Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітньої дитини: сина - [PERSON] , [INFO] , посилаючись на те, що із 14 липня 2007 року вона перебувала із відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 04.06.2020 року. У даному шлюбі народився син - [PERSON] , [INFO] . Вихованням, благополуччям і здоров`ям сина займається позивачка. Відповідач, як батько дитини, самоусунувся від виконання батьківських обов`язків щодо виховання та утримання сина. Так, [PERSON] не дбає про фізичний і духовний розвиток сина, його навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідне харчування, медичний догляд, лікування дитини. [PERSON] постійно зловживає спиртними напоями, висловлюється нецензурною лайкою, погрожує фізичною розправою, в присутності дитини наносив позивачці тілесні ушкодження, внаслідок чого неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства та порушення тимчасових заборонних приписів. Крім того, 10 лютого 2020 року стосовно [PERSON] відкрито кримінальне провадження за №12020210010000411, про що внесено відомості до ЄРДР. Додатково, позивачем повідомлено працівників поліції про нанесення тілесних ушкоджень [PERSON] їхньому сину, що підтверджується довідкою із травмпункту. [PERSON] також жорстоко поводиться з сином, чинить по відношенню до нього провокаційні та насильницькі дії, фізичного, психологічного та економічного характеру, забирає особисті речі дитини (фотоапарат, ноутбук, акустичну колонку), чим позбавляє дитину можливості виконувати домашнє завдання. Внаслідок також поведінки відповідача у сина [PERSON] виникають депресії, істерики, хвилювання тощо. Позивач усвідомлює, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, але враховуючи те, що син повністю позбавлений догляду, матеріальної допомоги та будь-якого піклування з боку батька, вважає, що позбавлення його батьківських прав по відношенню до неповнолітнього сина - [PERSON] не суперечить інтересам дитини та забезпечить нормальне його виховання та розвиток. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Дзюба П.П. подав суду відзив на позовну заяву, у якому позов не визнав. Зазначив, що не може бути позбавлена батьківських прав особа, яка не виконує своїх батьківських обов`язків внаслідок створення перешкод з боку іншого з батьків, з яким проживає дитина. Зокрема, позивачка чинить перешкоди [PERSON] в побаченні із сином, негативно настроює його проти нього, позбавляє можливості відповідача додзвонитись до дитини. Позивач постійно викликає поліцію, відтак 08.04.2020 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопілсьької області відносно [PERSON] видано обмежувальний припис у вигляді заборони протягом шести календарних місяців перебувати у місці спільного проживання з [PERSON] , [PERSON] за адресою [ADDRESS] , наближатись до місця роботи [PERSON] та до місця навчання сина. Тому, в цей час [PERSON] звернулася в суд із позовом про позбавлення його батьківських прав. Висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Тернопільської міської ради №765 від 07.10.2020 року щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , вважає не обов`язковим для суду (ч.5 та ч.6 ст.19 СК України), оскільки він носить рекомендаційний характер. Також зазначає, що суддею Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області розглянуто адміністративну справу №607/5295/20 та винесено постанову від 29.09.2020 р. про закриття адмінпроваджень у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] протиправних діянь. Сутність цих сімейних відносин між ними зводиться до намагань позивачки у протиправний спосіб в повній мірі користуватись квартирою, яка належить їм на праві спільної сумісної власності. Стосовно приписів і постанов про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності вважає, що їх винесно судом понад рік тому. Вважає, що заявником не надано будь-яких належних допустимих доказів на підтвердження своїх вимог. У задоволенні позову просить відмовити. Позивач [PERSON] відповіді на відзив не подавала. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради письмових пояснень щодо позову не подавало. 15 вересня 2021 року у даній справі закрито підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з мотивів, викладених в позовній заяві та просять суд їх задовольнити. Також, при ухваленні рішення судом, просять врахувати, що згідно вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 листопада 2022 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України. Крім цього, позивач пояснила, що відповідач не бере участі у вихованні та утриманні їх неповнолітнього сина, з вересня 2021 року, вчиняє постійно насильницькі дії стосовно неї та неповнолітнього сина, у зв`язку із чим неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності. Вважає, що відповідача слід позбавити батьківських прав, оскільки [PERSON] негативно впливає на виховання та розвиток сина - [PERSON] , його формування як особистості. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Білик Л.С. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, проти їх задоволення заперечила та суду пояснила, що [PERSON] із боку позивача чиняться перешкоди у спілкуванні із сином. Запевнила суд, що відповідач бажає та буде, в подальшому, брати участь у вихованні своєї дитини, надавати їй матеріальну допомогу, турбуватися про сина, а тому просить суд не позбавляти його батьківських прав. Крім цього, відповідач [PERSON] будучи у судовому засіданні позов не визнав, запевнив суд, що він бажає брати участь у вихованні та утриманні свого неповнолітнього сина, змінить поведінку та не буде вчиняти протиправних дій. Представник Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради в судове засідання не з`явився, подавши клопотання відповідно до якого просить справу розглядати у відсутності їх представника, підтримують висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано (рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 червня 2020 року). У даному шлюбі в них народився син - [PERSON] , [INFO] (Свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 18 листопада 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції). Позивач [PERSON] разом із неповнолітньою дитиною [PERSON] на даний час проживає за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 червня 2022 року, яке набрало законної сили, визначено місце проживання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] разом із матір`ю [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Згідно інформації, викладеної у листі №02-12/65 від 24.04.2020 року Тернопільською класичною гімназією Тернопільської міської ради Тернопільської області, [PERSON] навчається в Тернопільській класичній гімназії Тернопільської міської ради Тернопільської області з 01 вересня 2016 року. Батько учня, [PERSON] за період навчання не цікавився ні успішністю сина, ні його стосунками з однокласниками, не відвідував батьківські збори та виховні заходи. Іноді приходив до закладу, щоб забрати сина після уроків. За час навчання в п`ятому класі не відвідав навчальний заклад, не цікавився успішністю та поведінкою сина, відносинами з вчителями та однокласниками. Батько, [PERSON] не відвідував батьківські збори. На сигнали вчителів про конфліктні ситуації сина з однокласниками не реагував і для їх вирішення у заклад не з`являвся. Для вирішення конфліктів, на консультації до психолога закладу приходила лише мати. Як вбачається із характеристики №586/21 від 02 березня 2021 року, виданої адміністрацією КП «Тернопільводоканал», [PERSON] працює в КП «Тернопільводоканал» із 21 липня 2016 року на посаді контролера водопровідного господарства абонентного відділу, по даний час. До роботи відноситься сумлінно, добросовісно, з поставленими завданнями справляється справно, порушень трудової дисципліни не зафіксовано. У колективі користується повагою колег. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 квітня 2020 року, яке набрало законної сили, у справі №607/5668/20, видано обмежувальний припис [PERSON] на строк 06 місяців, та визначено заходи тимчасового покладення на нього обов`язків: заборонено [PERSON] перебувати в місці спільного проживання з [PERSON] , [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , наближатися ближче ніж на 50 метрів до місця проживання [PERSON] та [PERSON] та до місця навчання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , класична гімназія, спілкуватися, вести листування, телефонні переговори з [PERSON] та [PERSON] або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Під час розгляду заяви [PERSON] про видачу обмежувального припису,судом було встановлено, що [PERSON] неодноразово вчиняв домашнє насильство щодо [PERSON] , очевидцем яких був їх син [PERSON] , за що його було притягнуто до відповідальності постановами Тернопільського міськрайонного суду. Постановами Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 травня 2018 року у справі №607/1621/18, від 04 квітня 2019 року у справі №607/268/19, від 02 травня 2019 року у справі №607/10345/19, від 10 травня 2019 року у справі №607/8793/19, від 04 вересня 2019 року у справі №607/20965/19, від 10 вересня 2019 року у справі №607/21532/19, від 14 лютого 2020 року у справі №607/2647/20 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1, 2 ст.173-2КУпАП та накладено адміністративне стягнення. Зазначеними постановами встановлено, що [PERSON] , перебуваючи за місцем проживання в [ADDRESS] неодноразово вчиняв насильство в сім`ї відносно своєї дружини [PERSON] з якою спільно проживав. Крім цього, постановою Тернопільського міськрайонного суду від 15.10.2019 року у справі №607/21375/19 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.184 КУпАП та накладено адміністративне стягнення. Підставою для накладення стягнення слугувало те, що [PERSON] , перебуваючи у п`яному вигляді по місцю проживання вчиняв насильство відносно своєї дружини [PERSON] в присутності малолітньої дитини [PERSON] . Крім цього, судом встановлено, що органами Національної поліції України виносились стовно [PERSON] , як кривдника термінові заборонні приписи серії АА №134713 від 22.03.2020 року, серії АА №134279 від 07.02.2020 року, серії АА №134251 від 15.03.2020 року, серії АА №134712 від 22.03.2020 року. Підставою їх винесення слугувало вчинення відповідачем психологічного та економічного насильства відносно своєї дружини [PERSON] в присутності сина [PERSON] . Згідно висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №765 від 07.10.2020 р., беручи до уваги рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . У даному висновку зазначено, що батько дитини, [PERSON] на засідання комісії не з`явився та не повідомив причини своєї відсутності. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що відповідач [PERSON] не бере участі у вихованні неповнолітнього сина [PERSON] , кошти на утримання дитини не надає та неодноразово вчиняв насильство стосовно [PERSON] у присутності їх сина [PERSON] . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 09 квітня 2021 року у справі №607/ 4251/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів позов [PERSON] задоволено частково. Ухвалено стягувати із [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини: сина - [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 2 500 грн. коп. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 02.04.2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Суду не надано доказів про те, що відповідач [PERSON] ухиляється від сплати аліментів на утримання свого сина, у зв`язку із чим, у нього існує заборгованості по їх сплаті. Згідно ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пп. 15,16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість його виконати, але не вчиняє до цього жодних дій. Тому, жодні інші обставини, як-то ухилення матері чи батька від утримання дитини, не можуть призвести до позбавлення батьківських прав. Європейський Суд з прав людини у пунктах 54, 55, 56, 59 свого рішення у справі «Хант проти України» (Hant v. Ukraine) від 07 грудня 2006 року зазначив, «…що суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v.Sweden (№2), від 27 листопада 1992 року, №250, ст.35-36, п.90), і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Суд зазначає, що в даній справі компетентні національні суди, вирішуючи позбавити заявника батьківських прав, брали до уваги аргументи, надані матір`ю дитини та іншими свідками її сторони, відповідно до яких заявник втратив цікавість до свого сина. Суд не має сумнівів, що такі доводи можуть бути належними. Однак, звертаючись до усталеної прецедентної практики Суду щодо статті 8, яка виключає імпліцитні процедурні вимоги, необхідно визначити, чи був заявник залучений до процесу прийняття рішень, розглядаючи провадження в цілому, в тій мірі, яка є достатньою для забезпечення відповідного захисту його інтересів, беручи до уваги обставини справи, а також важливість прийнятих рішень…». Згідно ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України, суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 9 Конвенції встановлено, що держави учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Суд, оцінивши та дослідивши докази у даній справі, а також матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, вважає, що позивачем не доведено систематичне ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків, а також те, що незважаючи на всі заходи попередження та впливу, останній продовжує не виконувати в подальшому свої батьківські обов`язки. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч. 1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно своєї дитини в матеріалах справи відсутні. Судом при розгляді справи не встановлено, що поведінка відповідача відносно свого сина [PERSON] є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками. При цьому, суд враховує пояснення відповідача про бажання його брати участь у житті дитини, а не відвідування її упродовж року батьком, зумовлене видачею 08 квітня 2020 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області обмежувального припису строком 06 місяців та тривалим лікуванням з приводу гострого некротичний панкреатиту, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №7339, листками непрацездатності за період із 28.12.2020 р. по 14.01.2021 р., із 15.01.2021 р. по 12.02.2021 р., із 13.02.2021 р. по 22.02.2021 р. Крім цього, суд зауважує, що між сторонами склались неприязні відносини, які не повинні впливати на право [PERSON] у спілкуванні із своєю дитиною. Також, суд, вирішуючи справу, не бере до уваги висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , оскільки останній базується лише на підставі суб`єктивних тверджень позивача на засіданні комісії, без врахування думки відповідача та надання йому можливості подати відповідні докази, та який виходячи із його змісту базується лише на інформації наданої позивачем. Крім цього, суд вважає, що вищевказаний висновок не містить даних щодо наявності чи відсутності винних дій в ухиленні батька від виховання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] . При цьому, органом опіки та піклування не з`ясовано відносин між батьком та матір`ю дитини, чи існують у них суперечки з приводу проведення побачень батька з неповнолітнім [PERSON] та чи чинились перешкоди з боку матері з цього приводу, чи надавав батько матеріальну допомогу на його утримання. Окрім цього, у висновку не зазначається обґрунтованості доцільності втручання в життя дитини шляхом позбавлення батька батьківських прав та висновків про те, яким чином позбавлення батьківських прав захистить інтереси дитини. Також, суд зауважує, що притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст..173-2 КУпАП було зумовлене протиправними діями відповідача стосовно позивача [PERSON] , наявність у сторін конфліктів з приводу сумісного проживання, часту появу відповідача у нетверезому стані. Крім цього, вирішуючи спір, суд ураховує запевнення відповідача про бажання його участі у вихованні та утриманні своєї неповнолітньої дитини [PERSON] , необхідності змінити свою поведінку з приводу суперечок та конфліктів, які виникали із позивачем. Адже позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Також, суд не бере до уваги покликання позивача на вирок Тернопільського міськрайонного суду від 30.11.2022 року стосовно [PERSON] , яким його визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст..126-1 КК України, оскільки останній не вступив в законну силу та його було ухвалено за вчинення [PERSON] психологічного та економічного насильства щодо [PERSON] , яка була його дружиною та з якою він перебував у сімейних відносинах за період з травня по жовтень 2019 року. Крім цього, позивачем не доведено, що відповідач жорстоко поводяться з дитиною, є хронічним алкоголіком або наркоманом, вдається до будь-яких видів експлуатації дитини, засуджений за вчинення умисного злочину щодо дитини. Таким чином, суд приходить до переконання, що у даному випадку є недоцільним позбавляти [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітньої дитини, застосовуючи такий захід впливу. При цьому, суд вважає за доцільне попередити [PERSON] про необхідність змінити своє ставлення до виховання дитини [PERSON] , поклавши на Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради контроль за виконанням батьківських обов`язків відповідачем. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed