Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-18 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що у відповідності до договору купівлі-продажу від 05.09.2022, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Журкі О.Т. за реєстровим № 614, вона придбала у відповідача однокімнатну житлову квартиру [ADDRESS] , загальною площею 36,8 м.кв., житловою 19 м.кв. Квартира на момент купівлі була вільна від проживаючих у ній раніше людей (власника та членів її сім`ї) та речей і була передана їй у власність не тільки юридично, а й фактично. За умовами вказаного договору, продавець (відповідач) взяла на себе зобов`язання зняти з реєстрації місця проживання у відчуженій їй квартирі усіх зареєстрованих у ній осіб. Між тим, здійснила виписку тільки одного члена сім`ї свого батька. Особисто ж з вказаної квартири вона не виписалася. При останній зустрічі більше місяця тому пояснила, що наразі не має можливості це зробити через відсутність у неї дійсного внутрішнього паспорту громадянина України. Виготовити новий паспорт вона за браком часу не могла, за місцем свого теперішнього постійного проживання вона перебувала у короткостроковій відпустці, що саме закінчувалася і вона поспішала повертатися, щоб приступити до роботи. Після чого [PERSON] поїхала до місця свого постійного проживання в Італії, залишивши їй документи, які вона додає до цього позову. Вказує, що зі змісту цих документів вбачається, що відповідач [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , паспорт серії [NUMBER] , виданий 16.07.2021, за місцем своєї реєстрації в Україні, у належній сьогодні їй квартирі по [ADDRESS] , не проживає з 2001 року. Адресою її постійного місця проживання є Італійська Республіка. Там вона офіційно зареєстрована та працевлаштована. З цими документами вона звернулася до ЦНАП м. Ужгорода для зняття відповідача. Там їй надали роз`яснення, що можуть надати цю адмінпослугу тільки безпосередньо особі, якої вона стосується, при її особистому зверненні та при наявності внутрішнього паспорту громадянина України, або на підставі рішення суду, яким особу визнано такою, що втратила право на користування приміщенням. Це змусило її звернутися до суду з цим даним позовом. З огляду на фактичні обставини справи, виходячи зі змісту норм права, що регулюють спірні правовідносини, та беручи до уваги аналіз судової практики, позивач вважає, що відповідач втратила право користування цим житловим приміщенням у зв`язку з його відчуженням. Тобто, правова підстава на право користування житловим приміщенням для неї припинила діяти. Як зауважує позивач, на момент цього відчуження у вказаній квартирі відповідач вже не проживала останні 20 років. Тобто, її реєстрація у квартирі носила формальний характер. Наразі цей факт створює позивачу перешкоди у здійсненні її права користування та розпорядження належним їй майном у повній мірі. На підставі викладеного, позивач просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування належною їй житловою квартирою за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.11.2022 постановлено прийняти до розгляду та відкрити провадження у цивільній справі за даною позовною заявою, розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, виклик відповідача здійснити в порядку ч. 10 ст. 187 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Позивач у судове засідання не з`явився, при цьому подала до суду заяву, згідно з якою просить провести судовий розгляд справи без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилася, при цьому від її представника адвоката Попп Ю.М. до суду надійшла заяву, відповідно до якої [PERSON] позовні вимоги визнає повністю, проти їх задоволення не заперечує, про дату, час і місце розгляду справи їй відомо, просить розглянути справу у її відсутності. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно з ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За приписами ч. ч. 1, 2, 8\~ст. 279 ЦПК України\~розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] є в цілому власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 05.09.2022, укладеного між позивачем (покупець) та [PERSON] (продавець), посвідченим приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Журкі О.Т. за реєстровим № 614. У квартирі за вказаною адресою значиться зареєстрованою [PERSON] , [INFO] , що стверджується довідкою відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 09.11.2022 № 3041/13-06. Відповідно до заяви [PERSON] від 07.09.2022, справжність підпису якої засвідчено приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кузьо Г.В., зареєстровано в реєстрі за № 1260, нею повідомлено, що за зареєстрованим місцем її проживання за адресою: [ADDRESS] , вона не проживає з 2001 року. На сьогодні адресою її постійного проживання є Італійська Республіка, в якій вона офіційно зареєстрована та працює. Проти зняття її з реєстрації за місцем проживання в Україні у квартирі за вищевказаною адресою не заперечує. Вимоги до неї щодо зняття з реєстрації визнає, оскільки зробити це особисто в сулу певних обставин не може. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Статтею 71 ЖК України визначено, що право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті даної статті. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 ЖК України). Як встановлено судом, реєстрація відповідача у квартирі, що належить позивачу, є перешкодою їй для користування і розпоряджання своєю власністю на свій розсуд, і таке становище порушує конституційні права позивача. Беручи до уваги наведені обставин, оскільки відповідач не є членом сім`ї позивача та співвласником квартири, у належній позивачу квартирі не проживає більше одного року, правових підстав для користування цим майном не має, а також з урахуванням визнання позивачем позову, суд вважає, що [PERSON] слід визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а відтак, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат у справі, суд виходить з наступного. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частини першої\~статті 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, з державного бюджету позивачу необхідно повернути 496,20 грн. судового збору (50\~відсотків судового\~збору,\~сплаченого при\~поданні позову) та стягнути з відповідача на користь позивача 496,20 грн. судового збору за вимогу про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Outcome: approved