Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-08 00:00:00

До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області звернулась [PERSON] з позовом до Регіонального сервісного центру МВС в м. Києві, [PERSON] та [PERSON] , в якому з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 08.08.2022 просить: -визнати недійсним договір комісії №6179/19/001159 від 26.01.2019; -визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу №8045/2019/1303477 від 07.02.2019, укладений між [PERSON] та [PERSON] ; -витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] автомобіль марки «KIA RIO», 2008 року випуску, VIN код [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , шляхом скасування державної реєстрації автомобіля марки «KIA RIO», 2008 року випуску, VIN код [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] за [PERSON] ; -поновити державну реєстрацію автомобіля марки «KIA RIO», 2008 року випуску, VIN код [NUMBER] , визначивши власником автомобіля [PERSON] ; -судові витрати покласти на відповідачів. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] , на підставі договору поставки №0402-1 від 04.02.2008, укладеного з ТОВ «Світ-Авто», є законним володільцем автомобіля KIA RIO, 2008 року випуску, VIN код [NUMBER] , який було викрадено у січні 2019 року невідомими особами. У ході досудового розслідування кримінального провадження за фактом незаконного заволодіння належним позивачці транспортним засобом встановлено, що спірний автомобіль 26.01.2019 було відчужено [PERSON] , яка у подальшому здійснила його відчуження [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу від 07.02.2019 № 8045/2019/1303477. У ході досудового розслідування у кримінальному провадженні, зареєстрованому в ЄРДР за №2101600060002288 від 26.03.2016 Печерським районним судом м. Києва 27.01.2020 накладено арешт на автомобіль KIA RIO, 2008 року випуску, VIN код [NUMBER] та зазначено, що жодних доручень на продаж та на перереєстрацію свого автомобіля [PERSON] не давала, крім цього автомобіль внесений до декларації позивача, як державного службовця. Посилаючись на те, що відповідно до Висновку експерта від 02.07.2020 № 17-3/926 підпис у розділі комітент у графі (прізвище, ініціали, підпис уповноваженої особи) договору комісії № 6179/19/001159 виконаний не [PERSON] , а іншою особою, позивач просить у порядку ст. 388 ЦК України витребувати належний позивачці на праві приватної власності спірний автомобіль від [PERSON] . Ухвалою суду від 06.07.2022 відкрито провадження у справі за даним позовом за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог 21.07.2022 Регіональним сервісним центром МВС в М. Києві надано до суду відзив на позовну заяву, згідно з яким представник відповідача стверджує що доводи, викладені у позовній заяві, є необґрунтованими, такими, що не відповідають нормам матеріального та процесуального права, та обставинам по справі, виходячи з наступного. Єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків встановлена відповідним Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 № 1388 (далі Порядок №1388). Згідно з п.8 Порядку № 1388 державна реєстрація (перереєстрації) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника, а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Відповідно до п. 15 Порядку № 1388 уповноваженими особами сервісного центру МВС проводяться установлення відповідності конструкції, перевірка за Єдиним державним реєстром транспортних засобів, автоматизованою базою даних про розшукувані транспорті засоби, банком даних Генерального секретаріату Інтерполу, перевірка відомостей про обмеження відчуження за Державним реєстром обтяжень рухомого майна та відомостей про документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, а також про реєстрацію місця проживання за Єдиним демографічним реєстром, відомостей про особу за Єдиним реєстром боржників, дійсності довіреності за Єдиним реєстром довіреностей. У разі наявності відомостей про арешт або розшук транспортного засобу його реєстрація не проводиться. З огляду на наведене, представник відповідача зазначила, що перереєстрація транспортного засобу марки «KIA» модель «RIO», номер кузова: [NUMBER] , VIN код [NUMBER] , 2008 року випуску на [PERSON] було здійснено 26.01.2019 на підставі заяви №226378115 від 26.01.2019, та підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а перереєстрацію цього автомобіля на [PERSON] було здійснено 07.02.2019 на підставі заяви №227207159, що також підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру транспортних засобів. Тому, враховуючи положення Порядку №1388, а також те, що на момент здійснення перереєстрації транспортного засобу марки «KIA» модель «RIO», номер кузова: [NUMBER] , VIN код [NUMBER] , 2008 року випуску на [PERSON] в ТСУ №8045 РСЦ МВС в м. Києві уповноваженою особою сервісного центру МВС, після належним чином проведених перевірок за Єдиним державним реєстром транспортних засобів, автоматизованою базою про розшукувані транспортні засоби, банком даних Генерального секретаріату Інтерполу, перереєстрацію даного автомобіля було здійснено правомірно, оскільки на дату перереєстрації 26.01.2019 були відсутні відомості щодо обмеження на перереєстрацію даного транспортного засобу. Крім того у відзиві вказано, що вимога позивача щодо скасування державної реєстрації Регіональним сервісним центром МВС в м. Києві автомобіля «KIA RIO» за [PERSON] є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, оскільки встановивши факт реєстрації (перереєстрації) ТЗ за підробленими чи фіктивними документами, реєстраційний орган має усі правові підстави для скасування державної реєстрації ТЗ, з правом подальшого надіслання таких документів до відповідного органу досудового розслідування. Проте, на адресу регіонального сервісного центру не надходило жодного офіційного документу про встановлення факту підробленості чи фіктивності документів щодо реєстрації ТЗ марки «KIA» модель «RIO», номер кузова: [NUMBER] , VIN код [NUMBER] , 2008 року, що унеможливлює скасування вказаної реєстраційної операції та прийняття рішення по суті, у зв`язку з відсутністю доведених підстав для застосування п.40 Порядку №1388. Щодо позовної вимоги про зобов`язання Регіонального сервісного центру МВС в м. Києві поновити державну реєстрацію автомобіля марки «KIA RIO» за [PERSON] , представник відповідача зазначив, що Порядком №1388 така операція не передбачена. З огляду на наведене, представник відповідача Регіонального сервісного центру МВС в м. Києві просить відмовити [PERSON] у задоволенні її позовних вимог. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, 29.07.2022 [PERSON] надав до суду відзив, в якому зазначив, що повністю згідний з позицією Регіонального сервісного центру МВС в м. Києві, яка була викладена у його відзиві, та вказав, що на даний час невідомо чи прийнято рішення по кримінальному провадженню №2101600060002288, у межах якого проводилися експертизи №13-3/14 від 30.01.2020 та №17-3/926 від 02.07.2020, оскільки це суттєво впливатиме на подальший розгляд цивільної справи. Крім того, ні суду, ні іншим учасникам процесу позивачем не надано жодних офіційно підтверджених документів, що на даний час спірний автомобіль не є речовим доказом по кримінальному провадженню, і з нього зняті будь-які обтяження, які ініціювались слідчим та були виражені в ухвалі Печерського районного суду м. Києва. Крім того, відповідач стверджує, що позивач, звертаючись з даним позовом до суду посилається на оцінку автомобіля згідно з висновком експерта №13-3/14 від 30.01.2020, проте за роки, що автомобіль не експлуатується, без належного догляду та зберігання, його агрегати більш за все вже непридатні до експлуатації і вартість його на даний час суттєво знизилась. Ухвалою суду від 12.09.2022, яка занесена до протоколу судового засідання від 12.09.2022 закрито підготовче судове засідання, призначено справу до розгляду справи по суті. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, позов просила задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та заяві про зміну предмету позову від 08.08.2022. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, просив відмовити у задоволенні позову з підстав, зазначених у відзиві. Представник відповідача Регіонального сервісного центру МВС в м. Києві Василюк Дмитро Володимирович у судовому зсіданні також просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на обставини викладені у відзиві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибула, про причини неявки не повідомила, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи була повідомлена належним чином та завчасно. Позовна заява, ухвала про відкриття провадження у справі та судові повістки, надіслані рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення відповідачу на адресу місця реєстрації, зазначену у наданому на виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України повідомленні за відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Черкаській області, повернулись з відміткою «Укрпошти» про неможливість вручення адресату. Вживаючи всіх залежних від суду заходів задля повідомлення відповідача, судом також повідомлено відповідача про розгляд справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Отже, суд виконав покладений на нього обов`язок інформувати учасників справи про її розгляд. Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, суд виходить з того, що відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі - Конвенція) держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк. Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка відповідача не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу. Однак з гарантій ст. 6 Конвенції випливає як право позивача на розгляд справи у розумний строк, так і право відповідача знати про судове провадження проти нього. Суд звертає увагу, що одержання учасником справи належно надісланої судової кореспонденції перебуває поза сферою контролю суду. Зважаючи на те, що судом вжито всіх залежних від нього заходів щодо повідомлення відповідача [PERSON] про розгляд справи, та остання не повідомила про причини своєї неявки, що унеможливлює визнати їх поважними, а також беручи до уваги, що справа перебуває у провадженні суду більше як півроку, суддя дійшов до висновку про можливість розгляду даної справи за її відсутності. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, ознайомившись з відзивом, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке. Відповідно до наявного в матеріалах фотозображення свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , яке містить прокол, власником автомобіля бежевого кольору марки «KIA» модель «RIO», номер шасі (кузова, рами): [NUMBER] , [NUMBER] , 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] є [PERSON] . Оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] сторони суду не надали. Як пояснила під час судового розгляду даної справи представник позивача, вказане свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу знаходилось в спірному автомобілі та було викрадено разом з автомобілем у січні 2019 року. Згідно з наявним в матеріалах справи та наданим Регіональним сервісним центром МВС в м. Києві договором комісії № 6179/19/001159 від 26.01.2019, ТОВ «УКРАВТОТЕХТРЕЙД» зобов`язується за дорученням [PERSON] за комісійну плату вчинити за рахунок [PERSON] від свого імені один/або декілька правочинів щодо продажу транспортного засобу автомобіля бежевого кольору, марки «KIA» модель «RIO», VIN номер кузова (шасі, рами) [NUMBER] , 2008 року випуску, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , зареєстрованого за власником за договором комісії транспортного засобу 10.06.2016 за ціною узгодженою сторонами в сумі 49\~000 грн 00 коп. На підставі вказаного договору комісії складено акт технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер № 6179/19/001159 від 26.01.2019 транспортного засобу - автомобіля бежевого кольору, марки «KIA» модель «RIO», VIN [NUMBER] , кузов [NUMBER] , 2008 року випуску, номерний знак [NUMBER] . У графі акта технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер № 6179/19/001159 від 26.01.2019 «Комітент (довірена особа)» зазначено « [PERSON] » та наявний підпис. Відповідно до висновку експерта № 17-3/926 від 02.07.2020, дозвіл на використання якого при розгляді даної справи надано листом старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України від 01.08.2022 № 17366/24/11/1-22-вс, підпис у розділі КОМІТЕНТ у графі (прізвище, ініціали, підпис уповноваженої особи) договору комісії № 6179/19/001159 від 26.01.2019 виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Підпис у розділі КОМІТЕНТ (довірена особа) у графі [PERSON] (прізвище, ініціали, підпис уповноваженої особи) акта технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер № 6179/19/001159 від 26.01.2019, виконаний не [PERSON] , а іншою особою. З наданої Регіональним сервісним центром МВС в м. Києві Інформації з Єдиного реєстру боржників від 26.01.2019 в Єдиному реєстрі боржників відсутня інформація про боржника [PERSON] , [INFO] . З наданих Регіональним сервісним центром МВС в м. Києві Витягів з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 26.01.2019 вбачається, що станом на 15 год 15 хв 26.01.2019 у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за боржником [PERSON] відсутні обтяження щодо предмета обтяження спірного автомобіля. Згідно з з наявним в матеріалах справи та наданим Регіональним сервісним центром МВС в м. Києві договором купівлі-продажу транспортного засобу № 6179/19/001159 від 26.01.2019 ТОВ «УКРАВТОТЕХТРЕЙД» на підставі укладеного з власником договору комісії № 6179/19/001159 від 26.01.2019 продано [PERSON] автомобіль бежевого кольору, марки «KIA» модель «RIO», номер кузова (шасі, рама) [NUMBER] , 2008 року випуску, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] . На підставі заяви [PERSON] № [NUMBER] від 26.01.2019 Регіональним сервісним центром МВС в м. Києві ТСЦ 8045 здійснено перереєстрацію спірного транспортного засобу за [PERSON] , про що видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , копію якого надано відповідачем - Регіональним сервісним центром МВС в м. Києві, та з якої вбачається, що зазначене свідоцтво також містить проколювання. Оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] сторони суду не надали. У подальшому відповідно до договору купівлі продажу 8045/2019/1303477 від 07.02.2019 [PERSON] в особі [PERSON] , що діяв на підставі посвідченої 26.01.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кашик Л.Р. довіреності, зареєстрованої в реєстрі за № 92, продано спірний автомобіль [PERSON] . З наданої Регіональним сервісним центром МВС в м. Києві Інформації з Єдиного реєстру боржників від 07.02.2019 в Єдиному реєстрі боржників відсутня інформація про боржника [PERSON] . З наданих Регіональним сервісним центром МВС в м. Києві Витягів з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 07.02.2019 вбачається, що станом на 07.02.2019 у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за боржником [PERSON] відсутні обтяження щодо предмета обтяження спірного автомобіля. На підставі заяви [PERSON] № 227207159 від 07.02.19 Регіональним сервісним центром МВС в м. Києві ТСЦ 8045 здійснено перереєстрацію спірного транспортного засобу за [PERSON] , про що видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Як пояснив під час судового розгляду справи [PERSON] оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] зберігається у нього. З матеріалів справи встановлено та визнається сторонами, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016100060002288 від 26.03.2016 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 28, ч. 3, 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 362 КК України, потерпілими в якому є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] . Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27.01.2020 у справі № 757/3627/20-к накладено арешт у вказаному кримінальному провадженні на автомобіль марки «KIA» модель «RIO», 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , VIN код [NUMBER] , власником якого є [PERSON] , [INFO] із забороною користування та розпорядження даним транспортним засобом. З вказаної ухвали вбачається, що 21.01.2020 даний автомобіль визнано речовим доказом у зазначеному кримінальному провадженні. Посилаючись на те, що спірний автомобіль вибув з власності позивача поза її волею, позивач звернулась з даним позовом до суду. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке. Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Положеннями статті 312 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки, що визначено ст. 179 ЦК України. Згідно з ст. 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Закону України «Про дорожній рух» та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 (далі Порядок), які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів. Суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, права, обов`язки і відповідальність суб`єктів учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно форм власності та господарювання урегульовано Законом України «Про дорожній рух». У статті 34 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. Державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України. Власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів. Процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків встановлена Порядком. Згідно з пунктом 3 Порядку державна реєстрація транспортних засобів проводиться територіальними органами з надання сервісних послуг МВС з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), використанням транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану, а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій. Відповідно до пункту 7 Порядку власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини). Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) в уповноважених органах МВС та без номерних знаків, що відповідають державним стандартам, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється. Згідно із пунктом 8 Порядку державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів. Перед відчуженням, передачею зазначені транспортні засоби повинні бути зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку, зокрема, укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб. Згідно з пунктом 8 Порядку державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника, а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Не допускаються до державної реєстрації транспортні засоби з правим розташуванням керма (за винятком транспортних засобів, які були зареєстровані в підрозділах Державтоінспекції до набрання чинності Законом України «Про дорожній рух»). Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку: договори, укладені на товарних біржах на зареєстрованих в уповноваженому органі МВС бланках; укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; договори купівлі-продажу транспортних засобів, що підлягають першій державній реєстрації в сервісних центрах МВС, за якими продавцями виступають суб`єкти господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами, і які підписані від імені таких суб`єктів уповноваженою особою і скріплені печаткою; свідоцтва про право на спадщину, видані нотаріусом або консульською установою, чи їх дублікати; рішення про закріплення транспортних засобів на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняті власниками транспортних засобів особами, уповноваженими управляти таким майном; рішення власників майна, уповноважених ними органів про передачу транспортних засобів з державної в комунальну власність чи з комунальної власності в державну власність; копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин; довідка органу соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що виділили автомобіль або мотоколяску; акт приймання-передачі транспортних засобів за формою згідно з додатком 6, виданий підприємством-виробником або підприємством, яке переобладнало чи встановило на транспортний засіб спеціальний пристрій згідно із свідоцтвом про погодження конструкції транспортного засобу щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, із зазначенням ідентифікаційних номерів такого транспортного засобу конкретного одержувача; митна декларація на бланку єдиного адміністративного документа на паперовому носії або електронна митна декларація, або видане митним органом посвідчення про реєстрацію в уповноважених органах МВС транспортних засобів чи їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; договір фінансового лізингу; акт про проведений аукціон або постанова та акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, видані органом державної виконавчої служби; інші засвідчені та оформлені в установленому порядку документи, що підтверджують набуття, перехід та припинення права власності на транспортний засіб відповідно до закону. Приписами абзацу третього пункту 40 Порядку встановлено, що у разі встановлення факту знищення, фальсифікації або підроблення ідентифікаційних номерів складових частин транспортних засобів, виявлення транспортних засобів, зареєстрованих (перереєстрованих), знятих з обліку в уповноважених органах МВС, у тому числі тимчасово, за фіктивними чи підробленими документами або таких, що розшукуються правоохоронними органами України у зв`язку з незаконним заволодінням, уповноважені особи сервісних центрів МВС оформляють в установленому порядку необхідні документи, скасовують державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку транспортних засобів і передають усі відповідні документи та за наявності транспортні засоби до відповідного органу досудового розслідування. Якщо виявлено факт підроблення митних документів, їх ксерокопії з необхідним поясненням надсилаються до органів доходів і зборів, у зоні діяльності яких проживають особи, за якими зареєстровані відповідні транспортні засоби. Відповідно до пункту 5.7 Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 серпня 2010 року №379 (далі - Інструкція № 379), на підставі документів, що підтверджують встановлення факту знищення, фальсифікації або підроблення ідентифікаційних номерів складових частин ТЗ, виявлення ТЗ, зареєстрованих (перереєстрованих), знятих з обліку в Центрі, у тому числі тимчасово, за фіктивними чи підробленими документами, таких, що розшукуються правоохоронними органами України у зв`язку з незаконним заволодінням, або інформацію про реєстрацію яких несанкціоновано внесено до автоматизованої бази даних АІС «Автомобіль» та (або) Єдиного державного реєстру Державтоінспекції, працівники Центру оформляють в установленому порядку необхідні документи, скасовують державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку ТЗ і передають усі відповідні документи до органу досудового розслідування для подальшого проведення перевірки. З системного аналізу наведених правових норм чинного законодавства слідує, що державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків та проводиться з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов`язкових платежів). Уповноважені особи сервісних центрів МВС скасовують державну реєстрацію (перереєстрацію) у разі виявлення транспортних засобів, зареєстрованих (перереєстрованих), знятих з обліку в уповноважених органах МВС, у тому числі тимчасово, за фіктивними чи підробленими документами, і передають усі відповідні документи до відповідного органу досудового розслідування для подальшого проведення перевірки. Тобто, на момент прийняття рішення про скасування державної реєстрації транспортного засобу у розпорядженні уповноваженої особи сервісного центру МВС повинні бути беззаперечні документальні докази того, що транспортний засіб був зареєстрований (перереєстрований) за фіктивними чи підробленими документами. Наведений правовий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом від 21.01.2021 у справі № 161/19385/19. Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказує, що договір комісії №6179/19/001159 від 26.01.2019 є недійсним, оскільки відповідно до висновку експерта від 02.07.2020 № 17-3/926, підпис наявний у розділі КОМІТЕНТ у графі (прізвище, ініціали, підпис уповноваженої особи) вказаного договору виконаний не [PERSON] . Відповідно до положень ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів).У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права. Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису ч. 1 ст. 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною другою статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Згідно із частиною першою\~статті 627 ЦК України\~і відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша\~статті 638 ЦК України). Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. За змістом статтей\~15\~і\~16 ЦК України\~кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини другої\~статті 16 цього Кодексу\~способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Як вказала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Відповідно до\~статті 204 ЦК України\~правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій\~статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Разом із тим Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц констатувала, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. Ухвалюючи постанову від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від правового висновку, висловленого в постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15, зазначаючи, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено) не підлягає визнанню недійсним. Таким чином, на підставі викладеного вище, суд приходить до висновку, що позивач вправі захищати своє порушене право на спірний автомобіль, спростовуючи факт укладення ним договору комісії № 6179/19/001159 від 26.01.2019 у мотивах негаторного позову. Так, серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном (стаття 391 ЦК України). Вказані способи захисту можуть бути реалізовані шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно, які є взаємовиключними, тобто не можуть бути заявлені одночасно. Віндикаційний позов це вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння. Тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника. Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. З урахуванням специфіки речей в обороті, володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно у встановленому законом порядку. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Негаторним є позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. З огляду на наведені визначення Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018, справа № 653/1096/19-ц, зробила висновок, що визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду. Під час вирішення питання про віднесення заявленого у справі позову до віндикаційного чи негаторного, які є різновидами способів захисту права власності, поняття володіння потрібно розглядати як складову змісту такого права в розумінні положень ч. 1 ст. 317 ЦК України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018\~р. у справі № 653/1096/16-ц). Відповідно до ч. 1 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його в себе. У постанові від 04.07.2018\~у справі № 653/1096/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що для цілей визначення наявності в особи права володіння нерухомим майном має бути застосовано принцип реєстраційного підтвердження володіння, який полягає в тому, що особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі повноваження власника, визначені в ч. 1 ст. 317 ЦК України, зокрема набуває й право володіння. Отже, з огляду на специфіку речей в обороті, володіння рухомими й нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджено, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно у встановленому законом порядку. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня\~2018\~року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня\~2018\~року у справі № 905/1926/16 (провадження №12-187гс18), від 30 січня\~2019\~року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18). Разом з тим, вирішуючи даний спір, суд бере до уваги, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27.01.2020 у справі № 757/3627/20-к у кримінальному провадженні № 12016100060002288 від 26.03.2016 накладено арешт на автомобіль марки «KIA» модель «RIO», 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , VIN код [NUMBER] , власником якого є [PERSON] , [INFO] із забороною користування та розпорядження даним транспортним засобом. З вказаної ухвали вбачається, що 21.01.2020 даний автомобіль визнано речовим доказом у зазначеному кримінальному провадженні. Також з матеріалів справи судом встановлено та визнається сторонами, що потерпілими у даному кримінальному провадженні є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] . Досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12016100060002288 від 26.03.2016 триває, арешт не скасовано. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17.10.2018 у справі № 461/233/17 вказала, що оскільки обмеження у здійсненні права власності особи відбулися при проведенні досудового розслідування у порядку кримінального судочинства, оцінку правомірності процесуального документа, ухваленого в порядку кримінального судочинства, не може бути надано у порядку іншого, а саме цивільного судочинства, оскільки КПК України передбачено порядок оскарження рішень, дій та бездіяльності органу досудового розслідування. Таким чином, на підставі викладеного вище, суд приходить до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту є не ефективним, тобто таким, що не відповідає змісту відповідного права, характеру його порушення. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 червня\~2018\~року у справі № 826/4406/16 і підстави для відступлення від неї відсутні. Відтак, у задоволенні позову належить відмовити повністю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а в разі відмови в позові покладається на позивача.

Outcome: dismissed