Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-07 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення аліментів, в якій вказує, що з серпня місяця 2017 року вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 19 листопада 2020 року шлюб між сторонами розірвано. Відповідач проживає окремо, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Син проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Угоди про добровільну сплату аліментів на утримання сина між сторонами не досягнуто, а тому позивач бажає стягувати з відповідача аліменти. На даний час, позивач перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа, фактичне місце проживання/перебування позивача: [ADDRESS] . Позивач просить стягувати з відповідача аліменти на свою користь на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 (однієї чверті) частки заробітку (доходу) боржника та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 04 листопада 2022 року відкрито спрощене позовне провадження по даній справі з викликом (повідомленням) сторін. Позивач в судове засідання не з`явилась, просила справу слухати у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, згідно телефонограми від 08 грудня 2022 року. Частина 3 статті 211 ЦПК України визначає, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідач в судові засідання не з`явився, зареєстроване місце проживання відповідача являється тимчасово окупована територія України, а саме: [ADDRESS] , і тому виклик відповідача проводився у відповідності до вимог Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Відповідно до\~ч.1 ст. 12 -1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться на тимчасово окупованій території, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають офіційної електронної адреси, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (з посиланням на веб-адресу відповідної ухвали суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень), яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання. Суд викликає або повідомляє таких учасників справи про дату, час і місце інших судових засідань чи про вчинення відповідної процесуальної дії через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (з посиланням на веб-адресу відповідної ухвали суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень), яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання або вчинення відповідної процесуальної дії. З опублікуванням такого оголошення відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених частиною 2 ст. 223 ЦПК України, суд не вбачає. Отже, таким чином, відповідач вважається належним чином повідомленим про час та місце слухання справи. Частиною 11 статті 128 ЦПК України, визначено, що відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Відповідно до Судових викликів № 288/2054/22/10959/22 від 04 листопада 2022 року та № 288/2054/22/11865/22 від 25 листопада 2022 року розміщених на офіційному веб - порталі судової влади України в мережі Інтернет, відповідач [PERSON] повідомлений про судові засідання, які відбудуться 25 листопада 2022 року та 08 грудня 2022 року. Згідно частини 4 статті 223 ЦПК України, \~у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Справу судом\~розглянуто у\~порядку спрощеного\~позовного провадження,\~згідно з\~статтями\~ 274-279 ЦПК України. \~ \~ \~ \~Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши в сукупності докази по справі, приходить до наступного висновку. \~ \~ \~ \~Як вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 20 жовтня 2017 року Виконавчим комітетом Краснопільської сільської ради Марківського району Луганської області, батьками [PERSON] , [INFO] , вказані [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 2 /а.с. 5/. \~ \~ \~ \~Відповідно до рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 19 листопада 2020 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано /а.с. 6/. \~ \~ \~ \~Довідкою № К/803-02-12 П від 02 листопада 2022 року, виданою Виконавчим комітетом Квітневої сільської ради Житомирського району Житомирської області визначено, що [PERSON] , [INFO] , проживає без реєстрації по [ADDRESS] , разом з сином [PERSON] , [INFO] /а.с. 7/. \~ \~ \~ \~Згідно довідки від 27 жовтня 2022 року № 1817-7001595642 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , фактично проживає за адресою: [ADDRESS] /а.с. 8/. У відповідності до статті 4 ЦПК України, \~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до\~статті 51 Конституції України,\~ батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно частин 8, 9\~ статті 7 Сімейного Кодексу України,\~регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відображено і в українському законодавстві.\~ Зміст \~глави 15 Сімейного Кодексу України, вказує на обов`язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Конвенція ООН про права дитини від 20.11.1989 року встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, яка має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що у всіх діях щодо дітей, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дітей. У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, вони зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст.ст. 141, 180 СК України). Пунктами 15, 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року за № 3 передбачено, що відповідно до статті 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Копією вищевказаного свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , підтверджується, той факт, що його батьком є відповідач [PERSON] і тому відповідач має сплачувати аліменти на утримання свого сина. Домовленості про утримання сина сторони не досягли. Згідно статті 180, частини першої статті 183 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. \~ \~ \~ \~У відповідності до\~статті 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до статті 191 Сімейного Кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Частинами 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована поставною Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ і набула чинності для України 27 лютого 1991 року) держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. З огляду на викладене суд, визначаючись щодо розміру та способу стягнення аліментів, враховує те, що відповідач є здоровою, працездатного віку особою, він може надавати матеріальну допомогу (доказів неможливості надання такої допомоги до суду надано не було),\~ також суду не надано доказів щодо наявності у відповідача інших утриманців, обов`язок обох батьків утримувати дитину та прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, тому вважає розумним та справедливим стягнення аліментів на утримання сина у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів на дитину,\~ щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття, тобто позов підлягає задоволенню. Таким чином, зазначені обставини у їх системному зв`язку свідчать, що є всі підстави для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на користь позивача на утримання сина щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Згідно частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною першою\~статті 81 Цивільного Процесуального Кодексу України\~встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини другої\~статті 89 Цивільного Процесуального Кодексу України\~суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підставі пункту 1 частини 1\~статті 430 ЦПК України,\~рішення в частині стягнення аліментів підлягає\~\~негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. За змістом пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved