Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-18 00:00:00

10.02.2022 року представник позивача [PERSON] - адвокат Ільїн О.В., звернувся до суду із позовом яким просив визнати виконавчий напис №43 вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. 09.01.2019 року про звернення стягнення на нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] , таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що 17.01.2007 року між [PERSON] та ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк») було укладено кредитний договір №NKN0GK04040006, за умовами якого позивач отримав позику у сумі 50 000 доларів США. 17.01.2007 року, в забезпечення виконання позивачем зобов`язань за вказаним кредитним договором було укладено Іпотечний договір, предметом якого є квартиру [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] . 09.01.2019 року, приватним нотаріусом Дніпровського мвського нотаріального округу Бондар І.М., вчинено виконавчий напис №43, яким звернуто стягнення на вказану квартиру, в рахунок погашнення заборгованості позивача за кредитним договором у розмірі 334 453,85 доларів США, що за курсом НБУ станом на 08.11.2018 року стпановить 9 330 245,01 грн. Стверджував, що вищевказаний виконавчий напис, вчинено з грубими порушеннями порядку його вчинення, оскільки кредитором, [PERSON] не було направлено та ним отримано вимогу, щодо усунення порушення його зобов`язання, як то вимагать положення ст.35 Закону України «Про іпотеку», сума заборгованості за кредитним договором не є безспірною, а період за який нараховано заборгованість становить більше 3-х років, що з врахуванням положень ст.88 Закону України «Про нотаріат», позбавляє нотаріуса права на вчинення виконавчого напису. На підставі вищевикладеного просив позов задовольнити у повному обсязі. Також просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 грн.. Ухвалою суду від 14.02.2022 року позовну заяву було прийнято до розгляду у порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 14.02.2022 року у справі було вжито заходи забезпечення позову, а саме зупинено стягнення на підставі виконавчого напису №43 вчиненого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. 09.01.2019 року. Ухвалою суду від 13.09.2022 року, задоволено клопотання представника позивача та у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотарільного округу Бондар І.М. витребувано докази, а саме належним чином завірені копії виконавчого напису №43 від 09.01.2019 року та документів на підставі яких його було вчинено. Ухвалою суду від 20.10.2022 року підготовче провадження по справі було закрито та призначено розгляд справи по суті. До судового засідання позивач та його представник - адвокат Ільїн О.В. не з`явились, представник позивача подав до суду заяву в якій просив провести розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. До заяви долучив докази на підтвердження понесення [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу. Представники відповідача АТ «Приватбанк» до судового засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., до судового засідання не з`явилась, надала заяву в якій просила провести розгляд справи за її відсутності. Представник Заводського ВДВС у місті Миколаєві ПМУ МЮ (м. Одеса) до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, але в судове засідання не з`явився, відзив на позов не подав та позивач проти такого вирішення справи не заперечував. Дослідивши подані сторонами докази, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного. Судом встановлено, що 17.01.2007 року між [PERSON] та ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк») було укладено кредитний договір №NKN0GK04040006, за умовами якого позивач отримав позику у сумі 50 000 доларів США (далі Кредитний договір). В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між [PERSON] та ЗАТ КБ «Приватбанк» 17.01.2007 року було укладено Договір, за яким відповідач передав у іпотку належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS] . Відповідно до п. 16.7.1 вказаного договору Іпотекодержатель має право з метою задоволення своїх вимог звернути стягнення на Предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання якого-небуть із зобов`язань, передбачених Кредитним договором вони не будуть виконанні. 09.01.2019 року, приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., вчинено виконавчий напис №43, яким звернуто стягнення на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] , в рахунок погашення заборгованості відповідача за Кредитним договором у розмірі 334 453 доларів США, що за курсом НБУ станом на 08.11.2018 року становить 9 330 245,01 грн.. Зазначена сума заборгованості складається з заборгованості за кредитом у розмірі 49 512,31 доларів США; заборгованості по сплаті відсотків - у розмірі 70 317,66 доларів США; заборгованості по сплаті комісії -у розмірі 11 269,18 доларів США та пені у розмірі 203 354,70 доларів США. На підставі вказаного виконавчого напису, головним державним виконавцем Заводського ВДВС у місті Миколаєві ПМУ МЮ (м. Одеса) Опятою Ю.Ю., 26.10.2021 року, відкрито виконавче провадження №67263865. Відповідно до наданих приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., на виконання ухвали суду від 13.09.2022 року, матеріалів, оспорюваний виконавчий напис було вчинено з врахуванням наступних документів - Договору Іпотеки та Кредитного договору від 17.01.2007 року, Розрахунку заборгованості; письмової вимоги на ім`я [PERSON] від 16.11.2018 року. Відповідно до положень ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч.1 ст. 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч.1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч.1 ст. 39 Закону). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований за № 282/20595. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п.19 ст. 34 Закону). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до положень цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Окрім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Отже, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати та бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням положень статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника. Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 05.07.2017 року справа № 6-887цс17, від 23.01.2018 року справа № 310/9293/15ц, від 19.09.2018 року справа № 207/1587/16 та від 31.10.2018 року справа № 308/11193/16-ц. Так, положеннями ст.1 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 року N 898-IV (в редакції чинній на момент укладення договору) (далі Закон N 898-IV) іпотека це - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до положень ст.33 Закону N 898-IV у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Згідно до положень ч.1 ст.35 Закону N 898-IV , у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Згідно п. 2.3 Глави 16 вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 вчинення виконавчого напису в разі порушення умов кредитного договору, здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих боржнику повідомлень. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка боржника на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в кредитному договорі адресу. Проте, матеріали справи та надані Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. належним чином завірені копії виконавчого напису та документів на підставі яких його було вчинено, не містять відомостей отримання [PERSON] вимоги про усунення порушень за кредитним договором від 16.11.2018 року, яка була направлена поштою 04.12.2018 року (квитанція №215600426655 від 04.12.2018 року), факт отримання якої та не вчинення будь-яких дій по усунення порушення, моглиб свідчити про згоду боржника з розміром заборгованості. Також суд зазначає, що пунктами 3.1., 3.3, 3.4, 3.6 Глави 16, Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого Наказом Міністерством юстиції України від 2.02.2012 №296/5, передбачено, що Нотаріус вчиняє виконавчі написи: за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» №2 від 31 січня 1992 року, при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. У пункті 10 Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні від 07 лютого 2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. За заявою кредитора розмір суми, яка підлягає стягненню за виконавчим написом, може бути встановлений з врахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Неустойка (штраф, пеня) включається до виконавчого напису, якщо це передбачено умовами договору. Вчинення виконавчого напису за договором позики здійснюється з врахуванням вимог статті 1050 Цивільного кодексу України. Однією з основних умов вчинення виконавчих написів є наявність документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника. Ознакою безспірності є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутність будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути надані документи, що свідчать про визнання боржником вимог стягувача. Тобто, нотаріус повинен впевнитися у розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Відповідно до положень ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені); За приписами ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Так судом встановлено, що нотаріусу на підтвердження розміру заборгованості АТ КБ «Приватбанк» було надано розрахунок заборгованості [PERSON] станом на 04.01.2019 року, разом з тим, письмова Вимога про усунення порушень на імя відповідача датована 16.11.2018 року. Разом з тим, документами, які підтверджують безспірність заборгованості, не можуть вважатися розрахунок заборгованості чи довідка про існування заборгованості, складені банком. Останні є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків банку і не можуть слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог відповідача до позивача. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та ст.ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» на підтвердження факту безспірності заборгованості АТ КБ «ПриватБанк» мало б надати нотаріусу первинні бухгалтерські документи, чеки, квитанції, та інше, які підтверджують факти оплати або неналежної оплати грошових коштів, відповідно до умов кредитного договору. Належними доказами є первинні облікові документи, оформлені у відповідності до Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні», Постанови правління НБУ № 566, Постанови правління НБУ № 174 - виписки з рахунку, платіжні доручення, меморіальні ордери та інше. Таким чином, суду під час розгляду справи не було надано документів, якіб містили відомості безспірності розміру заявленої грошової вимоги, як то її розрахунок з підписом [PERSON] про визнання ним розміру заборгованості, чи вищезазначених первинних фінансових докумнтів, що свідчило б про дотримання нотаріусом вимоги ст. 88 Закону України «Про нотаріат», при вчинені оспорюваного виконавчого напису.. З врахуванням викладеного суд дійшов висновку що, нотаріус не врахувала та не перевірила факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості. Розрахунок розміру невиконаних зобов`язань за кредитним договором, суми боргу за тілом кредиту та відсотків за користування кредитом у виконавчому написі зроблено відповідачем одноособово без урахування думки та позиції позивача. Жодного повідомлення позивачу від нотаріуса не надсилалось. Також, приватний нотаріус не перевірив наявність доказів належного направлення та отримання позивачем (боржником) письмової вимоги про усунення порушень, що призвело до порушення процедури вчинення напису, передбаченої пунктом 2.3 глави 16 Порядку. За таких обставин, суд дійшов висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. При вирішенні заявленої вимоги представника позивача про стягнення з відповідача на користь [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного. За приписами п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову, покладаються на відповідача. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України. Відповідно до ст. 137 ЦПК України - витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються - згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат - учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу суду надано Договір про надання правової допомоги №б/н від 07.02.2022 року, укладений між [PERSON] та адвокатом Ільїним О.В. з Додатком №1, а саме Розрахунком вартості послуг з надання правової допомоги; Детальний опис виконаних робіт до Договору №б/н від 07.02.2022 року; Прибутковий касовий ордер №2 від 07.02.2022 року та квитанція до нього від 07.02.2022 року. Відповідно до Квитанції до Прибуткового касового ордеру №2 від 07.02.2022 року, [PERSON] адвокату Ільїну О.В. сплачено 20000 грн., за надання послуг відповідно до умов Договору №б/н від 07.02.2022 року. Таким чином, суд вважає, що позивачем документально підтвердженно понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 грн., які мають бути йому компенсовані шляхом стягннення з відповідача, що відповідає приписам п.1 ч.1 ст.141 ЦПК України. З урахуванням положень ч.6 ст.141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий бір у розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved