Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-19 00:00:00

Позивач 27.06.2022 року звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , у якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову позивачем зазначено, що позивач та відповідач у шлюбі не перебували, разом не проживали, ніколи не вели спільне господарство. З самого народження, малолітній [PERSON] постійно проживає з матір`ю та знаходиться на її повному утриманні. Всі поточні витрати, пов`язані із освітою, оздоровленням, лікуванням, доглядом та розвитком дитини неслись позивачкою самостійно. З моменту народження спільної дитини, відповідач, як біологічний батько дитини участі у вихованні сина не брав, не відвідував його, не проявляв до сина батьківської турботи та піклування. Згідно довідки про розрахунок заборгованості по виконавчому листу №759/2146/20, виданому Святошинським районним судом м. Києва про стягнення аліментів, у відповідача наявна заборгованість по сплаті аліментів, яка станом на 08.10.2021 року становить 90 000, 00 грн. Позивач звернулась із заявою до Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітнього сина. У зв`язку з захистом прав та інтересів дитини, для якісного покращення її життя, виховання, навчання, а також враховуючи, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню свого сина, позивач вимушена була звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 29.06.2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено у справі підготовче судове засідання (а.с. 23). 30 листопада 2022 року від Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації надійшов висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача стосовно його малолітньго сина (а.с. 61-64). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 01.12.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд у справі на 20.12.2022 року (а.с. 68). У судове засідання позивач не з`явився та подав до суду заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву до суду не подав. Представники третіх осіб у судове засідання не з`явились та подали заяви в яких просили розгляд справи провести у відсутність представників та прийняти рішення в найкращих інтересах дитини. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, позивач та відповідач у шлюбі не перебували, разом не проживали, ніколи не вели спільне господарство. З самого народження, малолітній [PERSON] постійно проживає з матір`ю та знаходиться на її повному утриманні. Всі поточні витрати, пов`язані із освітою, оздоровленням, лікуванням, доглядом та розвитком дитини неслись позивачкою самостійно. З моменту народження спільної дитини, відповідач, як біологічний батько дитини участі у вихованні сина не брав, не відвідував його, не проявляв до сина батьківської турботи та піклування. Згідно довідки про розрахунок заборгованості по виконавчому листу №759/2146/20, виданому Святошинським районним судом м. Києва про стягнення аліментів, у відповідача наявна заборгованість по сплаті аліментів, яка станом на 08.10.2021 року становить 90 000, 00 грн. (а.с.14). В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати до самостійного життя та праці. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини , батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток , батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя , батьки зобов`язані поважати дитину. Згідно з наданим Службою у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації висновком про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітнього [PERSON] , від 23 листопада 2022 року № 100-9307, служба вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітнього [PERSON] (а.с. 61-64). У згаданому висновку зазначено, що [PERSON] участі у вихованні сина не брав, не відвідував його, не проявляв до сина батьківської турботи та піклування. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Згідно ч.ч. 1-3 ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 2) ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позивач у позовній заяві вказує, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки останній не цікавиться життям свого сина, не спілкується та не здійснює належний догляд за дитиною. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач із заявами про вчинення йому перешкод у спілкуванні та вихованні дитини до Служби у справах дітей та сім`ї не звертався. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Оцінюючи матеріали справи в їх сукупності, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд приходить до висновку про позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітнього [PERSON] , оскільки відповідач, як батько, ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Згідно зі ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved