Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-13 00:00:00

Позивачка у жовтні 2022 року звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача, котрий є батьком її сина, аліменти на утримання дитини у розмірі 10000 грн. щомісяця до досягнення нею повноліття. В судовому засіданні підтримала вимоги й просила суд визначити розмір аліментів на свій розсуд. Відповідач позов не визнав, посилаючись на добровільне надання матеріальної допомоги дитині. Запевняв, що й надалі зобов`язується утримувати сина, але заперечував проти безпосереднього надання грошових коштів його матері. Позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами першою та третьою статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , який народився [INFO] й наразі проживає з позивачкою. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Право стягувача на визначення способу стягнення аліментів є безумовним, суд не може змінювати його на власний розсуд. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ст.. 184 СК України). За змістом статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд зобов`язаний врахувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач у цій справі є пенсіонером за віком, але позитивно оцінює стан свого здоров`я, хронічних захворювань не має. Також не має на утриманні непрацездатних осіб, отримує понад 3000 грн. пенсії, має власний будинок. Як убачається з матеріалів справи, відповідач є директором та кінцевим бенефіціарним власником двох приватних підприємств, які, за його визнанням, мають на балансі рухоме та нерухоме майно. Відповідач запевняє суд, що має статки, які дозволяють забезпечити гідний рівень матеріального утримання дитини без участі матері. Водночас суд зауважує, що надання малолітній дитині матеріальної допомоги у добровільному порядку є правом батька, що не звільняє його від обов`язку утримувати дитину та не позбавляє того з батьків, з яким проживає дитина, права вимагати стягнення аліментів у примусовому порядку. Тому заява відповідача про матеріальну допомогу дитині у вигляді придбання речей, не може стати підставою для відмови в позові за відсутності доказів як цього факту, так і юридичних гарантій надання такої допомоги в майбутньому. Разом з тим, аналізуючи вищенаведені положення сімейного права, встановлені факти та обставини,

Outcome: partial