Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-20 00:00:00

12 серпня 2022 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, зазначивши, що 22 лютого 2003 року між ним та відповідачем зареєстрований шлюб, який 16 березня 2022 року було розірвано. За\~\~ час\~ шлюбу\~ сторони\~ спільно придбали нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] та житловий будинок [ADDRESS] . Право власності на вказане нерухоме майно зареєстроване за відповідачем, [PERSON] . Наразі вказаним майно одноосібно користується відповідач.\~ Зазначає, що факт реєстрації спірного нерухомого майна на ім`я одного із подружжя не означає, що майно належить лише цій особі. У цьому разі таке майно є спільною сумісною власністю та належить чоловікові та дружині в різних частках з моменту його придбання. Враховуючи зазначене, позивач прохає визнати об`єктами права спільної сумісної власності як колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] квартиру, розташовану за адресою [ADDRESS] та житловий будинок, розташованого за адресою [ADDRESS] . Також прохає провести поділ між ним та [PERSON] належного на праві спільної сумісної власності майна, визнавши за [PERSON] \~ право\~ власності на квартиру [ADDRESS] , а у власності [PERSON] залишити житловий будинок [ADDRESS] . Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 18 серпня 2022 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 05 жовтня 2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду. Позивач, [PERSON] та його представник, адвокат Бакатуро Р. М, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, однак від адвоката Бакатуро Р. М. надійшла телефонограма, в які він у прохав розглянути справу без позивача та його представника. Позовні вимоги підтримує та прохає задовольнити. Відповідач, [PERSON] будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, однак подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Позов визнала повністю. Суд, розглянувши матеріали справи, приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити. Судом установлено, що 22 лютого 2003 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 4). Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 16 березня 2022 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 5-6). За час шлюбу сторонами набуто у власність квартиру [ADDRESS] та житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, розташованого в [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] серії ВАМ № 834752, посвідченого 02 серпня 2003 року Кобеляцькою державною нотаріальною конторою за реєстровим номером № 1-1871 та договору купівлі-продажу будинку [ADDRESS] \~ серії\~ ВТС № 978396-ВТС № 978397, посвідченого 28 травня 2013 року Кобеляцькою державною нотаріальною конторою за реєстровим номер № 1-647 (а.с. 59-60, 72). 28 травня 2013 року [PERSON] як чоловік [PERSON] , письмово надав згоду на купівлю житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , зазначивши, що договір купівлі-продажу укладається дружиною в інтересах сім`ї та відповідає їхньому спільному волевиявленню. Заява міститься в матеріалах нотаріальної справи за реєстровим номером № 1-646 (а.с. 58). Право власності на нерухоме майно квартиру [ADDRESS] та житловий будинок [ADDRESS] , зареєстроване за відповідачем, [PERSON] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 294911303 та № 294908684 від 17.01.2022 року. Форма власності приватна, розмір частки складає 1/1 (а.с. 7-8). Станом на 01 липня 2022 року ймовірна ринкова вартість однокімнатної квартири, загальною площею 43,5 кв.м., за адресою: [ADDRESS] становить 263 250,00 грн; ймовірна ринкова вартість житлового будинку з надвірними спорудами, загальною площею 68,9 кв. м., за адресою: [ADDRESS] становить 380 250,00 грн (а.с. 9-10). Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України, ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843 цс 17. Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від грудня 2007 р. № 11). Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Оскільки\~ нерухоме\~ майно,\~ а\~ саме\~ квартира\~ [ADDRESS] та житловий будинок [ADDRESS] , набуте подружжям за час шлюбу, тому є спільною сумісною власністю подружжя. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України(далі - ЦК України). Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. N 11). У відповідності до статей, 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 13 ЦПК Країни, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Із урахуванням викладеного, враховуючи, що спірна квартира та житловий будинок є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя, а тому підлягають поділу. Враховуючи, що відповідач у справі проживає у спірному житловому будинку, а квартира містить лише одну кімнату, тому може бути неподільною річчю, а також із урахуванням думки сторін ( відповідач визнала позовні вимоги позивача),\~ суд вважає за необхідне позов [PERSON] задовольнити повністю, визнавши за позивачем право власності на спірну квартиру, а за відповідачем- житловий будинок. Крім цього, судом установлено, що позивачем були понесені судові витрати при зверненні до суду, що підтверджується квитанцією про сплату судового збору № N1FLY3174M від 12.08.2022 року в розмірі 2632,50 гривень (а.с. 1). Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач визнала позовні вимоги в повному обсязі до початку розгляду справи по суті, то враховуючи положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України, з [PERSON] необхідно стягнути 50 відсотків сплаченого позивачем судового збору, що становить 1316,25 грн, а інші 50 відсотків позивачу повернути з державного бюджету.

Outcome: approved