Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення його батьківських прав та зміну способу стягнення аліментів. Посилається на те, що 07.08.2017 року між нею та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб. Від спільного проживання в шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] . Після народження сина, а саме через шість місяців відповідач залишив її та сина і пішов проживати окремо і більше дитиною не цікавиться, не надає коштів для її утримання, не проявляє заінтересованості в подальшій долі дитини, не цікавиться успіхами у школі, станом здоров`я. Крім того зазначає, що 07.05.2020 року Заставнівським районним судом Чернівецької області видано судовий наказ про стягнення із [PERSON] аліментів на її користь для утримання сина у твердій грошовій сумі в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Однак відповідач аліменти не сплачує, в зв`язку з чим державним виконавцем внесено відомості про боржника до Єдиного реєстру боржників та накладено на нього ряд обмежень. Відповідач проживає окремо, жодної матеріальної допомоги на утримання сина не надає, тобто без поважних причин повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків та свідомо нехтує ними, а тому вважає, що є всі підстави для позбавлення відповідача батьківських прав та зміни способу стягнення із нього аліментів. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовну заяву підтримала, просила задовольнити. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовну заяву підтримав, просив задовольнити з підстав викладених у позовній заяві, зазначив, що не заперечує щодо заочного розгляду даної справи, та винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином судовою повісткою, причини не явки суду не відомі, відзив до суду не подавав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Представник третьої особи без самостійних вимог - Орган опіки та піклування Юрковецької сільської ради Давидюк Л.М. в судовому засіданні підтримала наданий ними Висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] . З урахуванням наведеного, суд зі згоди позивача, представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 280,281 ЦПК України. Свідок [PERSON] суду пояснила, що являється хрещеною неповнолітнього [PERSON] . Часто приходить до них у гості. Відповідач до сина не приходить, не телефонує, не надає ніякої допомоги для його утримання. Їй відомо, що позивачка телефонувала до відповідача та просила надавати фінасовоу допомогу, однак відповідач тільки обіцяв, що буде допомагати. Знає, що відповідач перебуває на роботі за кордоном. Позивачка на даний час проживає з іншим чоловіком. Утриманням та вихованням сина позивачка займається сама. Свідок [PERSON] суду вказала, що батько неповнолітнього [PERSON] вихованням сина не займається матеріальної допомоги не надає. Вже тривалий час близько 2 років з сином не бачився та не спілкувався. Суд, заслухавши пояснення позивача [PERSON] , представника позивача [PERSON] , свідків [PERSON] , [PERSON] дослідивши наявні в справі докази, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 18 Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 року, яка ратифікована в Україні постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Права та обов`язки матері і батька дитини, відповідно до ст.121 Сімейного кодексу України, ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст. 59 Закону України «Про освіту» від 23.03.1996 року та ст. 155 СК України батьки мають право і зобов`язані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, готувати їх до праці. Згідно ст. 157 СК У країни, той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею, підтримувати стосунки, виявляти турботу щодо них. Так, судом встановлено, що 07.08.2017 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, за актовим записом №296, який 21.07.2020 року заочним рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області між ними розірвано, що вбачається із копії рішення, яке міститься в матеріалах справи (а.с.9-10). В шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 15.06.2018 року (а.с.8). Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 02.10.2021 року [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] . Після реєстрації шлюбу змінила своє прізвище на [PERSON] (а.с.25). Судом також встановлено, що після розірвання шлюбу малолітній [PERSON] проживає разом із матір`ю [PERSON] та знаходиться на її утриманні,що вбачається із акту обстеження умов проживання від 27.06.2022 року, (а.с.19), довідки виконавчого комітету Юрковецької сільської ради за №220 від 27.06.2022 року(а.с.21), характеристики виданої відносно [PERSON] (а.с.22). Пленум Верховного Суду України в п. 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] вихованням та утриманням сина не займається, не спілкується з ним, не піклується про його здоров`я, фізичний та моральний розвиток, про створення належних умов для його проживання та виховання, не цікавиться його матеріальним забезпеченням. 07.05.2020 року Заставнівським районним судом Чернівецької області видано судовий наказ про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти для утримання сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Однак покладених законом обов`язків, щодо сплати аліментів [PERSON] не виконує і за не виконання судового наказу державним виконавцем внесено відомості про боржника до Єдиного реєстру боржників та накладено на нього ряд обмежень, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження від 12.10.2020 року (а.с.12), Розрахунком заборгованості зі сплати аліментів за №30810/12 від 27.06.2022 року (а.с.13), повідомленнями про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників (а.с.14), постановами про встановлення тимчасових обмежень (а.с.15, 16,17,18). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 , яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки несуть персональну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Частина 1 статті 164 СК України регламентує підстави позбавлення батьківських прав, зокрема згідно п.2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Оцінивши всі досліджені в судовому засіданні докази, судом встановлено, що відповідач без поважних причин повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків та свідомо нехтує ними, що відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України є підставою для позбавлення їх батьківських прав. Відповідно до вимог частини 5 та 6 статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно рішення виконавчого комітету Юрковецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області №10/91 від 08.08.2022 року та висновку Органу оіпки та піклування Юрковецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, вбачається за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , жителя [ADDRESS] , щодо сина [PERSON] , [INFO] , жителя [ADDRESS] (а.с.46, 47-48). Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов' язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 151, 152, 155 СК України). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Разом з тим, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійний характер, як кожен, так і в сукупності, можна розцінити як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Відповідно до пункту 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. За таких встановлених обставин винної поведінки відповідача та свідомого нехтування ним своїх батьківських обов`язків, враховуючи права і інтереси дитини, суд дійшов висновку про злісне ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків та необхідність позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Суд звертає увагу відповідача на те, що відповідно до ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. В такому разі, судом буде перевірено, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини (ч.4 ст. 169 Сімейного кодексу України). З урахуванням наведеного, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, їх належність, допустимість, достовірність, а також враховуючи, що відповідач [PERSON] заперечень на позов та доказів на їх підтвердження суду не надав, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки в ході судового розгляду підтверджено факт свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, покладених на нього ст. 150 СК України, відносно малолітньої дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Із норм СК України вбачається, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Судом встановлено, що з часу присудження аліментів, які були визначені в твердій грошовій сумі, через значні інфляційні процеси в Україні значно підвищилася вартість життя. Дитина потребує витрат коштів на шкільний одяг та канцелярські товари, засоби гігієни та інші предмети та речі, необхідні для забезпечення її життєдіяльності. Також встановлено, що позивач ніде не працює, перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до трьох років, проживає з дітьми у будинку матері, за адресою [ADDRESS] , що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання за №221 від 27.06.2022 року.(а.с.19). Малолітній [PERSON] , [INFO] є вихованцем молодшої вікової групи Боянчуцького закладу дошкільної освіти, наведене підтверджується довідкою Боянчуцького закладу дошкільної освіти за №12 від 29.06.2022 року (а.с.20). Відповідач [PERSON] є молодою людиною працездатного віку, здоровий за станом здоров`я, на утриманні має одного спільного сина з позивачем дошкільного віку, перебуває на заробітках за кордоном. Дані факти свідчать про матеріальний стан платника аліментів. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги щодо зміни розміру стягуваних аліментів підлягають до задоволення. Відповідно до абз.4 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»: у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Згідно ч. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У відповідності до ч.1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому, з відповідача належить також стягнути судові витрати, понесені позивачем за сплату судового збору в розмірі 992,40 грн. На підставі ст.ст.180-182,184,192 СК України, Законом України «Про державний бюджет України на 2018 рік»,

Outcome: approved