Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-12 00:00:00

У січні 2021 року ТДВ «Страхова компанія «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ» (далі-позивач, ТДВ «СК «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ») звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі-відповідач) про відшкодування шкоди. Просило стягнути з відповідача на користь позивача суму в розмірі 13 701, 60 грн., як відшкодування шкоди та сплачений судовий збір у розмірі 2 481,00 грн. за подання до суду позовної заяви. Свої вимоги мотивувало тим, що між ТДВ «Страхова компанія «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ» та ПП «Дніпро» (далі-страхувальник) був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту CLAU № 15101 від 09 серпня 2019 року, предметом якого було страхування транспортного засобу марки «Lexus», державний реєстраційний номер [NUMBER] . 03 червня 2020 року по вул. Велика Васильківська, в м.Києві сталася дорожньо-транспортна пригода з участю автомобіля марки «Lexus» державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «Volkswagen» державний реєстраційний номер [NUMBER] , та автомобіля «ЗАЗ», державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] . У результаті цієї дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль марки «Lexus», державний реєстраційний номер [NUMBER] . 21 вересня 2020 року постановою Голосіївського районного суду м.Києва [PERSON] було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, яка залишена в силі постановою Київського Апеляційного суду від 21 грудня 2020 року. Страхувальник 22 червня 2022 року звернувся до ТДВ «СК «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ» із заявою про виплату страхового відшкодування за договором. 30 червня 2020 року ТДВ «СК «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ» на підставі страхового акту № 6365 від 26 червня 2020 року , виходячи х рахунку №ЕЛюС-0011560 від 11 червня 2020 року та враховуючи Звіт про оцінку КТЗ № 03-21/06 від 21 червня 2020 року, здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 56 009,60 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2641 від 30 червня 2020 року. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 149084659, згідно якого ліміт відповідальності становить 130 000,00 грн, франшиза - 1 500,00 грн. 18 березня 2021 року ПАТ «НАСК «ОРАНТА» було компенсовано ТДВ «Страхова компанія «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ» суму страхового відшкодування з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу у розмірі 42 308,00 грн. Так, позивач листом вих. №15/04/8.101900-21 від 12 серпня 2021 року звернувся до відповідача з проханням сплатити на користь ТДВ «СК «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ» 13 701,60 грн., що становить різницю між фактичним розміром шкоди (56 009,60 грн.) і страховою виплатою ПАТ «НАСК «ОРАНТА» (42 308,00 грн.). Станом на день звернення до суду з вказаним позовом, відповідачем не здійснено відшкодування завданої шкоди. У зв`язку з вище викладеним позивач вимушений був звернутися до суду. Ухвалою Печерського районного суду від 21 лютого 2022 року у справі відкрито провадження у справі, та призначено розгляд справи за правилами спрощеного провадження, з повідомленням сторін. 29 червня 2022 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив. 01 липня 2022 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання вказала, що заперечує проти позовних вимог в повному обсязі. 11 липня 2022 року на адресу суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив. Під час розгляду справи представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Відповідач вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позовних вимог, вказала, що заперечує всі обставини та обґрунтування, які викладенні позивачем у позові, правову оцінку всіх обставин, надану позивачем, а також всі правові підстави, оскільки вони застосовані невірно, з грубими помилками та порушеннями. Суд вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до положень ст. ст. 3, 5, 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Так, в судовому засіданні встановлено, що 09 серпня 2019 року між ТДВ «Страхова компанія «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ» та ПП «Дніпро» (далі-страхувальник) був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту CLAU № 15101, предметом якого було страхування транспортного засобу марки «Lexus», державний реєстраційний номер [NUMBER] . 03 червня 2020 року по вул. Велика Васильківська, в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода з участю автомобіля марки «Lexus» державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «Volkswagen» державний реєстраційний номер [NUMBER] , та автомобіля «ЗАЗ», державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] . У результаті цієї дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль марки «Lexus», державний реєстраційний номер [NUMBER] . 21 вересня 2020 року постановою Голосіївського районного суду м. Києва [PERSON] було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до постанови Київського Апеляційного суду від 21 грудня 2020 року постанова Голосіївського районного суду м. Києва від 21 вересня 2020 року, якою [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та закриття провадження по справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП - залишено без змін. Стаття 82 ЦПК визначає, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Факти встановлені відносно сторін рішеннями суду приймаються судом при розгляді справи та визнаються такими, що повторному доказуванню не підлягають. Таким чином, [PERSON] , є винною у спричиненні пошкоджень автомобілю «Lexus», державний реєстраційний номер [NUMBER] . Частиною 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода завдана, внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до матеріалів справи 22 червня 2022 року звернувся до ТДВ «СК «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ» із заявою про виплату страхового відшкодування № 15/04/9.01/1684.20. 30 червня 2020 року ТДВ «СК «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ» на підставі страхового акту № 6365 від 26 червня 2020 року, виходячи з рахунку №ЕЛюС-0011560 від 11 червня 2020 року та враховуючи Звіт про оцінку КТЗ № 03-21/06 від 21 червня 2020 року, здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 56 009,60 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2641 від 30 червня 2020 року. Згідно з ст. 27 ЗУ «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Судом встановлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 149084659, згідно якого ліміт відповідальності становить 130 000,00 грн, франшиза - 1 500,00 грн. 08 грудня 2020 року позивач звернувся до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» із заявою про страхове відшкодування № 15/04/8.04/460-20, в якій просив здійснити страхове відшкодування в розмірі 56 009,60 грн. Так, 18 березня 2021 року ПАТ «НАСК «ОРАНТА» було компенсовано ТДВ «Страхова компанія «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ» суму страхового відшкодування з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу у розмірі 42 308,00 грн. Так, відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності та договір добровільного комплексного страхування транспортних ризиків, за якими страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування при настанні цивільно-правової відповідальності страхувальника та/або особи, відповідальність якої застрахована, такий страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання взяв на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоду. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. У частині першій статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постанові від 22 грудня 2020 року у справі № 565/1210/19. Стаття 1191 ЦК України регламентує право зворотної вимоги до винної особи, і частиною 1 передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Статтею 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Так, судом встановлено, що 12 серпня 2021 року позивач листом вих. №15/04/8.101900-21 звернувся до відповідача з проханням сплатити на користь ТДВ «СК «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ» 13 701,60 грн., що становить різницю між фактичним розміром шкоди (56 009,60 грн.) і страховою виплатою ПАТ «НАСК «ОРАНТА» (42 308,00 грн.). Статтею 27 Закону України «Про страхування» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно вимог ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. У відзиві відповідач стверджує, що матеріалами та документами, що додані до позовної заяви не доведено розмір завданої шкоди та, відповідно, сума, що підлягає стягненню. Проте, судом встановлено, що, 30 червня 2020 року ТДВ «СК «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ» на підставі страхового акту № 6365 від 26 червня 2020 року, виходячи з рахунку №ЕЛюС-0011560 від 11 червня 2020 року та враховуючи Звіт про оцінку КТЗ № 03-21/06 від 21 червня 2020 року, здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 56 009,60 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2641 від 30 червня 2020 року. Отже, позивач виплатив страхове відшкодування згідно з умовами договору страхування та підставі зазначених документів, що чітко відображають вартість відновлювального ремонту застрахованого транспортного засобу, що був пошкоджений у ДТП 03 червня 2020 року. Факт здійснення відновлювального ремонту застрахованого транспортного засобу підтверджується актами виконаних робіт, а розмір понесених Позивачем витрат платіжними дорученням. Наданий позивачем до суду Звіт про оцінку КТЗ № 03-21/26 від 21 червня 2020 року, складено із використанням та на основі нормативно-законодавчих актів та довідкових джерел, зокрема

Outcome: approved