зареєстрованої позичальником в особистому кабінеті на веб-сайті ТОВ «МАНІФОЮ». На підтвердження здійснення переказу позивачем надано лист № 5894-ВП від 08.07.2022, згідно якого ТОВ «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» повідомляє про здійснення 09.03.2019 успішного переказу коштів на картки клієнтів, зокрема на суму 9600 маска картки [NUMBER] , код авторизації 740125, номер транзакції в системі WayForPay ac3ffc05-bdd4-4f09-beb2-1b42388a7898. Згідно ст.30\~Закону України\~«Про платіжні\~системи та\~переказ коштів\~в Україні»\~переказ вважається\~завершеним з\~моменту зарахування\~суми переказу\~на рахунок\~отримувача або\~її видачі\~йому в\~готівковій формі. Банк отримувача в разі надходження суми переказу протягом операційного дня зобов`язаний її зарахувати на рахунок отримувача або виплатити йому в готівковій формі в той самий день або в день (дата валютування), зазначений платником у розрахунковому документі або в документі на переказ готівки. Відповідно до п.1.24 ст. 1 вищезазначеного Закону переказ коштів (далі - переказ) - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Відповідно до вимог ч.2 ст. 1046 ЦК договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Лист № 5894-ВП від 08.07.2022 не містить відомостей щодо здійснення перерахування коштів ТОВ «МАНІФОЮ» на банківську карту [PERSON] на виконання договору позики № № 1857079 від 09.03.2021, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що розмір заборгованості відповідача не доведена позивачем належними засобами доказування. Крім того, суд зазначає, що позов до відповідача пред`явлено ТОВ «ФК «"ЄАПБ"», як новим кредитором згідно договору факторингу № 11-08/2021 від 11.08.2021, укладеним між останнім та ТОВ «МАНІФОЮ». Договір факторингу належить до цивільно-правових договорів. Оскільки в цьому договорі фінансування здійснюється із залученням механізму передачі права вимоги кредитора, до цих відносин можуть субсидіарно застосовуватися норми гл. 47\~ЦК, що містять загальні положення про заміну кредитора. Поняття договору факторингу закріплено у\~ст. 1077 ЦК. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Матеріальний предмет договору факторингу становлять грошові вимоги клієнта до третьої особи, що випливають з надання товарів, виконання ним робіт чи надання послуг третій особі. При цьому грошові вимоги можуть бути як такими, за якими вже настав термін платежу, так і майбутніми, термін платежу за якими настане пізніше. Юридичним предметом договору факторингу є дії сторін - надання фінансування під відступлення грошової вимоги. Відповідно до норм діючого законодавства,\~які регулюють право вимоги,\~позивач повинен надати належні та допустимі докази на підтвердження, що він набув право вимоги по виконанню відповідачем боргових зобов`язань по договору позики № 1857079укладеного 09 березня 2021 між ТОВ «МАНІФОЮ» та [PERSON] . Відповідно до п.1.2 договору факторингу - перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно Додатку №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. \~ \~ \~ \~Підписаний сторонами та скріплений печатками акт прийому-передачі Реєстру боржників\~підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. Позивач надав на підтвердження позову копію витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 11-08/2021 від 11.08.2021, відповідно до якого [PERSON] має загальну суму заборгованості в розмірі 29683,20 грн. Суд дослідивши зазначені докази приходить висновку, що витяг з реєстру боржників, на який посилається позивач як на належний та допустимий доказ, не може бути визнаний судом таким в розумінні\~глави 5 ЦПК України. Зазначений витяг не містить реквізитів, які повинні бути відображені в оригіналі документу, зокрема відсутні підписи, як Фактора та Клієнта та відтиски печаток. Встановлені обставини свідчать, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження, що до позивача перейшло право вимоги до відповідача відповідно до договору факторингу. Згідно ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ч.1\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, згідно з ч.6\~ст.81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що у позивача не виникло право вимоги до відповідача по боргових зобов`язаннях відповідно до договору позики № 1857079 від 09.03.2021. Таким чином, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити через недоведеність. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами ст.ст. 638, 639, 1046 ЦК України, ст.ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує згідно вимог ст.141 ЦПК України.

Outcome: dismissed