Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] , треті особи: Вознесенівський відділ державної виконавчої служби у м. Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), Вільнянський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Друга Запорізька державна нотаріальна контора Південно-Східного регіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про зняття арешту з нерухомого майна, в якому просить звільнити з-під арешту 1/2 частини квартири [ADDRESS] . Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, під час вчинення нотаріальних дій, ним було виявлено, що він не може оформити спадщину після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки у відповідному реєстрі обтяжень наявна заборона на відчуження належної батькові 1/2 частини квартири [ADDRESS] . Підставою виникнення обтяження стала постанова AM 172340 №1079/10 ДВС Орджонікідзевського району м. Запоріжжя від 15.06.2006 року. Беручи до уваги, що існуючий арешт унеможливлює оформлення спадщини позивачем та отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті батька, позивач вимушений звернутись до суду з цією позовною заявою, оскільки в іншому порядку це питання вирішити неможливо. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02.11.2022 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, сторонам встановлено строки на подання заяв по суті справи. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягає та просять позов задовольнити в повному обсязі та прийнятим рішення на підставі обставин викладених у позові та за наявними в матеріалах справи письмових доказів. Відповідач у судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду подала заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи за її відсутності. \~ \~ \~ \~Представники третіх осіб у судове засідання не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи повідомлялися завчасно та встановленим законом порядку. Від представника Вільнянського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника відділу. Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. На підставі ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін за наявними у суду матеріалами. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та усі забрані по справі докази, давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] в м. Запоріжжі помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 19.02.2022 року. Позивач - [PERSON] являється сином померлого [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 31.10.1995 року. Згідно з витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 68890420 від 05.05.2022 року позивач [PERSON] звернувся до Другої Запорізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] . Відповідно до довідки Другої Запорізької державної нотаріальної контори Південно-Східного регіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), нотаріальною конторою відкрито спадкову справу №39 за 2022 рік після померлого [INFO] [PERSON] . Станом на 31.08.2022 року [PERSON] є спадкоємцем, який прийняв спадщину після померлого [PERSON] . До складу спадкового майна входить: частка квартири [ADDRESS] . Під час вчинення позивачем нотаріальних дій, ним було виявлено, що він не може оформити спадщину після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки відповідно до Інформаційної довідки № 308525881 від 30.08.2022 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо об`єкта нерухомого майна, 03.07.2006 року за № 3405415 реєстратором Третьої Запорізької державної нотаріальної контори, на підставі постанови №1079/10, AM №172340 ДВС у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя від 15.06.2006 року, накладено арешт на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Згідно до листа Вознесенівського ВДВС у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), на виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження №1970651 з примусового виконання виконавчого листа 2-1659 від 13.04.2006 року Ленінського районного суду м. Запоріжжя про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання позивача [PERSON] у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку/доходу. У зв`язку з наявністю заборгованості по аліментам, 15.06.2006 року на підставі постанови №1079/10, AM 172340 ДВС у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя накладний арешт на майно боржника [PERSON] , [INFO] . В подальшому виконавчий документ було скеровано для подальшого виконання до Вільнянського ВДВС Запорізької області за місцем відбування покарання боржника [PERSON] - до Вільнянської виправної колонії Запорізької області. Згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень (спеціальний розділ) виконавчий лист №62-1659 від 13.04.2006 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі 1/4 частини надійшов на виконання до Вільнянського ВДВС Запорізької області та було зареєстровано виконавче провадження за номером 4420880. Згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень (спеціальний розділ) виконавче провадження за номером 4420880 перебуває в стані «виконано» відповідно державним виконавцем винесена постанова про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з повним фактичним виконанням. Враховуючи, що передбачені Законом України «Про виконавче провадження» строки для винесення судовим виконавцем постанови щодо зняття арешту з нерухомого майна закінчились, позивач, в інший спосіб, крім скасування арешту в судовому порядку захистити своє порушене право не може. Відповідно до ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві на спадщину на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для суду. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. На сьогодні позивач має намір оформити право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті його батька [PERSON] , проте через наявність арешту позбавлений можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача. Згідно зі ст. 1218, ч.5 ст.1268 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно положень ст. 50 ч. 2, 3 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21 квітня 1999 року (в редакції, чинній на момент завершення виконавчого провадження), у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред`явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно. Відповідно до ч.ч. 1,2,3 ст.60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно, порушується право позивача, внаслідок чого він позбавлений права володіти, користуватися та розпоряджатися своїм нерухомим майном, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з квартири [ADDRESS] . Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В даному випадку визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, враховуючи наявність законних підстав для задоволення позову, суд приходить до висновку про можливість прийняття визнання позову відповідачем та ухвалення рішення про його задоволення. Таким чином, враховуючи та аналізуючи всі надані докази, визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того, до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Однак, оскільки позивач не заявляв вимог про стягнення судового збору, тому на підставі ст. 13 ЦПК України, суд залишає витрати по сплаті судового збору за позивачем.

Outcome: approved