Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом 01 грудня 2021 року, в якому просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №20841, вчинений 03 лютого 2021 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., стягнути з відповідача ТОВ «Вердикт Капітал» на свою користь судові витрати по справі. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 23 жовтня 2021 року через мобільний застосунок Єдиного порталу державних послуг «Дія» їй стало відомо про наявність невідомого їй документу, який перебуває на примусовому виконанні у виконавчій службі, за яким вона виступає боржником. Приблизно 09-10 листопада 2021 року за місцем її роботи у ФОП [PERSON] надійшла постанова приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Мельника Ю.А. про звернення стягнення на її заробітну плату в рахунок погашення боргу за виконавчим написом, який перебуває у нього на примусовому виконанні. Лише зі змісту постанови приватного виконавця вона дізналась про існування виконавчого напису №20841, вчиненого 03 лютого 2021 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. про стягнення з неї на користь ТОВ «ФК «Вердикт Капітал» заборгованості в сумі 44 207 грн. 91 коп. Самого виконавчого напису вона не отримала, як і не знає, за яким договором могла виникнути така заборгованість, оскільки з ТОВ «ФК «Вердикт Капітал» вона ніяких договорів не укладала та кредитів не отримувала. На думку позивача, оспорюваний виконавчий напис вчинено з грубим порушенням порядку вчинення виконавчих написів, та за відсутності документів, які підтверджують безспірність заборгованості, а тому має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не пересвідчився в наявності повідомлення її як позичальника з боку ТОВ «ФК «Вердикт Капітал» щодо наявності заборгованості, як і не встановив безспірність такого боргу, чим порушив п.п.2.3 п.2, п.3 глави 16 розділу ІІ Порядку, ст.ст.87, 88 Закону України «Про нотаріат». Вказані обставини в їх сукупності визначають можливість визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає задоволенню. Ухвалою суду від 03 грудня 2021 року (головуючий суддя Хомініч С.В.) задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову: зупинено стягнення у виконавчому провадженні №64609648, що здійснюється приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Мельником Ю.А. на підставі виконавчого напису №20841, вчиненого 03 лютого 2021 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. - до ухвалення рішення у даній справі (а.с.30-32). Ухвалою суду від 03 грудня 2021 року (головуючий суддя Хомініч С.В.) позовна заява прийнята в провадження із призначенням до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження; розглянуто клопотання позивача про витребування доказів (а.с.33). Ухвалою суду від 15 червня 2022 року (головуючий суддя Хомініч С.В.) закрито підготовче провадження по справі з призначенням до судового розгляду по суті (а.с.60-61). За результатами повторного автоматизованого розподілу на підставі розпорядження керівника апарату суду №815 від 13 вересня 2022 року та протоколу матеріали цивільної справи передано в провадження судді Ткаченку А.В., які ухвалою суду від 04 жовтня 2022 року прийнято ним до свого провадження (а.с.71). Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. У встановлений судом строк жоден із учасників справи не подав клопотання про розгляд справи за їх участю в судовому засіданні. Під час пошуку відомостей в Єдиному реєстрі нотаріусів за посиланням https://ern.minjust.gov.ua/pages/notary.aspx?search=name щодо приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая О.С. судом встановлено, що такий нотаріус в реєстрі відсутній, як і відомості про його реєстрацію, видачу свідоцтва. При цьому, Наказом Міністерства юстиції України від 24 лютого 2021 року №727/5 відповідно до рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату від 18 лютого 2021 року №1 на підставі підпунктів «е» та «з» п.2 ч.1 ст.12 Закону України «Про нотаріат» анульовано свідоцтво про право на заняття нотаріальною діяльністю на ім`я Горая О.С. у зв`язку з неодноразовими порушеннями нотаріусом законодавства при вчиненні нотаріальних дій, що завдало шкоди фізичним та юридичним особам. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, не подання відзиву у встановлений законом строк, суд постановив ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень з боку позивача проти заочного розгляду справи. Суд акцентує увагу на тому, що навіть в умовах воєнного стану, введеного у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року та в черговий раз продовженого з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб на підставі Указу Президента України №757/2022 від 07 листопада 2022 року, затвердженого Законом України №2738-ІХ від 16 листопада 2022 року, право особи на судовий захист не може бути обмежено, оскільки відповідно до ст.ст.10, 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану повноваження судів не можуть бути припинені. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судовим розглядом встановлено, що 03 лютого 2021 року за заявою ТОВ «ФК «Вердикт Капітал», код ЄДРПОУ 36799749, юридична адреса: м. Київ, вул. Кудрявський узвіз, буд.5-б, приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №20841, за яким стягнуто з боржника [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Вердикт Капітал» заборгованість за кредитним договором №630015620 від 07 серпня 2013 року за період з 16 січня 2019 року по 18 січня 2021 року в загальному розмірі 43 557 грн. 91 коп., яка включає: прострочену заборгованість за сумою кредиту - 16 408 грн. 90 коп., строкову заборгованість по несплаченим процентам за користування кредитом - 16 618 грн. 36 коп., строкову заборгованість за штрафами і пенями - 10 530 грн. 65 коп. За вчинення виконавчого напису нотаріусом стягнуто зі стягувача плату в сумі 650 грн., яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, що підлягає стягненню - 44 207 грн. 91 коп. (а.с.42). Зі змісту виконавчого напису слідує, що ТОВ «ФК «Вердикт Капітал» набуло статусу нового кредитора за кредитним договором №630015620 від 07 серпня 2013 року, укладеним між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] , на підставі договору про відступлення прав вимоги за кредитними договорами (посилань на дату та номер договору виконавчий напис не містить), укладеного з ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА», яке в свою чергу набуло статусу кредитора за вказаним кредитним договором на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 2019-1КІ/ВЕСТА від 26 грудня 2018 року, укладеного з ТОВ «Кредитні Ініціативи», яке в свою чергу набуло статусу кредитора за вказаним договором на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами №1 від 21 червня 2016 року, укладеного з первісним кредитором АТ «Альфа-Банк». 23 лютого 2021року за заявою стягувача ТОВ «ФК «Вердикт Капітал» від 22 лютого 2021 року (а.с.38) приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Мельником Ю.А. відкрито виконавче провадження №64609648 з примусового виконання виконавчого напису, боржником визначено [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , адреса проживання: [ADDRESS] ; [ADDRESS] (а.с.16-17). У ході виконавчого провадження встановлено, що [PERSON] офіційно працює у ФОП [PERSON] та має стабільний дохід, у зв`язку з чим постановою приватного виконавця від 05 березня 2021 року звернуто стягнення на її дохід (а.с.22-23). У зв`язку зі зміною місця роботи та офіційним працевлаштуванням позивача до ФОП [PERSON] , що було встановлено в рамках виконавчого провадження, постановою приватного виконавця від 21 жовтня 2021 року звернуто стягнення на доходи [PERSON] шляхом здійснення відрахувань в розмірі 20% із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - в межах суми звернення стягнення 49 297 грн. 70 коп., з урахуванням основної винагороди приватного виконавця - 4420 грн. 79 коп., витрат виконавчого провадження на організацію та проведення виконавчих дій - 669 грн. 00 коп., боргу на користь стягувача - 44 207 грн. 91 коп. (а.с.24-25). З інформації про виконавче провадження №64609648 з Автоматизованої системи виконавчих проваджень слідує, що постанову про звернення стягнення на доходи [PERSON] передано на виконання ФОП [PERSON] , де вона працює. Наразі відомості про прийняття кінцевого рішення в рамках виконавчого провадження відсутні (а.с.13-15). Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] посилалася на те, що оскаржуваний виконавчий напис не відповідає вимогам законодавства, зокрема ст.87 Закону України «Про нотаріат» та Постанові Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року, оскільки на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису вимоги відповідача до неї не були безспірними. До того ж належних документів, які підтверджували суму заборгованості позивача за кредитним договором, зокрема, розрахунку заборгованості, виписки з рахунку, нотаріусу не було надано взагалі, як і не надано й доказів отримання нею вимоги про усунення порушень кредитних зобов`язань, що перешкоджало нотаріусу дійти висновку про безспірність заборгованості. Зауважила, що в жодних правовідносинах з ТОВ «ФК «Вердикт Капітал» вона не перебуває та природа виникнення боргу їй не відома. Надаючи оцінку таким доводам позивача та обґрунтованості пред`явлених вимог, суд виходить з наступного. За загальним правилом ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч.1 ст.16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч.1 ст.39 Закону України «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником (п.19 ст.34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Відповідно до ст.87 Закону України «Про нотаріат», п.п.1.1, 1.2 Порядку, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Положеннями ч.1 ст.88 Закону України «Про нотаріат», п.п.3.1 п.3 гл.16 Порядку передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.88 Закону України «Про нотаріат»). Безспірний борг - це борг, що визначається боржником та кредитором, і про суму якого сторони не сперечаються, тобто у разі відсутності заперечень боржника - вимога кредитора вважається безспірною. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст.15, 16, 18 ЦК України, ст.ст.50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Дослідженням змісту оспорюваного виконавчого напису нотаріуса встановлено, що він вчинений на кредитному договорі №630015620 від 07 серпня 2013 року, строк платежу за яким настав, про стягнення заборгованості, нарахованої за періодз 16 січня 2019 року по 18 січня 2021 року в загальному розмірі 43 557 грн. 91 коп., яка включає: прострочену заборгованість за сумою кредиту - 16 408 грн. 90 коп., строкову заборгованість по несплаченим процентам за користування кредитом - 16 618 грн. 36 коп., строкову заборгованість за штрафами і пенями - 10 530 грн. 65 коп., тобто поза межами строку кредитування. До того ж заявлена сума заборгованості за процентами та неустойкою сумарною майже вдвічі перевищує суму тіла кредиту. Поміж іншим, нарахування процентів за користування кредитом після строку кредитування суперечить приписам ст.1048 ЦК України. Також сумнівним є нарахування заборгованості за штрафами і пенями зважаючи на форму укладення кредитного договору, адже сама лише анкета-заява про акцепт Публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в рамках продукту «Максимум» таких умов не містить. Вказані обставини в їх сукупності свідчать про те, що заявлена стягувачем у виконавчому написі кредитна заборгованість апріорі не може бути безспірною. Постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі «Перелік»). Постановою Кабінету Міністрів №622 від 26 листопада 2014 року Перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та до нього включені кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року (справа № 826/20084/14) визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Підставою для скасування вказаного нормативного акту стало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами, відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у ст.88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені ст.88 Закону України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням ст.87 цього Закону. При прийнятті постанови від 22 лютого 2017 року, колегією суддів застосовано вимоги положення п. 10.2 Постанови Пленуму ВАС України від 20 травня 2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», згідно якого визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Суд, з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважав за необхідне визнати нечинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. Таким чином, постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 набрала законної сили цього ж дня - 22 лютого 2017 року, отже і п.2 постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» також втратив чинність з цього дня. У подальшому ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін. Велика Палата Верховного Суду постановою від 20 червня 2018 року у справі № 826/20084/14 відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду. З викладеного вбачається, що Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінет Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису стосувався лише нотаріально посвідчених договорів. Відомості про нотаріальне посвідчення договору, за яким з [PERSON] стягнута заборгованість, в матеріалах справи відсутні. Дослідженням змісту анкети-заяви про акцепт Публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в рамках продукту «Максимум» від 07 серпня 2013 року, підписаної [PERSON] , встановлено, що за своїми характером він є договором приєднання та укладений у простій письмовій формі. Вказана форма договору виключає можливість вчинення на ньому виконавчого напису (а.с.40). Позивач також вказувала, що жодних письмових вимог щодо погашення в добровільному порядку заборгованості за кредитним договором, її розміру, а також стосовно намірів ТОВ «ФК «Вердикт Капітал» звернути стягнення за виконавчим написом на її адресу не надходило. Суд приймає до уваги такі доводи позивача з дотриманням принципу змагальності сторін в рамках цивільного судочинства, оскільки жодними доказами з боку відповідача вони не спростовані, своїм правом, визначеним ст.12 ЦПК України, на подання доказів в рахунок доведення обставин, які мають значення для справи в рахунок доведення заперечень у випадку їх наявності відповідач не скористався. Відомості про надання нотаріусу стягувачем оригіналу кредитного договору, укладеного із [PERSON] відсутні, доказів зворотного відповідачем суду не надано. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про те, що на час вчинення виконавчого напису не було належним чином встановлено безспірності вимог відповідача до позивача, а отже виконавчий напис не може вважатися таким, що не потребує додаткового доказування, тому не підлягає примусовому виконанню. У зв`язку з цим вимога про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, суд враховує ухвалення рішення на користь позивача, а тому вважає за необхідне стягнути з ТОВ «ФК «Вердикт Капітал» на користь [PERSON] в рахунок відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору в розмірі 1362 грн. 00 коп. (з яких: 908 грн. 00 коп. за пред`явлення позову, 454 грн. 00 коп. - за подання заяви про забезпечення позову) (а.с.1, 2). Вимог про відшкодування інших процесуальних витрат із їх підтвердженням відповідними доказами, позивач не заявляла.

Outcome: approved