Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-11 00:00:00

В серпні 2022 року [PERSON] звернулась до суду з відповідним позовом в якому просила: визнати об`єктами спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] майно, що розміщене за адресою: [ADDRESS] , а саме житловий будинок загальною площею 68,6 квадратних метра, земельну ділянку з кадастровим номером 1821185403:02:001:0110, площею 0,25 га, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та земельну ділянку з кадастровим номером 1821185403:02:001:0111 площею 0,35 га, призначену для ведення особистого селянського господарства; в порядку поділу майна подружжя визнати за нею право власності на Ѕ частини кожного відповідного об`єкту спільної сумісної власності подружжя; стягнути з відповідача на свою користь понесені нею судові витрати. В обґрунтування позову вказує, що у період перебування з відповідачем у шлюбі ними був побудований житловий будинок за адресою: [ADDRESS] та набуті у власність земельні ділянки з кадастровим номером 1821185403:02:001:0110, площею 0,25 га, призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а також земельна ділянка з кадастровим номером 1821185403:02:001:0111 площею 0,35 га, призначена для ведення особистого селянського господарства. [PERSON] вказує, що відповідач перешкоджає їй користуватись спільною власністю, вона вимушена проживати в іншому домоволодінні, у зв`язку з чим позивач звернулась до суду з вказаною позовною заявою. Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 09.08.2022 року відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, встановлено відповідачу строк для подачі відзиву. В судовому засіданні, яке відбулось 22.11.2022, судом без видалення до нарадчої кімнати, постановлено ухвалу якою прийнято заяву представника позивача про уточнення позовних вимог. Згідно з вказаною заявою, сторона позивача додатково, до наявного переліку заявлених позовних вимог, заявила вимогу про фактичне виділення позивачу [PERSON] Ѕ частини житлового будинку загальною площею 68,6 квадратних метра, розташованого за адресою: [ADDRESS] . 12.12.2022\~судом,\~без видалення\~до нарадчої\~кімнати,\~постановлено ухвалу\~якою прийнято\~відмову позивача\~ [PERSON] \~від частини\~позовних вимог\~до [PERSON] \~а саме про виділення в натурі позивачу [PERSON] Ѕ частини житлового будинку. В іншій частині позовних вимог продовжено підготовче провадження. В підготовчому судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених в позові та просили задовольнити позов. Відповідач та його представник в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнали та не заперечили щодо їх задоволення. Згідно ч.3, 4\~ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем; ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому\~ст. 206 цього Кодексу. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити в підготовчому засіданні. Відповідно до\~статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями\~12,\~13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до\~статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених\~ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі\~статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши всі необхідні, зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Як вбачається із матеріалів справи, сторони з 06.06.1987 року до 05.09.2022 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією рішення Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області по справі № 276/461/22 від 03.08.2022 року, яке набрало законної сили 05.09.2022 року (а.сп.24-25). Відповідно до копії свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого виконавчим комітетом Топорищенської сільської ради народних депутатів Житомирської області №52 від 08.12.1997 року, [PERSON] на праві особистої власності належить житловий будинок [ADDRESS] (а.сп.64). Відповідно до копії технічного паспорту, складеного станом на 23.10.1997 року Житомирським БТІ, інвентаризаційний номер 14, домоволодіння в [ADDRESS] складається з житлового будинку,\~загальною площею\~68,6\~квадратних метра\~(літера\~А),\~сараю (літера\~Б),\~літньої кухні\~(літера\~В),\~сараю (літера\~Г),\~сараю (літера\~Д),\~туалету (літера\~У),\~огорожі (№1-2) (а.сп.34-36). Згідно з\~інформаційною довідкою\~з Державного\~реєстру речових\~прав на\~нерухоме майно\~№63545644,\~сформованої 15.07.2016,\~власником земельної\~ділянки з\~кадастровим номером\~1821185403:02:001:0111\~площею 0,35\~га,\~призначеної для\~ведення особистого\~селянського господарства\~є [PERSON] ,\~РНОКПП:\~ [NUMBER] .\~Підстава виникнення\~права власності:\~рішення сьомої\~сесії сьомого\~скликання Топорищенської\~сільської ради\~Володарсько-Волинського\~району Житомирської\~області від\~06.07.2016\~року (а.сп.72). Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №63536435, сформованої 15.07.2016, власником земельної ділянки з кадастровим номером 1821185403:02:001:0110 площею 0,25 га, призначеної для ведення особистого селянського господарства є [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] . Підстава виникнення права власності: рішення сьомої сесії сьомого скликання Топорищенської сільської ради Володарсько-Волинського району Житомирської області від 06.07.2016 року (а.сп.73). У своїх позовних вимогах позивач [PERSON] просить визнати житловий будинок [ADDRESS] та земельні ділянки з кадастровим\~номером 1821185403:02:001:0110,\~площею 0,25\~га,\~призначену для\~будівництва і\~обслуговування житлового\~будинку,\~господарських будівель\~і споруд,\~та кадастровим\~номером 1821185403:02:001:0111\~площею 0,35\~га,\~призначену для\~ведення особистого\~селянського господарства\~об`єктами права\~спільної сумісної\~власності подружжя,\~а також\~в порядку\~поділу майна\~подружжя здійснити поділ вказаних об`єктів, визнавши за нею право власності на Ѕ частини як житлового будинку, так і земельних ділянок. Вирішуючи заявлений позов, суд враховує наступні вимоги діючого законодавства. Відповідно до\~статті 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша\~статті 69 СК України). Згідно частини 1\~статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини 1, 2\~статті 71 СК України). Частиною 2\~статті 372 ЦК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 163 СК України\~встановлено,\~що дружина\~та чоловік\~мають рівні\~права на\~володіння,\~користування і\~розпоряджання майном,\~що належить\~їм на\~праві спільної\~сумісної власності,\~якщо інше\~не встановлено\~домовленістю між\~ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджується в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. № 11). Зі змісту п. 23, 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Згідно\~статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~статті 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно частини 4\~статті 206 ЦПК України,\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. При цьому суд вважає, що визнання відповідачем [PERSON] позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Судом встановлено, що житловий будинок з надвірними\~будівлями,\~що знаходиться\~в [ADDRESS] та земельні ділянки за кадастровими номерами 1821185403:02:001:0110 та 1821185403:02:001:0111 набуто під час перебування сторін у шлюбі, тому є їхньою спільною сумісною власністю, у зв`язку з чим вказані об`єкти нерухомості, як об`єкти права сільної сумісної власності підлягають поділу на загальних підставах, тобто по 1/2 частині кожному із подружжя. Оскільки відповідач позовні вимоги визнав, суд вважає, що у додаткових доказах на підтвердження вищевказаних обставин необхідності немає. У зв`язку з наведеним, а також приймаючи до уваги те, що обґрунтування позову знайшло своє об`єктивне підтвердження в ході розгляду справи, та відповідачем визнано позовні вимоги, суд вважає позов обґрунтованим, законним та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до частини 1\~статті 141 ЦПК України,\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки відповідач позов визнав, то з державного бюджету на користь позивача підлягає поверненню 50 відсотків від сплаченого нею при поданні позову до суду суми судового збору, тобто кошти в сумі 1500,00 грн., а решта суми судового збору, тобто кошти в сумі 1500,00 грн., підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved