Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-05 00:00:00

У провадженні Варвинського районного суду Чернігівської області перебуває зазначена цивільна справа. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] посилається на те, що 14 червня 2019 року вони з [PERSON] досягли усної домовленості про укладення 15 червня 2019 року договору купівлі-продажу належного йому автомобіля ВАЗ № 21112, 2007 року випуску, днз [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] . На підтвердження дійсності намірів придбання автомобіля 14 червня 2019 року вона передала відповідачу [PERSON] кошти в сумі 3 100 доларів США, що на той час було еквівалентно 83 700,00 грн. Отримання [PERSON] від неї вказаної суми коштів підтверджується письмовою розпискою. Проте, всупереч усній домовленості, наступного дня відповідач не з`явився до сервісного центру, а через деякий час продав авто іншій особі. На підставі ст. ст. 16, 316, 317, 319, 321, 1212, 1213 ЦК України [PERSON] просить стягнути з [PERSON] кошти в сумі 3 100 доларів США, оскільки вони отримані безпідставно, та 3% річних у сумі 186 доларів США. Ухвалою суду від 06 липня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено відкрите підготовче судове засідання у справі на 27 серпня 2021 року, яке відкладено до 15 вересня 2021 року. Ухвалою від 15 вересня 2021 року за клопотанням сторони відповідача по справі призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Чернігівському відділенню Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, у зв`язку з чим провадження у справі було зупинено. 30 серпня 2022 року з експертної установи надійшов висновок експерта № 4700-4702/21-24 від 18 серпня 2022 року за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи у цивільній справі № 731/260/21. Ухвалою суду від 31 серпня 2022 року провадження у справі відновлено, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 19 жовтня 2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні підтримали позовні вимоги у повному обсязі та наполягали на задоволенні позову. Позивач [PERSON] вказала, що в червні 2019 року мала на меті придбати у відповідача автомобіль ВАЗ 21012. В цьому їй допомагав колишній чоловік, оскільки на той момент шлюб між ними не був розірваний. 14 червня 2019 року в автомобілі, на території гаражного кооперативу, відповідач надав розписку, текст якої, окрім надрукованих даних, заповнив власноруч. При написанні цього документа в автомобілі були присутні виключно позивач та відповідач. Позивач на той час перебувала у шлюбі, однак мала намір здійснити придбання автомобіля за власні кошти. На підтвердження наміру укласти правочин позивач передала відповідачу 3100 доларів США, та домовилась з відповідачем, що переоформлення автомобіля відбудеться наступного дня в сервісному центрі м. Прилуки. Однак, останній домовленості не виконав, гроші не повернув, будь-яких пояснень не надав. У подальшому, через 2-3 тижні, від свого колишнього чоловіка їй стало відомо, що автомобіль був проданий іншій особі. Щодо наданого стороною відповідача доказу - відеозапису складання розписки, позивач [PERSON] заперечила, вказавши, що при даних обставинах вона присутня не була, голос на записі не її, інші особи, присутні в автомобілі, їй невідомі, а походження вказаного доказу має сумнівний характер. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] у судове засідання з розгляду справи по суті не з`явились, про причини неявки суду не повідомили, будь-яких заяв не подали. В підготовчому судовому засіданні сторона відповідача позовні вимоги не визнавала, та під час заявлення клопотання про витребування оригіналу розписки та клопотання про проведення почеркознавчої експертизи наголошувала, що виготовлялось 2 екземпляри такої розписки, ці документи складались набагато пізніше від вказаної у них дати. Відповідач [PERSON] заповнив лише декілька граф розписки, оскільки позивач [PERSON] приїхала до нього разом з іншими особами та ввели його в оману щодо наслідків написання цього документа. Наголошував, що кошти на виконання вказаної розписки [PERSON] не передавалися. Заслухавши пояснення сторони позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 18 липня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено та оформлено у сервісному центрі 7442 РСЦ МВС договір купівлі-продажу 7442/2019/1569830 транспортного засобу, відповідно до якого [PERSON] продав [PERSON] автомобіль ВАЗ № 21112, 2007 року випуску, сірого кольору, днз [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] ; ціна автомобіля за домовленістю сторін склала 80 569,00 грн (а.с. 54, 55). Відповідно до розписки від 14 червня 2019 року, наданої суду позивачем [PERSON] , відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] грошові кошти в сумі 83 700,00 грн, в доларовому еквіваленті сума складає 3 100,00 грн, за проданий їй автомобіль ВАЗ-21112, загальний - легковий, загальний - універсал-В, ХТА-[NUMBER], колір - сірий, та зобов`язався звернутися в реєстраційні органи для переоформлення автомобіля на [PERSON] за її першою вимогою (а.с. 59). В експертному висновку за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи у цивільній справі № 731/260/21 від 18 серпня 2022 року № 4700-4702/21-24 експерт вказав, що: 1) Досліджуваний підпис від імені [PERSON] в розписці від 14 червня 2019 року виконаний рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів; 2) Досліджувані рукописні записи « [PERSON] », « [INFO] », «с.м.т. Варва. Чернігівська обл.», «тел. [NUMBER],» у розписці виконані [PERSON] ; Досліджувані рукописні записи «НК 007968», «83700», «3100», «ВАЗ-21112 загальний - легковий загальний - універсал - В, ХТА-[NUMBER], колір - сірий», «[PERSON]» у розписці від 14 червня 2019 року ймовірно виконані не [PERSON] , а іншою особою. Надати відповідь на питання в категоричній формі не вдалося з причин, зазначених у дослідницькій частині висновку експерта п. 2 б) (через недостатню кількість зразків почерку [PERSON] ); 3) Досліджуваний підпис від імені [PERSON] у розписці від 14 червня 2019 року ймовірно виконаний [PERSON] . Надати відповідь на питання в категоричній формі не вдалося з причин, зазначених у дослідницькій частині висновку експерта п. 3 (через недостатню кількість зразків підписів [PERSON] ) (а.с. 145-153). На наданому відповідачем відеозаписі (а.с. 61) зафіксовано, як особа жіночої статі, що вбачається з тембру голосу, разом з двома особами чоловічої статі, до одної з яких жінка звертається, як до батька, перебувають в салоні автомобілю поблизу гаражів з відповідачем [PERSON] та наполегливо переконують його частково заповнити текст розписки від 14 червня 2019 року. При цьому особа жіночої статі перепитала [PERSON] , чи дійсно гроші за автомобіль передавалися у присутності [PERSON] , чи дійсно її чоловік говорив, що придбаває автомобіль для неї. Особа жіночої статі також констатувала той факт, що гроші передавалися у її присутності. При цьому особи чоловічої статі наголошували [PERSON] , що у зв`язку з тим, що автомобіль, всупереч домовленості, оформлено на племінницю чоловіка [PERSON] , у [PERSON] та її чоловіка йде розподіл майна, «не хочеться, щоб [PERSON] у все це влазив»,.. «тебе по любому будуть тягать та щемить по разним лініям», а тому [PERSON] «всього-навсього» потрібно написати розписку для того, щоб потім з`явитися у суд та дати показання на користь [PERSON] «Переконаний» таким чином [PERSON] , частково заповнив текст розписки, датованої 14 червня 2019 року, хоча перебував у автомобілі одягненим у теплу куртку та шапку, зокрема, вказав своє прізвище, ім`я, по батькові, дату народження, місце проживання та телефон, поставив свій підпис. Про те, що він отримав від [PERSON] грошові кошти та зобов`язується їх повернути, або ж оформити на неї автомобіль, [PERSON] у розписці не писав, адже вказана частина тексту була заздалегідь надрукована. З відеозапису не вбачається, що [PERSON] ознайомився з повним текстом та був таким чином обізнаний, у розписці якого змісту він розписується, та які зобов`язання на себе бере. Більш того, оскільки розписка оформлялась значно пізніше продажу [PERSON] автомобіля іншій особі, отже він вже не міг будь-яким чином виконати такі зобов`язання. Також, досліджений відеозапис містить відео зображення тексту розписки, яка збігається за своїм змістом з оригіналом розписки, наданим стороною позивача, а достовірність цього відео підтверджує, зокрема, і висновок експерта, щодо тих реквізитів, які були написані власне відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широку сферу застосування: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею або всупереч його волі, чи є набувач добросовісним або недобросовісним. Правовий аналіз норм статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: а) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); б) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності достатньої правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норми глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Наведене у своїй сукупності свідчить, що кондикція - це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого права, який може бути застосований самостійно. Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна (носія іншого цивільного права), підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця (набувача майна) з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, у разі наявності цивільних відносин безпосередньо між власником та володільцем майна. Такий спосіб захисту можливо здійснити шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача таке майно. Наведені правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 25 жовтня 2017 року у справі №3-905гс17 та у постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі №757/42443/15-ц. Отже, положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб, чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку, якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї, якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі №910/3395/19, від 23 квітня 2019 року у справі №918/47/18, від 01 квітня 2019 року у справі №904/2444/18. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі, у виді розірвання договору. Дана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22 березня 2016 року у справі №6-2978цс15 та від 03 червня 2016 року у справі №6-100цс15. Досліджуючи правове обґрунтування позову та характер спірних відносин, суд вважає належним способом захисту звернення саме з кондиційним позовом, адже з наданого об`єму доказів встановити існування саме договірних відносин між сторонами по справі є неможливим. Аналогічно, на підтвердження такого висновку слугує й те, що надана позивачем розписка не містить істотних умов продажу, зокрема остаточної вартості об`єкта купівлі, строку укладення основного договору та порядку передання товару. Крім того, подальше відчуження продавцем товару третій особі дає підстави для звернення саме з кондиційним позовом, адже це свідчить про припинення попередніх домовленостей. Однак, аналізуючи позовні вимоги, усні пояснення, досліджені в судовому засіданні докази та висновки експерта, суд вважає, що твердження сторони позивача про існування в червні 2019 року домовленості сторін щодо продажу автомобіля, передання відповідачу валютних коштів та їх безпідставного збереження, не знайшли свого підтвердження, виходячи з наступного. Так, єдиним доказом сторони позивача на підтвердження існування згадуваних обставин є наявність розписки відповідача [PERSON] . Аналізуючи її зміст, слід вказати, що розписка передбачає передання коштів в гривнях, із зазначенням доларового еквівалента, однак позивач у позовній заяві просить повернути саме доларовий еквівалент. Як вбачається з висновків експерта, серія паспорта, сума переданих коштів, сума еквівалента в доларах США, ідентифікуючі дані автомобіля, прізвище та ініціали підписанта виконані імовірно іншою особою. Інші відомості виконані відповідачем. Такий висновок експерта дає підстави сприймати наданий стороною відповідача відеозапис як достовірний, та такий, що відображає реальні події та обставини написання згадуваної розписки. Більш того, відеозапис містить досить детальний загальний вид документа, який вочевидь є ідентичним наданій стороною позивача розписці. Однак, інші обставини та події, зображені на відеозаписі, спростовують факт існування саме між сторонами по справі 14 червня 2019 року домовленості про купівлю-продаж автомобіля, та факт передання відповідачеві за цих обставин грошових коштів. Натомість, вочевидь набагато пізніше після продажу автомобіля, проведеного в законному порядку (адже згадується прізвище нового власника, а чоловіки одягнені в осінній одяг) невідомі особи, застосовуючи психологічний тиск, схилили [PERSON] до заповнення деяких граф розписки. А з загального контексту розмови вбачається, що передавати кошти після написання розписки [PERSON] учасники розмови не планують. Визначальним є й те, що позивач [PERSON] заперечує її участь у зафільмованій розмові, однак, все ж надає оригінал цього документа. Загалом, встановивши факт безпідставності даного позову, суд сприймає його як недобросовісну спробу протидії недобросовісному розпорядженню майном, яке перебувало у користуванні колишнього подружжя [PERSON] . Відповідно до положень ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність. Проаналізувавши всі наявні у справі докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у разі відмови у позові судовий збір покладається на позивача.

Outcome: dismissed