Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Компаніївського районного суду Кіровоградської області з позовом до СВК «Нива» про розірвання договору оренди землі, в якому просить розірвати договір оренди землі (паю) № 141 від 23.07.2013, укладений між нею (позивачем) та відповідачем СВК «Нива» та стягнути з СВК «Нива» на її користь суму боргу за оренду землі (паю) за період 2013-2022 р.р. в розмірі 82935,66 грн. В обґрунтування позову зазначає, що 23.07.2013 за договором оренди землі вона передала відповідачу в оренду земельну ділянку площею 5,99 га, розташовану на території Мар`ївської сільської ради Кіровоградської області строком на 20 років. Згідно п. 4.1-4.3 Договору відповідач зобов`язався сплатити орендну плату авансом наперед за весь період оренди (20 років) в розмірі 133330,80 грн. (129330,80 грн. орендна плата + 4000 грн. грошової компенсації за надання безкоштовних послуг по оранці та культивації городів, інфляційні, податок, тощо). Зазначає, що відповідач не робить обрахунку індексу інфляції, фактично сплатив лише 100000 грн., відрахувавши податки всупереч умовам договору, так як за домовленістю сторін сплата податків покладалася на орендаря. В своєму позові [PERSON] посилається на п.7.1 ст.7 ЗУ «Про податок на додану вартість», вказуючи що орендодавець нараховує ПДВ на суму орендної плати, зазначеної в договорі оренди, ставка ПДВ становить 20% від бази оподаткування. ПДФО утримувалось за ставкою 15% згідно п.167.1 ст. 167 Податкового кодексу України. Позивач, як пенсіонер за віком на підставі ст. 281.1.3 Податкового кодексу України звільнена від сплати земельного податку. Позивач вважає, що орендна плата прямо пропорційно залежить від доходу, отриманого орендарем від реалізації зернових, вирощених на орендованій землі і разом із зростанням вартості зернових зростає нормативна грошова оцінка земельної ділянки. Зазначає, що неодноразово зверталася до відповідача з приводу перерахунку розміру орендної плати, однак відповідач категорично відмовляється, чим порушує її права та інтереси, в зв`язку з чим просить суд розірвати договір оренди землі, посилаючись на систематичну несплату орендної плати та стягнути з відповідача заборгованість за орендну плату. Представником відповідача подано відзив на позов, в якому відповідач позов не визнає, оскільки умови за договором виконані в повному обсязі. Посилається на судове рішення у справі № 391/347/14-ц, яким встановлено факт сплати орендної плати за договором оренди за весь час використання землі та на умови договору, зокрема п.4.1 та 4.3 Договору, якими передбачена виплата орендної плати в грошовій формі в розмірі 6466,54 грн., яка за згодою орендодавця може бути сплачена за весь період оренди наперед, при цьому сума орендної плати є сталою і не переглядається протягом всього строку оренди. Просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Ухвалою суду від 04.11.2022 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання в порядку загального позовного провадження. Відстрочено позивачу [PERSON] сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі. Ухвалою суду від 09.12.2022 підготовче судове засідання у справі закрито, справу призначено до судового розгляду. В судове засідання сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, позивач надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала. Представник відповідача у відзиві на позов просив розглянути справу без його участі, позов не визнав. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно договору № 141 оренди земельної ділянки, який зареєстрований 23.07.2013, орендодавець [PERSON] передала в оренду сільськогосподарському виробничому кооперативу «Нива» строком на 20 років з дати державної реєстрації договору земельну ділянку площею 5,99 га, яка розташована на території Мар`ївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області. Пунктами 4.1 та 4.3 укладеного між сторонами договору передбачена виплата орендної плати позивачу в грошовій формі в розмірі 6466,54 грн., яка за згодою орендодавця може бути сплачена за весь період оренди наперед, при цьому сума орендної плати є сталою і не переглядається протягом всього строку оренди. Законодавство України щодо оренди землі не містить заборон для виплати орендної плати за майбутні періоди користування земельної ділянки, що є об`єктом оренди за укладеним між сторонами договором. З копії видаткового касового ордера № 88 від 30.07.2013 встановлено, що відповідач СВК «Нива» виплатив позивачу [PERSON] в рахунок орендної плати за земельний пай 100 000 грн. Рішенням Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 15.07.2014 у цивільній справі № 391/347/14-ц за позовом [PERSON] до СВК «Нива» про стягнення заборгованості за договором оренди землі позовні вимоги задоволені частково, з СВК «Нива» на користь [PERSON] стягнуто кошти в розмірі 10243,60 грн., а саме: суму боргу по орендній платі, що складає 10 000 грн.; судові витрати 243,60 грн. Вказане судове рішення було виконано в повному обсязі в серпні 2014 року на підставі виконавчого листа № 391/347/14-ц, виданого 30.07.2014 року, що підтверджується копіями виписки банку та видаткового касового ордеру на суму 10243,60 грн. При цьому в судовому рішенні зазначено, що орендар СВК «Нива» приступив до використання земельної ділянки після збору орендодавцем [PERSON] врожаю 2013 року. Отже, орендна плата за 19 років за мінусом 15% податку складає суму 104434,62 грн., що становить менший розмір орендної плати, ніж встановлено домовленістю сторін (110 000 грн.). За умовами договору оренди загальний розмір орендної плати за 20 років складає 109931,18 грн. (6466,54 х 20 15% податку). Таким чином судом встановлено, що відповідач СВК «Нива» в повному обсязі виконав умови договору оренди землі в частині виплати орендної плати позивачу за весь період дії договору (20 років), сплативши орендну плату в загальному розмірі 110 000 грн. (100000 грн. + 10000 грн. за судовим рішенням), тому позовна вимога в частині стягнення заборгованості по орендній платі є не обґрунтованою та не підлягає задоволенню. Суд не бере до уваги державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-КР № 013858 від 24.01.2002 в зв`язку з тим, що він виданий на ім`я « [PERSON] », що не відповідає паспортним даним позивача по батькові. Крім того, суд відхиляє доводи позивача щодо нарахування податку на додану вартість відповідно до Закону України «Про податок на додану вартість», який втратив чинність на підставі Кодексу № 2755-17 від 02.12.2010. Відповідно до ст. 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування за податком на додану вартість є постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; ввезення товарів\~на митну\~територію України; вивезення\~товарів за\~межі митної\~території України; постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом, отже у спірних правовідносинах, які виникли між сторонами при укладенні договору оренди землі відсутній об`єкт оподаткування податку на додану вартість. Щодо податку на доходи фізичних осіб, суд зазначає, що згідно п.18.1 ст. 18 Податкового кодексу України податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків. Платниками податку на доходи фізичних осіб є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи та податковий агент (ст. 162 ПК України). Згідно ст. 167 Податкового кодексу України ставка податку на доходи фізичних осіб становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у\~пунктах 167.2-167.5\~цієї статті), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами. Пунктом 168.1.1 статті 168 Податкового кодексу України визначено, що податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу. Отже, СВК «Нива» під час розрахунку з [PERSON] правомірно утримав податок на доходи з фізичних осіб з орендної плати за ставкою, встановленою на час виникнення спірних правовідносин. Таким чином, доводи позивача щодо сплати податку за рахунок орендаря не ґрунтуються на вимогах закону та не передбачені умовами договору, тому є необґрунтованими та безпідставними. Звільнення позивача, як пенсіонера за віком, від сплати земельного податку, який справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв) не звільняє податкового агента від обов`язку з утримання податку на доходи фізичних осіб при нарахуванні та виплаті доходу (орендної плати) фізичним особам, оскільки це різні податки. Твердження позивача про те, що орендна плата прямо пропорційно залежить від доходу, отриманого орендарем від реалізації зернових, вирощених на орендованій землі і разом із зростанням вартості зернових зростає нормативна грошова оцінка земельної ділянки є надуманими та не передбачені законодавством або домовленістю сторін. Також є безпідставним твердження позивача щодо нарахування орендної плати з урахуванням індексу інфляції, оскільки суперечить п. 4.3 Договору оренди земельної ділянки. Норми права. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом «Про оренду землі», законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Згідно приписів частини 1 статті 526\~ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до частин 1 і 2 статті 651\~ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно зі статтею 610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У статті 13\~Закону України\~"Про\~оренду землі" визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Положеннями статті 32\~Закону України\~"Про\~оренду землі" передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, у разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. У статті 141\~ЗК України серед підстав припинення права користування земельною ділянкою, зокрема в пункті "д" частини 1 цієї статті передбачено систематичну несплату земельного податку або орендної плати. Разом з тим згідно із частиною 2 статті 651\~ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Аналіз положень наведених законів дає підставу для висновку про те, що при вирішенні питання щодо розірвання договору оренди землі внаслідок систематичної несплати орендної плати потрібна наявність істотного порушення стороною договору оренди землі, тобто систематична несплата орендної плати, а саме два і більше випадки. Підставою для розірвання договору оренди земельної ділянки від 23.07.2013 року позивач вважає систематичну несплату орендарем СВК "НИВА" орендної плати за період з 2013 по 2022 роки. Проте, відповідачем доведено, що позивач отримала в рахунок орендної плати наперед грошові кошти в сумі 110000 гривень, що підтверджується записами у видатковому касовому ордерові господарства та випискою банка. Отже, станом на 2022 рік (на час пред`явлення позову) СВК «Нива» не мало заборгованості по виплаті орендної плати орендодавцеві [PERSON] . Враховуючи викладені обставини підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки від 23.07.2013 року, відповідно до пункту 13.1 б договору - відсутні. Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення невиплаченої орендної плати та розірвання договору оренди землі є необґрунтованими та безпідставними, а тому не підлягають задоволенню. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України, тому з позивача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1984,80 грн.

Outcome: approved