Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-04 00:00:00

Описова частина Короткий зміст позовних вимог. Стислий виклад позиції позивачів та заперечень відповідача У серпні 2022 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з вказаним позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (далі ПАТ «Страхова група «ТАС»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - [PERSON] про відшкодування майнової шкоди. Позов обґрунтований тим, що вони є співвласниками будинку [ADDRESS] . 19 вересня 2020 року у м. Дрогобичі Львівської області мала місце ДТП, внаслідок якої, автомобіль марки «BMW» модель «730» н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] здійснив зіткнення з огорожею їхнього будинку, внаслідок чого пошкодив значну її частину. Цього ж дня працівниками поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення серія БД №373647 відносно [PERSON] .. Відповідно до протоколу, 19.09.2020 року близько 21:00 по вул. Івана Франка,83 в м. Дрогобичі Львівської області керуючи транспортним засобом марки «Москвич» н.з. [NUMBER] , не переконавшись у безпеці інших учасників дорожнього руху почав здійснювати поворот ліворуч під час того як водій автомобіля марки «BMW» модель «730» н.з. [NUMBER] почав маневр обгону та здійснив з лівою частиною даного транспортного засобу, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п.п.10.1, 2.3Б ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст.124 КУпАП. Постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22.03.2022, яка постановою Львівського апеляційного суду від 11.05.2022 залишена без змін, провадження у справі про адміністративне правопорушення за ознаками ст.124 КУпАП відносно [PERSON] закрито за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Постановою встановлено, що «приписами п.14 Правил дорожнього руху затверджених постановою Кабінету міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, встановлено, що обгін забороняється на перехресті, ближче ніж за 50 м перед пішохідним переходом у населеному пункті, транспортного засобу, який здійснює обгін або об`їзд, проте всупереч вимогам ПДР, водій ТЗ марки «BMW» модель «730» н.з. [NUMBER] не дотримався зазначених правил та порушив такі. Тобто, вказаною постановою встановлено, що причиною настання ДТП стали дії водії [PERSON] .. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника ТЗ «BMW» модель «730» н.з. [NUMBER] була застрахована у АТ «СГ «ТАС». Позивачам заподіяна майнова шкода у розмірі 68406,18 грн. У зв`язку з наведеним, посилаючись на ч.2 ст.1187 ЦК України, просять стягнути з відповідача на їхню користь майнову шкоду у розмірі 68406,18 грн. 12 вересня 2022 року до суду надійшов відзив ПАТ «Страхова група «ТАС», в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову. Відзив мотивований тим, що протокол про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст.124 КУпАП не складався. Постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22.03.2022 не встановлено, що причиною настання ДТП, стали саме дії водія автомобіля марки «BMW» модель «730» - [PERSON] , тому на думку ПАТ аргументи позивачів щодо встановлення вини [PERSON] не заслуговують увагу. Вважають, що звіт про оцінку пошкодженого майна не заслуговує на увагу, оскільки позивачами не було забезпечено огляду пошкодженого майна страховиком. Позивачами порушено річний строк звернення з заявою про виплату страхового відшкодування. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - [PERSON] подав до суду пояснення, в яких просить відмовити у задоволенні позову. В поясненнях зазначає,що на даний момент вина учасників ДТП є невстановленою. Відсутність його вини свідчить про відсутність правових підстав для настання цивільно-правової відповідальності, тому у страховика також не виникає обов`язок про відшкодування шкоди. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] подав до суду відповідь на відзив. У відповіді на відзив зазначає, що постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22.03.2022 встановлено, що причиною настання ДТП, стали саме дії водія [PERSON] . Встановлені обставини, з урахуванням положень ч.4 ст.84 ЦПК України не підлягають доказуванню. На звернення позивача [PERSON] протокол відносно [PERSON] не було складено, про що надано відповідну відповідь. 01.10.2020 року за заявою [PERSON] , представником АТ «СГ`ТАС» (приватне) було оглянуто пошкоджене майно. Майнова шкода підлягає відшкодуванню на користь позивачів з урахуванням положень ч. 5 ст. 1187 ЦК України. Інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді від 30 серпня 2022 року зазначену позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити у порядку спрощеного позовного провадження. Пояснення учасників справи Представник позивача [PERSON] - [PERSON] у судовому засідання позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав наведених у позові та врахувати його відповідь на позов. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, суду надала заяву, в якій просила суд справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, суду надали заяву, в якій просили справу розглядати у їх відсутність. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом Суд, заслухавши представників позивача [PERSON] та третьої особи, дослідивши матеріали справи, матеріали справи про адміністративне правопорушення №442/6018/20, дійшов до таких висновків. Суд встановив, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення серія БД №373647, 19.09.2020 року, близько о 21.00 год., [PERSON] керуючи транспортним засобом, не переконавшись у безпеці іншим учасникам дорожнього руху та почав здійснювати поворот ліворуч, під час того як автомобіль BMW 730 д.н.з. [NUMBER] почав маневр обгону та здійснив з лівою частиною даного транспортного засобу, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, дане ДТП відбулося в м. Дрогобичі, по вул.І.Франка,85, тобто вчинив правопорушення, передбачене ст.124 КпАП України. Постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22.03.2022 у справі №442/6018/20, яка постановою Львівського апеляційного суду від 11.05.2022 залишена без змін, провадження у справі про адміністративне правопорушення за ознаками ст.124 КУпАП відносно [PERSON] закрито за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. В постанові суд першої інстанції зазначив, що «приписами п.14 Правил дорожнього руху затверджених постановою Кабінету міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, встановлено, що обгін забороняється на перехресті, ближче ніж за 50 м перед пішохідним переходом у населеному пункті, транспортного засобу, який здійснює обгін або об`їзд, проте всупереч вимогам ПДР, водій ТЗ марки «BMW» модель «730» н.з. [NUMBER] не дотримався зазначених правил та порушив такі. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «BMW 730» н.з. [NUMBER] була застрахована у АТ «СГ «ТАС», згідно полісу №АО6814869. Згідно свідоцтв про право власності на нерухоме майно, [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власність належить по Ѕ частки житлового будинку [ADDRESS] . Відповідно до акту огляду майна, складеного АТ «СГ «ТАС» приватне 01 жовтня 2020, встановлено, що за адресою: [ADDRESS] пошкоджено майно: приватна огорожа, фасад будинку. Пошкоджено внаслідок наїзду ТЗ «BMW 730» н.з. [NUMBER] у приватну огорожу. Приватна огорожа 12,3 м довжини складається з 4 стовпців та 5 прольотів (зруйновано повністю). Фасад будинку (вм`ятина). Приватна огорожа (в аварійному стані два прольоти і два стопці зміщено з фундаменту (потрібний демонтаж та відновлення загальна довжина 5,20). Вартість матеріального збитку з урахуванням фізичного зносу матеріалів конструкції відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку, нанесеному Власнику огорожі та житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] станом на 19.09.2020 становить 68406,18 грн. Норми права які застосував суд, та мотиви їх застосування За змістом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, є, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частини перша, друга статті 1166 ЦК України). Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 березня 2018 року у справі № 204/3783/16-ц (провадження № 61-1141св18). З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними. При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Такі правові висновки зроблені в постановах Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18), від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18), від 03 червня 2020 року у справі № 345/3335/17 (провадження № 61-22598св18), від 07 жовтня 2020 року у справі № 742/637/19 (провадження № 61-320св20). [PERSON] та [PERSON] пред`явили позов до ПАТ «СГ «ТАС» про відшкодування майнової шкоди посилаючись на те, що 19 вересня 2020 року у м. Дрогобичі Львівської області мала місце ДТП, внаслідок якої, автомобіль марки «BMW» модель «730» н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] здійснив зіткнення з огорожею їхнього житлового будинку та фасаду, внаслідок чого пошкодив значну її частину та фасад будинку. Суд встановив, що відносно [PERSON] протокол про адміністративне правопорушення не складався, його вина судовим рішення не встановлювалась. Серед іншого, судом не встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок умислу потерпілих або непереборної сили. Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-IV порядку. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 22 лютого 2022 року в справі 201/16373/16-ц, дійшла висновку, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, а у випадку, зазначеному у пункті 80 цієї постанови - винною особою. Щодо не проведення огляду пошкодженого майна страховиком Відповідно до пункту 33.3. Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів). Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків (п.34.2). Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до вимог зазначеного Закону та у визначені строки представником відповідача було проведено огляд пошкодженого майна 01.10.2020 за заявою потерпілого від 25.09.2020, а 07.10.2020 року аварійним комісаром, що спростовує доводи ПАТ «Страхова група «ТАС» щодо незабезпечення позивачами огляду пошкодженого майна. Щодо права на отримання відшкодування заподіяної шкоди протягом року Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови страховиком (страховою компанією) у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є, зокрема, неподання потерпілою особою заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП. Закон передбачає, що потерпілий, який володіє правом на майнове відшкодування заподіяної йому шкоди, повинен вчинити ряд активних дій, які б свідчили про його волевиявлення щодо здійснення цього права. Вказані активні дії потерпілого закон пов`язує, зокрема, із поданням заяви про страхове відшкодування впродовж визначеного законом строку (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV), зі сприянням у визначенні характеру та розміру збитків (пункт 331.1статті 331 Закону № 1961-IV). Відтак право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/7449/17 (провадження № 12-104гс18)). В іншій постанові Великої Палати Верховного Суду зроблено висновок, що зазначений у підпункті 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV річний строк є преклюзивним і поновленню не підлягає (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19). Поняття «преклюзивні строки» здійснення регулятивного суб`єктивного права (строк подання заяви про страхове відшкодування до страховика) не є тотожним поняттю «позовна давність» (строк захисту порушеного права особи). Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. У такому випадку договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі та може бути оформлений як окремий договір, і як пункт основного договору (частина перша статті 259 ЦК України). При цьому закон не передбачає, що позовна давність, встановлена законом, може бути скорочена за домовленістю сторін, що свідчить про те, що позовна давність на звернення до суду за захистом порушеного права визначається законом і може бути тільки збільшена. Відповідно до положень статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. Поряд із цим законодавством встановлюються також спеціальні строки позовної давності, зокрема, скорочені до одного року. Така позовна давність, яка закріплена статтею 258 ЦК України, визначена лише для вимог, зазначених у частині другій цієї норми, і зміст цієї норми не допускає розширеного тлумачення та передбачає такий строк для вимог про відшкодування шкоди, спричиненої наслідками ДТП. Підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV визначає наслідком пропуску потерпілою особою річного строку подання заяви до страховика про страхове відшкодування, право страховика на відмову у виплаті регламентних виплат. Разом з тим, ані Закон №1961-IV, ані ЦК України, ані будь-який інший закон не передбачає в цьому випадку припинення взагалі права потерпілою особи на отримання відшкодування або на задоволення позову як, наприклад, передбачено ЦК України при пропуску позовної давності. Водночас ЦК України передбачається також поновлення, зупинення, переривання позовної давності (статті 263-264, стаття 267 ЦК України). Сплив строку, протягом якого потерпіла особа може реалізувати своє регулятивне суб`єктивне право (у цьому випадку протягом одного року) за рахунок страховика (страхової компанії), призводить до неможливості отримання страхового відшкодування від особи, що застрахувала відповідальність винної в ДТП особи в позасудовому порядку. Однак, законодавством не передбачено в цьому випадку припинення взагалі права на відшкодування шкоди, ані у повному обсязі, ані в обсязі страхового відшкодування. Тоді як згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявила сторона у спорі, є підставою для відмови в позові. Крім того, немає підстав вважати, що річний строк звернення з заявою про виплату страхового відшкодування є спеціальним строком позовної давності, передбаченим статтею 258 ЦК України, оскільки це суперечить змісту зазначеної норми, яка не передбачає встановлення спеціальної позовної давності в інших випадках, ніж випадки, передбачені в цій норми. З огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі. Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), Велика Палата Верховного Суду з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності. Відтак, аналізуючи зазначене законодавство в сукупності з загальними принципами цивільного права, як то добросовісність поведінки та спрямованість на відновлення порушеного права, слід дійти висновку, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності. У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії)винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку. Таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.12.2021 у справі №147/66/17. З огляду на викладене, та враховуючи те, позивачами вживалися заходи щодо встановлення винної особи у спричиненні шкоди, справа про адміністративне правопорушення в суді перебувала тривалий час, постанова у справі 442/6018/20 винесена 22.03.2022, а судом апеляційної інстанції справа розглянута 11.05.2022, тобто річний строк пропущено потерпілими від незалежних від них причини, то вони можуть отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності. Враховуючи зазначене, суд вважає, що доводи відповідача в цій частині підлягають відхиленню. Щодо розміру шкоди Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. В матеріалах справи наявні локальний кошторис на будівельні роботи, дефектний акт, договірна ціна, підсумкова відомості ресурсів, відповідно до яких вартість матеріального збитку для виконання відновлювального ремонту паркану та фасаду будинку складає 68406,18 грн. Враховуючи, що обставини, на які посилається позивачі у позовній заяві як на підставу для задоволення позову, в частині відшкодування майнової шкоди, знайшли своє підтвердження при розгляді справи, тому що ґрунтуються на наявних в матеріалах справи доказах, суд прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивачів підлягає відшкодуванню завдана майнова шкода у заявленому розмірі. Щодо судових витрат Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем [PERSON] при подачі позову було сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн, а отже в зв`язку з задоволенням позову з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на її користь підлягає стягненню 992,40 грн.

Outcome: approved