Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , про встановлення порядку користування квартирою, посилаючись на те, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] , згідно договору купівлі-продажу квартири від 22.04.2004 року. Згідно технічного паспорту спірна квартира розташована на 8 поверсі 9-ти поверхового будинку та складається з двох житлових кімнат та підсобних приміщень. Загальна площа квартири становить 51,0 кв.м., житлова площа - 29,3 кв.м., підсобна - 20,8 кв.м. Кімнати, згідно плану приміщення: 1-а кімната - 12,1 кв.м.; 2-а кімната - 17,2 кв.м. Також квартира має допоміжні приміщення: кухню площею - 8,4 кв.м., ванну кімнату площею - 2,6 кв.м., туалет - 1,2 кв.м., коридор площею - 3,8 кв.м; 4,8 кв.м; квартира обладнана балконом площею 3,1 кв.м. Крім співвласників у квартирі зареєстрована та проживає їх спільна донька - [PERSON] , [INFO] . На даний час позивач та відповідач не можуть дійти згоди щодо порядку користування квартирою, внаслідок чого між ними постійно виникають конфлікти та непорозуміння. Відповідач постійно влаштовує сварки, поводить себе агресивно, не сплачує кошти за комунальні послуги, у зв`язку з чим позивач самостійно несе витрати по оплаті житлово-комунальних послуг. Для розподілу та зміни особових рахунків на оплату житлово-комунальних послуг необхідна письмова згода та присутність обох співвласників. У зв`язку з вказаними вище обставинами позивач вимушена звернутись до суду з даним позовом з метою захисту порушених відповідачем прав позивача. З урахуванням кількості співвласників нерухомого майна, конфігурації квартири, розміру житлової площі, раніше визначеного способу користування квартирою та конфліктних відносин між сторонами, позивач пропонує встановити наступний порядок користування спірним об`єктом нерухомого майна: виділити позивачу у користування 2-у кімнату площею 17,2 кв.м. з балконом площею 3,1 кв.м., виділити відповідачу у користування 1-у кімнату -12,1 кв.м., та залишити в загальному користуванні позивача та відповідача кухню площею - 8,4 кв.м., ванну кімнату площею - 2,6 кв.м., туалет - 1,2 кв.м., коридор площею - 3,8 кв.м. та 4,8 кв.м. Просить встановити порядок користування квартирою, за адресою: [ADDRESS] між співвласниками [PERSON] (позивач) та [PERSON] (відповідач), виділивши [PERSON] у користування 2-у кімнату площею 17,2 кв.м. з балконом площею 3,1 кв.м., [PERSON] - 1-у кімнату - 12,1 кв.м., та залишивши в загальному користуванні кухню площею - 8,4 кв.м., ванну кімнату площею - 2,6 кв.м., туалет - 1,2 кв.м., коридор площею - 3,8 кв.м. та 4,8 кв.м. Судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 01 лютого 2022 року відкрито провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , про встановлення порядку користування квартирою, за правилами спрощеного позовного провадження з\~повідомлення сторін. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 червня 2022 року залучено\~\~до участі у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] . Представник позивача в судове засідання не з`явилась, скерувала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, з заявами та клопотаннями до суду не звертався. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, скерувала до суду письмові пояснення, в яких зазначає, що її батьки ( [PERSON] та [PERSON] ) співвласники квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 22.04.2004 року. Вона, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та проживає у вказаній квартирі постійно від народження. Квартира складається з двох житлових кімнат та підсобних приміщень. Кімнати, згідно плану приміщення: 1-а кімната - 12,1 кв.м.; 2-а кімната - 17,2 кв.м. Після розлучення батьків вона залишилась проживати з батьком у вказаній вище квартирі, користується кімнатою 2 площею 17,2 кв.м. з балконом. Мати постійно приходить до неї, допомагає в приготуванні їжі, прибиранні та інших справах по господарству. Також в цій кімнаті наявні речі її матері. У батьків склались напружені відносини, між собою вони не спілкуються, не можуть дійти згоди щодо вирішення тих чи інших питань. На даний час в квартирі вона проживає сама, батько проживає по іншій адресі, проте в квартирі зберігаються його речі. Проти задоволення позовних вимог про встановлення порядку користування квартирою вона не заперечує. В судове засідання відповідач по справі повторно не з`явився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений в порядку передбаченому ст. 128 ЦПК України. Про причини неявки в судові засідання відповідач суд не повідомив, своїм правом на надання відзиву на позов не скористався, заяв про відкладення слухання справи чи розгляд справи за його відсутності до суду не скеровував. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку вищевикладеним, на підставі ст. ст.\~223,\~280,\~281 ЦПК України\~суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності позивача, відповідача, в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК). Відповідно до положень ч. 1, п.п. 1, 3, 7, 10 ч. 2\~ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4\~ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2\~ст. 78 ЦПК України). Дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) приходить до наступного. [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] , згідно договору купівлі-продажу квартири від 22.04.2004 року. Згідно технічного паспорту спірна квартира розташована на 8 поверсі 9-ти поверхового будинку та складається з двох житлових кімнат та підсобних приміщень. Загальна площа квартири становить 51,0 кв.м., житлова площа - 29,3 кв.м., підсобна - 20,8 кв.м. Кімнати, згідно плану приміщення: 1-а кімната - 12,1 кв.м.; 2-а кімната - 17,2 кв.м. Також квартира має допоміжні приміщення: кухню площею - 8,4 кв.м., ванну кімнату площею - 2,6 кв.м., туалет - 1,2 кв.м., коридор площею - 3,8 кв.м; 4,8 кв.м; квартира обладнана балконом площею 3,1 кв.м. Крім співвласників у квартирі зареєстрована та проживає їх спільна донька - [PERSON] , [INFO] . На даний час позивач та відповідач не можуть дійти згоди щодо порядку користування квартирою, сплати коштів за комунальні послуги. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).\~Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України,\~власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. \~Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Вказана норма регулює порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. При встановленні порядку користування нерухомим майном кожному із співвласників передається в користування конкретна частина нерухомості, виходячи із його частки в праві спільної власності. Разом з тим, виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Встановлення співвласниками порядку користування квартирою з виділенням конкретних приміщень в натурі, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року у справі № 6-79цс14. За нормою частини першої ст. 360 Цивільного кодексу України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Згідно зі\~ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній\~власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Як роз`яснено в п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20, квартира, якає спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов. За змістом положень статті 358 ЦК України, первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Суд при розгляді справи, виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Вищевказаний правовий висновок наведено в постанові Верховного Суду України від 17.02.2016 року у справі № 6-1500цс15. Відповідно ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпоряджатися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Судом встановлено, що позивач не може реалізовувати в повному обсязі свої права в користуванні належною їй частиною квартири. В ході обговорення порядку подальшого сумісного користування (проживання, передачі в оренду, продажу належного майна, інш.) та сплатою комунальних послуг між співвласниками квартири виникають конфліктні відносини які в подальшому перешкоджають їм домовитися про порядок користування квартирою. Спірна квартира не може бути поділена в натурі, оскільки неможливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири. Згідно технічного паспорту спірна квартира розташована на 8 поверсі 9-ти поверхового будинку та складається з двох житлових кімнат та підсобних приміщень. Загальна площа квартири становить 51,0 кв.м., житлова площа - 29,3 кв.м., підсобна - 20,8 кв.м. Кімнати, згідно плану приміщення: 1-а кімната - 12,1 кв.м.; 2-а кімната - 17,2 кв.м. Також квартира має допоміжні приміщення: кухню площею - 8,4 кв.м., ванну кімнату площею - 2,6 кв.м., туалет - 1,2 кв.м., коридор площею - 3,8 кв.м; 4,8 кв.м; квартира обладнана балконом площею 3,1 кв.м. Враховуючи вищевикладене, з урахуванням кількості співвласників нерухомого майна, конфігурації квартири, розміру житлової площі, раніше визначеного способу користування квартирою та конфліктних відносин між сторонами, суд приходить до висновку встановити наступний порядок користування спірним об`єктом нерухомого майна: виділити позивачу у користування 2-у кімнату площею 17,2 кв.м. з балконом площею 3,1 кв.м., виділити відповідачу у користування 1-у кімнату -12,1 кв.м., та залишити в загальному користуванні позивача та відповідача кухню площею - 8,4 кв.м., ванну кімнату площею - 2,6 кв.м., туалет - 1,2 кв.м., коридор площею - 3,8 кв.м. та 4,8 кв.м. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 04.10.91 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухні, коридор,тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не можу бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Гарантією дотримання справедливого балансу між майновими правами власника житла та правом користування житлом члена сім`ї є позбавлення члена сім`ї - користувача такого права лише за рішенням суду про визнання його таким, що втратив право на користування житлом. Пунктами 33, 34 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року передбачено, що відповідно до положень ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень прав, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Таким чином, при встановленні порядку користування квартирою яка за своїм правовим статусом є об`єктом спільної часткової власності, суд за згодою більшості власників може виділити ізольоване жиле приміщення розміром меншим за жилу площу, що припадає на співвласників. Допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. З матеріалів справи вбачається, що між сторонами наявні напружені стосунки, які призводять до конфліктів, а тому вони мають бажання встановити порядок користування спірною квартирою. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За таких обставин, суд аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів, приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Враховуючи той факт, що при подачі позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн., а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 992,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved