Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом в інтересах малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , до [PERSON] та просить визнати за малолітньою дочкою право власності на 3/4 частини житлового будинку [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивувала тим, що 06 липня 2018 р. [PERSON] , [INFO] , склала заповіт, посвідчений секретарем Чернятинської сільської ради, зареєстрований в реєстрі за № 37, який є чинним, на користь її малолітньої дочки. Після смерті [PERSON] [INFO] відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі на частину будинковолодіння [ADDRESS] . Діючи в інтересах неповнолітньої дочки, з метою реалізації її права на спадщину за заповітом, позивачка звернулася до державного нотаріуса із відповідною заявою, внаслідок чого було заведено спадкову справу. Однак, державний нотаріус відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку у спадковому житловому будинку та рекомендувала звернутися до реєстратора, який теж прийняв рішення про відмову в державній реєстрації права власності на частину житлового будинку з господарськими будівлями, спорудами в [ADDRESS] за [PERSON] . Згідно свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого 20.04.1988 виконавчим комітетом Городенківської районної ради народних депутатів Івано-Франківської області на підставі рішення цього ж виконкому № 11 від 13.01.1988, цілий житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] , належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . Згідно рішення виконкому Чернятинської сільської ради 1990 року [ADDRESS] було перейменовано на [ADDRESS], номери будинків залишились незміненими. Суспільна група господарства, розташованого по [ADDRESS] , - «колгоспний двір». Станом на 15.04.1991 року у господарстві були зареєстровані та проживали: голова господарства [PERSON] , 1923 р.н., та його дружина [PERSON] , 1925 р.н. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належну йому частину у вищевказаному будинковолодінні, право власності на яку оформила відповідачка [PERSON] на підставі рішення Городенківського районного суду від 02.02.2021 у справі № 342/74/21. В ході судового розгляду згаданої справи встановлено, що частка [PERSON] у праві спільної сумісної власності, як члена колишнього колгоспного двору, у спадковому житловому будинку становить 1/2. Дружина померлого [PERSON] не відмовилася за життя від обов`язкової частки, а тому їй належить право власності на Ѕ та ј частини вищевказаного житлового будинку. [PERSON] є єдиною спадкоємицею за заповітом після смерті [PERSON] і фактично вступила в управління спадщиною після її смерті. Діючи в інтересах спадкоємця за заповітом, позивачка виготовила технічну документацію на будинок, вчиняє інші дії щодо утримання, обслуговування спадкового нерухомого майна в належному стані, однак документально оформити спадкове право [PERSON] немає можливості через вищезазначені обставини. Ухвалю суду від 08.09.2022 відкрито провадження у даній справі, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 31.10.2022 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Сторони та їх представники у судове засідання не з`явилися. Представник позивачки - адвокат Бундзяк У.М. 12.12.2022 надіслала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та за відсутності позивачки, та зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] 08.11.2022 подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає, просить ухвалити судове рішення на користь позивачки. Дії учасників справи не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідачка не скористалася правом на подання відзиву в порядку ст.178 ЦПК України, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами справи, що відповідає вимогам ч.8 ст.178 ЦПК України. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата його складання. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, вважає необхідним зазначити таке. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст.5 Цивільного кодексу України (у редакції 2003 року) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Із копії свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 20.04.1988, виданого виконкомом Городенківської районної Ради народних депутатів на підставі рішення цього ж виконкому № 11 від 13 січня 1988 р., вбачається, що в цілому жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] , дійсно належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . Рішенням виконкому Чернятинської сільської ради в 1991 р. [ADDRESS] було перейменовано на [ADDRESS], номери будинків залишились незміненими, що стверджується довідкою 24/345, виданою 04 жовтня 2022 р. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди у період видачі вищезгаданого свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок (з 31.01.1966 по 19.01.1996) регулювалась підзаконними нормативними актами, зокрема Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яка затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 р. і втратила чинність від 19.01.1996 на підставі наказу Держитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 р. № 56. Зазначена інструкція передбачала державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За змістом ч.1 ст.120, ст.121, ч.1, ч.2 ст.123 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності; володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору; частка члена колгоспного двору в майні двору визначається, зокрема, при виході його з складу двору без утворення нового двору (виділ); розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Оскільки суспільна група господарства, розташованого по [ADDRESS] , - «колгоспний двір», право власності на майно колишнього колгоспного двору набуте до 15 квітня 1991 року, тому спір щодо даного майна вирішується за нормами, що регулювали власність цього двору. Станом на 15.04.1991 в господарстві по [ADDRESS] були зареєстровані та проживали: голова господарства [PERSON] , 1923 р.н., дружина [PERSON] , 1925 р.н.; суспільна група господарства - колгоспника, що стверджується витягом з по господарської книги № 3 (ос. рах. 214) Чернятинської сільської ради за період з 1991 по 1995 роки, виданим 14 травня 2019 р. Чернятинською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області за № 499. З наведеного слідує, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] на праві сумісної власності в рівних частках по 1/2 кожному. За заповітом, посвідченим 23.09.2002 секретарем виконкому Чернятинської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, зареєстрованим в книзі для запису нотаріальних дій під № 115, [PERSON] , 1923 р.н., житель с. Чернятин Городенківського району Івано-Франківської області, усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день смерті буде йому належати і на що він за законом матиме право, в тому числі житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] , належну йому земельну ділянку згідно виданого Державного акта на право приватної власності на землю, виданого 01.03.2002 і майно в СВК «Чернятинський» згідно майнового сертифікату ІВ-ІУ № 008573, вид. 31.07.2002, заповів дочці [PERSON] . Заповіт чинний, зареєстрований у спадковому реєстрі за № 40193605 (номер в реєстрі нотаріальних дій 115), що стверджується копією витягу № 22615648 зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), виданого 15.01.2010 Городенківською районною державною нотаріальною конторою. [PERSON] помер [INFO] у с. Чернятин Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 3 від 27.01.2004, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 27.01.2004 Городенківським відділом РАГСу. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Ч.1 ст.1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України. [PERSON] на день смерті ( [INFO] ) проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] разом із дружиною [PERSON] , 1925 р.н., що стверджується копією довідки № 24/462, виданою 09 грудня 2022 р. Чернятинським старостинським округом Городенківської міської ради. Те, що [PERSON] та [PERSON] були подружжям, свідчить копія витягу № 00029784599 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя, сформованого 03.03.2021 Городенківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис № 16, складений 18 листопада 1949 р. виконавчим комітетом Чернятинської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. Відповідачка [PERSON] , [INFO] , є дочкою [PERSON] та [PERSON] , що стверджується копіями: повторного свідоцтва про народження відповідачки серії [NUMBER] , виданого 11 листопада 2009 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківської області, з якого слідує, що при державній реєстрації народження їй присвоєно прізвище « [PERSON] », запис за № 40 від 25 серпня 1953 р.; повторного свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 11.10.2016 Городенківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, з якого вбачається, що прізвище відповідачки до державної реєстрації шлюбу « [PERSON] », після державної реєстрації шлюбу - « [PERSON] », актовий запис № 6 від 16 лютого 1975 р. Із копії спадкової справи № 20/2010, наданої суду державним нотаріусом Городенківської державної нотаріальної контори, вбачається, що відповідачка [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, прийняла спадщину після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки у строк, визначений рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 24 грудня 2009 р. по справі № 2-781 2009 р., що набрало законної сили 04.01.2010, подала нотаріусу заяву про прийняття та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом (15.01.2010). Їй 15.01.2010 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 37, на земельну ділянку площею 1,1000 га, призначену для ведена товарного сільськогосподарського виробництва, що належала померлому на підставі Державного акту серії І-ІФ № 027624. Згідно ч.1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Дружина померлого [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , як непрацездатна вдова спадкодавця, відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України, є спадкоємцем, що має право на обов`язкову частку у спадщині. Проживаючи постійно разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, [PERSON] прийняла спадщину після смерті чоловіка в розмірі половини частки, яка належала б їй у разі спадкування за законом (обов`язкову частку), оскільки не подала нотаріусу заяву про відмову від її одержання. До складу спадщини спадкодавця [PERSON] входить також 1/2 частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - Городенківського) району Івано-Франківської області, що належала йому, як члену колишнього колгоспного двору. Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 02 червня 2021 р. по справі № 342/74/21 (провадження № 2/342/277/2021) за позовом [PERSON] до Чернятинської сільської ради Городенківського району, правонаступником якої є Городенківська міська рада Івано-Франківської області про визнання права власності на спадкове майно за заповітом, що набрало законної сили 05.07.2021, визначено, що частка [PERSON] , 1923 р.н., померлого [INFO] , у праві спільної сумісної власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по [ADDRESS] становить 1/2 (одну другу) частину; за відповідачкою [PERSON] , [INFO] , визнано право власності на 1/4 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] . Частиною 4 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Витягом № 285335703 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 17.11.2021, стверджується, що 10.11.2021 на підставі рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 02 червня 2021 р. по справі № 342/74/21 за відповідачкою [PERSON] зареєстровано право спільної часткової власності на 1/4 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . За заповітом, посвідченим 06.07.2018 секретарем Чернятинської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, зареєстрованим в реєстрі за № 37, [PERSON] , [INFO] , жителька [ADDRESS] , все належне їй майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день смерті буде їй належати і на що вона за законом матиме право, в тому числі житловий будинок з господарськими спорудами по [ADDRESS] заповіла [PERSON] , [INFO] . Заповіт чинний, зареєстрований у спадковому реєстрі за № 64336564 (номер в реєстрі нотаріальних дій 37), що стверджується копією Інформаційної довідки № 61953887 зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), виданою 06.10.2020 Городенківською районною державною нотаріальною конторою. [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у с. Чернятин Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 24 від 07.08.2020, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 07.08.2020 виконкомом Чернятинської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина. На день смерті ( [INFO] ) [PERSON] , 1925 року народження, проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ; разом з нею в господарстві були зареєстровані та проживали: внучка [PERSON] , 1975 р.н., зять [PERSON] , 1968 р.н., правнучка [PERSON] , 2014 р.н., що стверджується довідкою № 24/292, виданою 08 серпня 2022 р. Чернятинським старостинським округом Городенківської міської ради. Із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 12 серпня 2014 р. виконкомом Чернятинської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, вбачається, що спадкоємець за заповітом [PERSON] - [PERSON] народилася [INFO] , актовий запис № 9 від 12 серпня 2014 р., її батьками є: [PERSON] та позивачка [PERSON] . Копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 11 жовтня 1993 р. Чернятинською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області, стверджується, що позивачка [PERSON] , [INFO] , після укладення шлюбу змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », запис за № 20 від 11.10.1993 в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу. Із копії свідоцтва про народження позивачки серії [NUMBER] , виданого Чернятинською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області, вбачається, що її батьками є [PERSON] та відповідачка [PERSON] , запис за № 2 від 17 січня 1976 р. в книзі реєстрації актів про народження. Оскільки відповідачка [PERSON] є дочкою спадкодавця [PERSON] та матір`ю позивачки [PERSON] , отже позивачка [PERSON] є онукою спадкодавця [PERSON] , а її дочка [PERSON] - правнукою. Відповідно до ч.4 ст.1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Згідно ч.4 ст.1269 ЦК України заяву про прийняття спадщини від імені малолітньої, недієздатної особи подають її батьки (усиновлювачі), опікун. Малолітня [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, відповідно до ч.4 ст.1268 ЦК України, прийняла спадщину після смерті прабаби [PERSON] . Спадкоємців, які відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України, мають обов`язкову частку в спадщині [PERSON] та прийняли спадщину, - судом не встановлено, оскільки її дочка - відповідачка [PERSON] , будучи непрацездатною, не проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та у строк, визначений ч.1 ст.1270 ЦК України, не подала нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Із копії спадкової справи № 342/2020, наданої суду Городенківською державною нотаріальною конторою, вбачається, що позивачка [PERSON] , яка діяла від імені малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] (у строк, визначений ч.1 ст.1270 ЦК України) подала нотаріусу заяву про прийняття її малолітньою дочкою [PERSON] спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Копією Витягу № 61953939 про реєстрацію в Спадковому реєстрі, виданого 06.10.2020 Городенківською районною державною нотаріальною конторою, підтверджується, що до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи № 66530338 (номер у нотаріуса 342/2020), спадкодавець - [PERSON] , дата смерті: [INFO] . Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. До складу спадщини спадкодавця [PERSON] входить 5/8 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , [ADDRESS] (1/2) частки якого належала їй, як члену колишнього колгоспного двору, а 1/8 частки успадкована нею після смерті чоловіка [PERSON] , як спадкоємцем, що має право на обов`язкову частку у спадщині, однак документи на дані частки майна [PERSON] не оформила. Підставою звернення позивачки до суду стало те, що постановою державного нотаріуса Городенківської державної нотаріальної контори № 888/02-31 від 04 жовтня 2022 р. про відмову у вчиненні нотаріальної дії її дочці [PERSON] , 2014 року народження, від імені якої діє позивачка, як законний представник, відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , на житловий будинок [ADDRESS] у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, що підтверджує право власності спадкодавця [PERSON] на вищезгаданий житловий будинок. Рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 63976066 від 24 червня 2022 р. державний реєстратор прав на нерухоме майно Снятинської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області відмовив позивачці, яка діє в інтересах дитини [PERSON] , у державній реєстрації права власності на житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] за [PERSON] з посиланням на те, що подані [PERSON] документи не дають змоги встановити за [PERSON] набуття речових прав на вищезгаданий житловий будинок. З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , виготовленого 30.10.2020, вбачається, що житловий будинок споруджено в 1924 році, господарські будівлі та споруди - в 1924, 1983, 1989 роках. Ринкова вартість даного житлового будинку з надвірними спорудами станом на 09.08.2022 становить 109200 грн., що стверджується копією звіту про вартість майна, складеного ЕТ-ВО «Придністров`я». Вищезгаданим рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 02 червня 2021 р. по справі № 342/74/21 (провадження № 2/342/277/2021), що набрало законної сили 05.07.2021, встановлено, що за господарством по [ADDRESS] числиться земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку в розмірі 0,2925 га. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Таким чином, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, чи в який передбачений законом спосіб позивач набув права власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту у порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України. Тобто, за вказаною нормою права вимога про визнання права власності може бути пред`явлена лише власником спірного майна, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Досліджені судом докази підтверджують, що [PERSON] , як голові колгоспного двору, був виданий документ, що посвідчував його право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Оскільки станом на день набрання чинності Законом України «Про власність» (15.04.1991) в даному господарстві були зареєстровані та проживали голова господарства [PERSON] та його дружина [PERSON] , тому дане господарство належало їм на праві сумісної власності в рівних частках по 1/2 кожному, як членам колишнього колгоспного двору. Відповідачка [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, прийняла спадщину після смерті батька [PERSON] та на підставі рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 02 червня 2021 р. по справі № 342/74/21 (провадження № 2/342/277/2021), що набрало законної сили 05.07.2021, стала власником 1/4 частки вищезгаданого житлового будинку. Малолітня [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, прийняла спадщину після смерті прабаби [PERSON] та фактично стала власником решти часток житлового будинку [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами. Однак, через відсутність правовстановлюючого документу, що підтверджує право власності спадкодавця [PERSON] на частки, що належали їй у спадковому житловому будинку позивачка, яка діє в інтересах малолітньої дочки [PERSON] , немає можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Відповідно до ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінивши зібрані у справі докази, правомірність набуття малолітньою [PERSON] права власності на частину спадкового житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] , яка діє в інтересах малолітньої дочки [PERSON] , з підстав та в обсязі, наведеному в мотивувальній частині рішення. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує вимоги ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір», ч.1 ст. 142 ЦПК України, якими передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до ч.3 ст.217 ЦПК України розгляд справи по суті розпочинається з оголошенням головуючим судового засідання відкритим. При зверненні до суду з даним позовом позивачка [PERSON] сплатила судовий збір в сумі 992,40 грн, що стверджується квитанцією № 218584738486 від 04.07.2022. Враховуючи, що заява відповідачки про визнання позову отримана судом до початку розгляду справи по суті, тому є підстави для повернення позивачці [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, а саме в сумі 496,20 грн (992,40: 2= 496,20). На підставі ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316, 317, 325, 328, 347, 392, 1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1233, 1241, 1268-1270, 1296-1297 ЦК України (2003 р.), ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір»,

Outcome: approved