Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивує тим, що їй на праві власності належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Відповідач не проживає в будинку понад 10 років без поважних причин, не оплачує комунальні послуги та не бере участі в утриманні будинку. Реєстрація відповідача створює їй незручності, а тому просить усунути перешкоди в користуванні належним їй на праві власності будинком, шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою від 29 серпня 2022 року відкрито провадження у справі з розглядом справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання позивач не з`явилась, від її представника надійшла заява, в якій просила справу слухати у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю з підстав, викладених в заяві, просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, зокрема через розміщення оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За погодженням представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Дана обставина підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб станом на 29.07.2022, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані : [PERSON] та [PERSON] . Факт непроживання [PERSON] в житловому будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , більше 10 років підтверджується довідкою Луцького РУП ГУНП у Волинській області від 09.08.2021 року. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до вимог статті 47 Конституції України держава гарантує кожному право на житло. Ніхто не може бути позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до положень статей 391 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав. Згідно зі статтею 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 405 ЦК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Підстави втрати членом сім`ї власника житла права користування цим житлом передбачені частиною другою статті 405 ЦК України, згідно з якою член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов: непроживання члена сім`ї без поважних причин понад один рік та відсутність поважних причин непроживання за адресою такого жилого приміщення. В ході розгляду справи судом було встановлено, що відповідач не проживає у житловому будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , без поважних причин більше одного року. З врахуванням викладеного, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог та визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного, відповідно до ст.317, 319, 391, 405 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved