Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-14 00:00:00

Позивач звернувся до Лохвицького районного суду Полтавської області із вищевказаним позовом. Позов мотивовано тим, що в 1991 році позивач побудував житловий будинок в [ADDRESS] . Разом з житловим будинком були побудовані господарські будівлі: погріб, літня кухня-сарай-гараж, убиральня. Земельна ділянка, на якій було проведене будівництво, виділена позивачу Сенчанською сільською радою, а 22.02.1996 року 8 сесією Сенчанської сільської ради 22 скликання ця земельна ділянка загальною площею 0,15 га була безкоштовно передана позивачу у власність для ведення особистого підсобного господарства і обслуговування будівель, що підтверджується Архівним витягом за № 01-41 /Л/43 від 15.09.2021 року архівного відділу Миргородської райдержадміністрації. Своєчасно позивач не отримав Державний акт на право приватної власності на землю, що ускладнило можливість оформлення земельної ділянки. 11.11.2021 року позивач звернувся до ФОП [PERSON] , який надав Інформаційну довідку за № 78 від 11.11.2021 року, де зазначено, що цього числа була проведена інвентаризація будівель, які знаходяться на земельній ділянці позивача. 01.09.2022 року позивач звернувся до державного реєстратора Виконавчого комітету Сенчанської сільської ради з заявою про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, але через те, що подані документи не відповідають вимогам , які діють на даний час, а будівництво проводилося в 1991 році, 14.10.2022 року позивачу надано відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень. В зв"язку з цим державним реєстратором повідомлено позивачу про те, що надані документи не дають змоги встановити набуття прав на нерухоме майно, тому позивач змушений звернутися до суду з даним позовом і просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] . У судове засідання позивач не з`явився, надав заяву, в якій просить суд розгляд справи провести за його відсутності. Заявлені позовні вимоги підтримує повністю. Представник від відповідача в судове засідання не з"явився, проте надав письмову заяву про слухання справи без участі представника, позовні вимоги визнає. Відповідно до ч. 4\~ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що в 1991 році позивач побудував житловий будинок в [ADDRESS] . Разом з житловим будинком були побудовані господарські будівлі: погріб, літня кухня-сарай-гараж, убиральня. Земельна ділянка, на якій було проведене будівництво, виділена позивачу Сенчанською сільською радою, а 22.02.1996 року 8 сесією Сенчанської сільської ради 22 скликання ця земельна ділянка загальною площею 0,15 га була безкоштовно передана позивачу у власність для ведення особистого підсобного господарства і обслуговування будівель, що підтверджується Архівним витягом за № 01-41 /Л/43 від 15.09.2021 року архівного відділу Миргородської райдержадміністрації. Своєчасно позивач не отримав Державний акт на право приватної власності на землю, що ускладнило можливість оформлення земельної ділянки. 11.11.2021 року позивач звернувся до ФОП [PERSON] , який надав Інформаційну довідку за № 78 від 11.11.2021 року, де зазначено, що цього числа була проведена інвентаризація будівель, які знаходяться на земельній ділянці позивача. 01.09.2022 року позивач звернувся до державного реєстратора Виконавчого комітету Сенчанської сільської ради з заявою про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, але через те, що подані документи не відповідають вимогам , які діють на даний час, а будівництво проводилося в 1991 році, 14.10.2022 року позивачу надано відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень. В зв"язку з цим державним реєстратором повідомлено позивачу про те, що надані документи не дають змоги встановити набуття прав на нерухоме майно. Як встановлено в судовому засіданні, в результаті проведеної інвентаризації позивачем побудовано: житловий будинок А-1, 1991 року побудови,загальною площею 89.3 кв.м., житловою площею 46.1 кв.м., погріб а1, 1991 року побудови, літня кухня-сарай-гараж Б, 1991 року побудови, убиральня В, ворота з хвірткою № 1, огорожа № 2, яма вигрібна № 3. По результатах інвентаризації був виготовлений технічний паспорт на житлову будівлю. Відсутність в технічному паспорті та Витязі з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва інформації про наявність на ділянці самочинно збудованих будівель або споруд, які підлягають введенню в експлуатацію та узаконенню, дає можливість говорити, що будівництво здійснювалося за наявності відповідного дозволу та у відповідності до погодженого проекту. Відповідно до Довідки КП "Лубенське МБТІ" № 2759 від 18.11.2021 року житловий будинок в [ADDRESS] в КП "Лубенське МБТІ" не зареєстрований. На час будівництва будинку та основних господарських будівель технічна документація у вигляді, яка необхідна для теперішнього переоформлення домоволодіння, не виготовлялася із-за відсутності необхідної законодавчої бази та відсутності відповідних норм і правил, на той час не набрав чинності Цивільний кодекс України (Відомості ВР України (ВВР), 2003, №№ 40-44). До часу вступу у законну силу цього Кодексу у 2003 році діяли норми і правила колишньої УРСР та України, згідно з якими вказаний вище будинок був збудований на законних підставах: з дозволу тодішнього органу місцевого самоврядування, беззастережно був підключений до усіх комунікацій та електропостачання. До того ж за цим домоволодінням була закріплена і надана у користування відповідна земельна ділянка та здійснювалися усі належні обов"язкові платежі, домоволодіння було внесене до Погосподарської книги сільської ради, що було автентичним для того часу державній реєстрації нерухомого майна у сільській місцевості. Згідно запису в Погосподарській книзі № 13 за 1991-1995 роки станом на 05.08.1992 року житловому будинку в [ADDRESS] присвоєно погосподарський номер 1676 та будинок рахується за головою домогосподарства [PERSON] , що підтверджується копією виписки № 02-14/1296 від 29.08.2022 року, виданої Виконавчим комітетом Сенчанської сільської ради Миргородського району. Відповідно до ч. 2 ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом. У відповідності до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена Заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін"юсті 18.02.2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель , споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно , проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". У разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Закону України від 01.07.2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" громадяни мають право на оформлення права власності шляхом звернення до суду. Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. У відповідності листа №12/5-126 від 23.03.1999 р. Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України, що об`єкти збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається Бюро технічної інвентаризації. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у\~ погосподарські книги місцевих Рад, які є особливою формою статистичного обліку, що здійснювалось в Україні (УРСР) з 1979 року. На виконання\~Постанови Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 року № 105\~сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права, а записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Відсутність правовстановлюючого документа, який засвідчує право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами позбавляє позивача відповідно до чинного законодавства оформити його права на будинок та зареєструвати право власності у Державному реєстрі речових прав про реєстрацію права власності. На даний час житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] в цілому складається з : житлового будинку А-1, 1991 року побудови, загальною площею 89.3 кв.м., житловою площею 46.1 кв.м., погреба а1, 1991 року побудови, літньої кухні-сараю-гаража Б, 1991 року побудови, убиральні В, воріт з хвірткою № 1, огорожі № 2, ями вигрібної № 3. Таким чином, позивач набув право власності на вказане домоволодіння, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

Outcome: approved