Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-18 00:00:00

[PERSON] подала до Кіцманського районного суду Чернівецької області заяву про встановлення факту належності правовстановлюючих документів, зацікавлена особа Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] звернулася до Управління пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії та надала необхідні документи, однак їй роз`яснили, що надані документи не можуть бути враховані при призначенні пенсії, оскільки в них не правильно зазначено її ім`я та дівоче прізвище « [PERSON] », замість вірного « [PERSON] ». Посилається на те, що факт належності цих документів [PERSON] підтверджується паспортом, РНОКПП, свідоцтвом про одруження, тому просила заяву задовольнити, встановити факт належності вищевказаних довідок та трудової книжки. [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала заяву про підтримання заявлених вимог та розгляд справи за її відсутності. Представник зацікавленої особи ГУ ПФУ в Чернівецькій області Василь Кривохижа у судове засідання не з`явився, скерував заяву про розгляд справи без його участь, при розгляді справи просив урахування надані заявником докази. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши зібрані по справі докази, дійшов наступного висновку. Так, ч.1 ст.5 ЦПК України, визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами 1-2 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд, оцінює належність, допустимість,достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст.315 ЦПК України, в окремому провадженні суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до листа ВСУ від 01.01.2012 р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1ст. 315 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Так, судом встановлено, що відповідно до копій паспорта громадянина України серія [NUMBER] , картки платника податків від 04.03.1999 року, свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 07.08.1982 року, заявниця значиться як « [PERSON] » і ці дані відрізняються від тих, які зазначені в архівних довідках, що не може бути виправлено у поза судовому порядку. Таким чином, враховуючи викладені обставини, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд вважає, що заявлені вимоги є обґрунтованими, доведеними, підтверджуються належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved