Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-08 00:00:00

27.06.2022 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою на обгрунтування якої зазначив, що 30.09.2019 року близько 00:20 в с. Чаруків Луцького р-ну на а/д сполученням Луцьк - Горохів, невстановлений транспортний засіб під керуванням невстановленого водія допустив наїзд на пішохода [PERSON] , внаслідок чого останній загинув на місці ДТП. За даним фактом здійснюється кримінальне повадження, в якому він є потерпілим. На даний час особу винуватця ДТП не встановлено. Вказує, що у зв`язку із похованням сина ним було витрачено 25480 грн. та на спорудження надгробного пам`ятника ще 47500 грн. Крім того, у зв`язку зі смертю [PERSON] йому завдано моральну шкоду. Враховуючи наведене, а також виходячи із приписів ст. ст. 27, 35, 41 ЗУ Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», просить суд стягнути з М(Т)СБУ на свою користь 50076 грн. моральної шкоди, 50076 грн. витрат на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, а також, у зв`язку з несвоєчасним здійсненням страхового відшкодування - 24063,92 грн. пені, 3844,19 грн. 3% річних, 20437,54 грн. інфляційних втрат. Крім того, просить вирішити питання розподілу судових витрат. 22.07.2022 року представником відповідача було подано до суду відзив на позовну заяву. В обґрунтування своїх заперечень щодо позову останній зазначає, що із наданих позивачем документів неможливо встановити родинних зв`язків із потерпілим [PERSON] , а відтак, що він має право на пред`явлення даного позову. У свою чергу, надані докази на підтвердження витрат на поховання та на спорудження надгромного пам`ятника не є належними доказами, а тому не можуть бути взятими до уваги. Поряд з тим, правові підстави для стягнення моральної шкоди з М(Т)СБУ відсутні. Крім того, вимоги щодо стягнення пені заявлені поза межами 1 року. Враховуючи наведене, просить суд у задоволенні позову відмовити, а також застосувати до спірних правовідносин строки позовної давності. 23.08.2022 року позивачем було подано до суду відповідь на відзив у якому останній зазначив, що зазначені представником відповідача доводи з приводу необґрунтованості заявлених вимог є безпідставними, в тому їх не варто брати до уваги. У судовому засіданні позивач та представник позивача просили позов задовольнити. Представник відповідача у задоволенні позову просив відмовити. Судом встановлено, що 30.09.2019 року, близько 00 год. 20 хв. в с. Чаруків Луцького р-ну Волинської обл. на автошляху сполученням Луцьк - Горохів, невстановлений водій керуючи невстановленим транспортним засобом допустив наїзд на пішохода [PERSON] , внаслідок чого останній загинув на місці ДТП. За даним фактом, 30.09.2019 року відомості про дане кримінальне правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ЄРДР) за № 12019030000000625 за ч. 2 ст. 286 КК України. Позивач [PERSON] , який є батьком загиблого [PERSON] визнаний потерпілим в даному кримінальному провадженні. Як вбачається із повідомлення Луцького відділення поліції Луцького відділу поліції ГУНП у Волинській області за № 3105/50/02-2022 від 22.02.2022 року в кримінальному провадженні № 12019030000000625 від 30.09.2019 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України проводиться досудове розслідування. Проведеними слідчими діями особу водія, який вчинив дорожньо-транспортну пригоду в результаті якої загинув пішохід [PERSON] не встановлено. Згідно ст. 3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-IV (далі - Закон № 1961-IV) обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. У відповідності до ст. 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо- транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, М(Т)СБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо- транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Як вбачається із п. 23.1 ст. 23 Закону № 1961-IV, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Стаття 27 Закону № 1961-IV передбачає виплату шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого. Пунктом 27.1 вказаної норми визначає, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди; Згідно п. 27.3 Закону № 1961-IV - Страховик (у випадках, передбачених пп. пп. "г" і "ґ" п. 41.1 та пп. "в" п. 41.2 ст. 41 цього Закону № 1961-IV, - МТСБУ відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Відповідно до п. 27.4 Закону № 1961-IV, - Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Пункт 27.5 Закону № 1961-IV встановлює, що відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. Стаття 32 Закону № 1961-IV встановлює випадки, коли шкода не відшкодовується, а саме коли: 32.1. шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону; 32.2. шкоду, заподіяну забезпеченому транспортному засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду; 32.3. шкоду, заподіяну життю та здоров`ю пасажирів, які знаходилися у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, та які є застрахованими відповідно до пункту 6 статті 7 Закону України "Про страхування"; 32.4. шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду; 32.5. шкоду, заподіяну при використанні забезпеченого транспортного засобу під час тренувальної поїздки чи для участі в офіційних змаганнях; 32.6. шкоду, яка прямо чи опосередковано викликана чи якій сприяли іонізуюча радіація, викликане довільним ядерним паливом радіоактивне отруєння, радіоактивна, токсична, вибухова чи в іншому відношенні небезпечна властивість довільної вибухової ядерної сполуки чи її ядерного компонента; 32.7. шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу; 32.8. шкоду, заподіяну пошкодженням або знищенням внаслідок дорожньо-транспортної пригоди антикварних речей, виробів з коштовних металів, коштовного та напівкоштовного каміння, біжутерії, предметів релігійного культу, картин, рукописів, грошових знаків, цінних паперів, різного роду документів, філателістичних, нумізматичних та інших колекцій; 32.9. шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди, якщо вона відбулася внаслідок масових заворушень і групових порушень громадського порядку, військових конфліктів, терористичних актів, стихійного лиха, вибуху боєприпасів, пожежі транспортного засобу, не пов`язаної з цією пригодою; 32.10. шкоду, заподіяну життю та здоров`ю водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. Згідно з ст. 35 Закону № 1961-IV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви. 35.2. До заяви додаються: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого; д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника; є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності). Документи, зазначені у підпунктах "а"-"ґ" цього пункту, надаються для огляду та зняття копії або в копіях, засвідчених заявником. Страховик та МТСБУ мають право вимагати для огляду оригінали зазначених документів. Решта документів надаються в оригіналі або належним чином оформленій копії. Належно оформленою копією документа є копія, посвідчена органом, установою чи організацією, що його видала, або нотаріально посвідчена або посвідчена особою, якій подається заява про страхове відшкодування. Згідно пп. «б» п. 41.1 ст. 41 Закону № 1961-IV, - МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: невстановленим транспортним засобом, крім шкоди, яка заподіяна майну та навколишньому природному середовищу. 11.09.2020 року [PERSON] звернувся до МТСБУ із заявою про здійснення належного страхового відшкодування та направив необхідні документи, що підтверджують страховий випадок, однак відповідачем не було прийнято будь-якого рішення щодо здійснення відшкодування або відмови у такому. Враховуючи наведене, суд вважає, що у даному випадку в [PERSON] , як батька загиблого у ДТП, в якому не було встановлено винної особи, виникло право на страхове відшкодування за рахунок МТСБУ. Відтак, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода, яку слід стягнути в розмірі 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку. На переконання суду, моральна шкода, завдана [PERSON] внаслідок загибелі його сина у ДТП, яка є непоправною та невідворотною, безумовно перевищує граничний розмір страхового відшкодування у даній частині, проте в силу положення ст. 27.3 Закону № 1961-IV обмежена 12 мінімальними заробітними платами у місячному розмірі. Разом з тим, суд вважає за необхідне частково задовольнити вимогу позивача про стягнення з відповідача матеріальної шкоди, а саме: суд вважає обґрунтованими витрати, понесені [PERSON] на спорудження надгробного пам`ятника на суму 21000 грн. До такого висновку суд приходить з огляду на відповідний товарний чек від 08.09.2020 року, який підтверджує фактичні понесені позивачем витрати на вказану суму як авансовий внесок на спорудження пам`ятника його сину. Доказів понесених витрат в іншій частині на суму 47500 грн. будь-якими доказами не підтверджені. У свою чергу, позивачем не обгурунтовано належними доказами витрати на похованням сина на суму 25480 грн., оскільки надані ним платіжні документи не містять інформації щодо предмету доказування, зокрема, ким та у зв`язку з чим здійснені зазначені у таких документах витрати. Також, безпідставними суд вважає вимоги про стягнення з МТСБУ на користь позивача пені, 3% річних та інфляційних втрат, оскільки будь-які правові підстави для застосування до відповідача штрафних санкцій за несвоєчасне здійснення страхового відшкодування відсутні. За наведених обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] до М(Т)СБУ про стягнення суми страхового відшкодування. Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частинами 3 та 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Так, зокрема, представник позивача просить стягнути з відповідача понесені позивачем витрати на оплату правничої допомоги у розмірі 10000 грн. У підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представник позивача долучає до матеріалів справи договір про надання правової допомоги № 203 від 17.10.2019 року, квитанції від 19.10.2019 року, акт прийняття-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 25.06.2022 року. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. Зокрема, у рішеннях у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006 року (пункт 80), у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009 року (пункти 34-36), у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 року, у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та складності), розумності їхнього розміру та конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Враховуючи вимоги ст. 137 ЦПК України та з огляду на співрозмірність витрат на оплату послуг адвоката, пов`язаних із захистом прав та представництвом інтересів позивача у даній конкретній справі, враховуючи характер спору, участь адвоката у справі, кількість судових засідань, суд, з урахуванням основоположних засад справедливості, виваженості та розумності, вважає обґрунтованим та об`єктивним, і таким, що підпадає під критерій розумності, розмір витрат на правову допомогу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у сумі 3000 грн. Згідно положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору, тому з відповідача слід також стягнути на користь держави судовий збір в сумі 710, 76 грн. (пропорційно розміру задоволених позовних вимог).

Outcome: partial