Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-05 00:00:00

Концерн «Міські теплові мережі»\~звернувся до суду з вищезазначеним позовом про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, де зазначено, що позивач\~у\~період з 01.07.2012 по 31.07.2021 року\~надав відповідачам послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] .\~В зв`язку з тим, що відповідачі сплачують за надані послуги не в повному обсязі виникла заборгованість в розмірі 54\~374,53 гривень,\~яку позивач просить стягнути з відповідачів та судовий збір у розмірі 2270 гривень. Ухвалою суду від 02.09.2021 року, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, визначено про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам\~встановлено строки для подання відзиву на позов та заяв по суті справи. 19.08.2022 року на адресу суду від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача зазначає, що відповідач [PERSON] позов визнає частково, в частині заборгованості з опалення в межах встановленого законодавством трирічного строку позовної давності, тобто з 01.09.2016 року. Щодо нарахувань за послуги з гарячого водопостачання зазначила, що в квартирі [ADDRESS] проживає тільки один споживач комунальних послуг [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у зазначеній квартирі не проживають з 2017 року. [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , своєчасно оплачує вартість спожитих комунальних послуг. Крім того у квартирі по [ADDRESS] . Квітня встановлений прилад обліку гарячого водопостачання, однак із позовної заяви та доданих до неї документів, у т.ч. розрахунку заборгованості не вбачається можливим встановити чи враховані покази приладу обліку гарячого водопостачання при проведені нарахувань. 25.11.2022 року представником позивача подано пояснення, згідно до яких позивач просить позов задовольнити в повному обсязі, відзив на позовну заяву залишити без задоволення, посилаючись на те, що позов було подано вчасно до дії карантину, а також на те, що відповідачі не зверталися до позивача ні в письмовій, ні в будь-якій іншій формі з приводу своєї відсутності за місцем реєстрації, підтверджуючих документів про даний факт також не надавали. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутністю, та заперечує проти позову в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився про день та час судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. Відповідач [PERSON] та її представник в судове засідання не з`явилися, про день та час судового засідання повідомлялися у встановленому законом порядку. Суд, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, розглянувши подані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню у зв`язку з наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В судовому засіданні було встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Концерн «Міські теплові мережі» діє на підставі статуту. Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій , її збут та інше. Квартира за адресою: [ADDRESS] , підключена до мережі централізованого опалення та постачання гарячої води. Згідно витягу з реєстру територіальної громади м. Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи відповідачі [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Згідно витягу з реєстру територіальної громади м. Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 270282188 від 12.08.2021 року, власниками квартири за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності по 1/3 частини кожному. Відповідно до довідки щодо заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води та розрахунку суми позову, Концерн «Міські теплові мережі у період з 01.03.2018 року по 31.07.2021 року надав відповідачам послуги з централізованого опалення та водопостачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] .\~В зв`язку з тим, що відповідачі не сплачують за надані послуги в повному обсязі виникла заборгованість в розмірі 54\~374,53 грн. Згідно до ст.ст. 66, 67, 162 ЖК України\~за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Статтею 317 ЦК України\~передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. ст. 319, 322 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Концерн „Міські теплові мережі по відношенню до відповідача, як споживача послуг, являється виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов`язання, підстави виникнення\~яких були передбачені в ст. 11 ЦК України, повинні виконуватися належним чином згідно умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - згідно звичаям ділового обороту або інших вимог, які звичайно висуваються. В п. 18 „ Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 р. за № 630 зазначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим місяцем. Правилами та Законом України „Про житлово-комунальні послуги (в редакції, чинній на час виникнення заборгованості) передбачено, що надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення здійснюється на підставі укладеного між Виконавцем та Споживачем відповідного договору. Пунктом 8 Правил встановлюється, що послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Згідно ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на час виникнення заборгованості) відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово - комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник, при чому виробник послуг може бути і їх виконавцем. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону споживач зобов`язаний оплачувати житлово- комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ст.ст. 610611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. Обов`язок споживача сплачувати за житлово-комунальні послуги закріплений у Житловому кодексі України (ст.ст. 67, 68). Відповідно до п. 2 ст. 11 ЦК України підставою для виникнення прав та обов`язків є договір. За вказаний період заперечень з боку споживачів на неналежну якість надання послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої воді на адресу Концерну „Міські теплові мережі» не надходило. Централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання (пункт 2 Правил). Система опалення помешкання відповідачів є невід`ємною складовою централізованої системи теплопостачання всього будинку, від`єднання якої є неможливим, як з юридичної точки зору, так і з технічної сторони. Відключення опалення в окремій квартирі значною мірою порушить вимоги ДБН України (Державні будівельні норми України), а саме вплине на якість наданих послуг до інших житлових приміщень. Тож, послуга з централізованого опалення надавалась відповідачам в межах опалювального сезону. Отже, фактично відносини між сторонами з приводу надання послуг з централізованого опалення\~тривають.\~Згідно норм діючого законодавства на відповідачів покладається обов`язок по оплаті наданих їм послуг. При цьому суд виходить з того,\~що квартира відповідачів\~підключена до мережі централізованого постачання та постачання гарячої води, ці послуги у зазначений період їм надавалися та ними споживалися, з приводу неналежної якості послуг або їх відсутності відповідачі до позивача не зверталися, факт отримання вказаних послуг ними не оспорений, відповідачі від наданих позивачем послуг у встановленому законом порядку не відмовлялися, за спожиті послуги нараховувалась помісячна плата, однак відповідачі оплату за спожиту теплову енергію здійснювали не в повному обсязі, а тому суд вважає за необхідне стягнути суму заборгованості в судовому порядку. Щодо позовної давності суд зазначає наступне. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.\~ Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"). Враховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, необхідно дійти висновку, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.\~ Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ч. 1 ст.\~256 ЦК України). Частиною 1 статті\~257 ЦК України\~встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст.\~261 ЦК України\~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно з ч.ч. 3, 4 ст.\~267 ЦК України\~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що позовна давність це строк, протягом якого особа може захистити в суді своє суб`єктивне право в разі його порушення, невизнання або оспорення. Позовна давність застосовується лише при вирішенні сторонами спору в суді. Законом установлена загальна позовна давність тривалістю у три роки. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої особи права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові. Позовна давність може бути застосована лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом першої інстанції рішення у справі. Виключенням із цього правила може бути лише те, що відповідач не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не міг нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень. У такому випадку відповідач може заявити про застосування позовної давності в суді апеляційної інстанції (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №200/11343/14-ц). Відповідач [PERSON] просила застосувати строк позовної давності, проте дане клопотання задоволенню не підлягає з наступних підстав.\~ З виписки по особовому рахунку та наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що з 01.03.2018 року по 31.07.2021 року відповідачі не проводили оплату вартості наданих їх послуг з теплопостачання. Загальний розмір заборгованості станом на 31.07.2021 року складає 54\~374,53 грн. Позивач, просить фактично заборгованість згідно наданих доказів, стягнути заборгованість, яка виникла з 01.03.2018 року по 31.07.2021 року. Разом з тим, Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)\~від 30.03.2020, який набрав чинності 02.04.2020 року, розділ „Прикінцеві та перехідні положення\~Цивільного кодексу України було доповнено пунктом 12, згідно з яким, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки позовної давності, визначені, зокрема, статтею 257 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України„Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19,спричиненої коронавірусомSARS-CoV-2№ 211від 11.03.2020року\~з 12.03.2020 року на всій території України встановлено карантин. Дію карантину, встановленого зазначеною Постановою, продовжено на всій території України згідно з Постановами КМУ, востаннє Постановою КМУ від 27.05.2022 № 630 строком до 31.08.2022 року. Отже, станом на день розгляду даної справи судом встановлений карантин триває. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що, оскільки на день набрання законної сили Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), трирічний строк позовної давності, визначений ст. 257 ЦК України, по заявленим позивачем вимогам про стягнення заборгованості, починаючи з 01.03.2018 року, не сплинув, такий строк слід вважати продовженим на строк дії встановленого на території України карантину, який на час розгляду справи триває. Таким чином, судом не встановлено обставин, які б свідчили, що позовні вимоги перебувають поза межами трирічного строку позовної давності. Суд не приймає до уваги посилання відповідача [PERSON] про те, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] не проживають за адресою: [ADDRESS] , оскільки відповідно до п. 29 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року передбачено - споживач має право на зменшення розміру плати за послуги у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі його письмової заяви та офіційного документа, що підтверджує його відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання). Таким чином, відповідачі повинні були надати відповідні документи, які б підтверджували фактичне не проживання за адресою надання послуг. Проте, відповідачі не зверталася до позивача ні в письмовій, ні в будь-якій іншій формі з приводу своєї відсутності за місцем реєстрації, підтверджуючих документів про даний факт не надавали. Позивача не було повідомлено, належним чином, щодо фактичного не проживання за адресою надання послуг чи зняття з місця реєстрації. З приводу нарахування заборгованості за користування послуг централізованого опалення та постачання гарячої води, дана детальна інформація вказана в розрахунку, який наданий разом з позовною заявою та не спростований відповідачами. Крім того, судом встановлено, що відповідачі є власниками квартири за адресою: [ADDRESS] , та відповідно до вимог ст. 322 ЦК України, зобов`язані утримувати майно, що їм належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, в частині солідарного стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01.03.2018 року по 31.07.2021 року у розмірі 54\~374 грн. 53 коп. Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 2270 грн. за подання позовної заяви підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача. Стягненню виходячи з кількості відповідачів з кожного окремо відповідача підлягають судові витрати (2270 : 3 = 756,66) в розмірі 756 грн. 66 коп.

Outcome: partial