Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-22 00:00:00

У червні 2022 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшов позов [PERSON] в особі адвоката Ієговської А.О. до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 04.12.2020 в Запорізькій області, Кам`янсько-Дніпровському районі, біля с. Заповітне, 27 км автодороги Т-О805, відбулась дорожньо-транспортна пригода, в якій водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «ВАЗ-2108», номерний знак [NUMBER] , допустив лобове зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ-21093», номерний знак [NUMBER] ,під керуванням водія [PERSON] , [INFO] .. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажирка автомобіля марки «ВАЗ-21093» - [PERSON] , [INFO] , від отриманих тілесних ушкоджень померла. 14 грудня 2020 року було внесено відомості про таку подію до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12021080000000419 з кваліфікацією по ст. 286 КК України та розпочато досудове розслідування. Станом на дату настання дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність водія за шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб не була застрахована. У зв`язку із смертю [PERSON] , [INFO] , яка є донькою позивачки, останній спричинена шкода у вигляді понесених нею витрат на поховання у сумі 5855 грн. 01.09.2021 відповідач повідомив представника позивача листом №3-01-а/27994 від 04.08.2021 про те, що заяви з доданими до неї документами отримав, та просив, зокрема, надати документ, складений відповідною повноважною установою, що підтверджує відповідальність іншого учасника за скоєну дорожньо-транспортну пригоду. Вважає такі дії відповідача неправомірними, з огляду на що звертаються до суду з метою захисту порушеного права на відшкодування заподіяної позивачу шкоди. Ухвалою суду від 27.06.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Не погоджуючись із позовними вимогами, Моторне (транспортне) страхове бюро України направило до суду відзив на позовну заяву, в якому вказало, що позивачкою не надано належних доказів на підтвердження понесених нею витрат на поховання, будь-яких процесуальних рішень з приводу водія [PERSON] судовими інстанціями не приймалося, вважає, що предметом даного позову є не відшкодування шкоди, а стягнення регламентної виплати, отже позивачкою порушено правила територіальної підсудності та не сплачено судовий збір при зверненні до суду. Ухвалою суду від 27.10.2022 за клопотанням відповідача залучено до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] . Учасники справи повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, проте у судове засідання не з`явились (а.с.88-90). У матеріалах справи міститься клопотання представника позивача про розгляд справи за відсутності позивача та її представника (а.с.73). У відзиві на позов відповідач просив суд розглянути справу за відсутністю представника (а.с.43/зворот). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані позивачем письмові докази, суд дійшов наступних висновків. Згідно із обвинувальним актом у кримінальному провадженні № 12021080000000419 від 14 грудня 2020 року відносно [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, 14 грудня 2020 року біля с. Заповітне на 27 км автодороги Т-О805 Запорізької області Кам`янсько-Дніпровського району відбулась дорожньо-транспортна пригода, в якій водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «ВАЗ-2108», номерний знак [NUMBER] , допустив лобове зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ-21093», номерний знак [NUMBER] , під керування водія [PERSON] , в салоні автомобіля якого в якості пасажирів перебували [PERSON] та малолітня [PERSON] , [INFO] (а.с.10-13). У цей же день [INFO] малолітня [PERSON] , [INFO] , від травм отриманих у результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди, померла в лікарні, що підтверджено окрім обвинувального акту, також копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.14). Матір`ю померлої [PERSON] , [INFO] , - є позивачка [PERSON] , що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.15). 13 липня 2021 року позивач звернувся до відповідача з повідомленням про ДТП, з заявами про виплату страхового відшкодування в розмірі 50 354 гривні 47 копійок та 2 666 гривень 66 копійок (а.с.31). 13 липня 2021 року представником позивача було надано Моторному (транспортному) страховому бюро України повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та заяви на здійснення регламентної виплати, серед заявлених позивачем вимог містилась і вимога про здійснення виплати, пов`язаної із понесеними витратами на поховання (а.с.17-18) 03 серпня 2021 року представником позивача долучено до заяви на виплату страхового відшкодування копію обвинувального акту у кримінальному провадженні №12021080000000419 від 14 грудня 2020 року (а.с.19). Листом №3-01-а/27994 від 04 жовтня 2021 року відповідач повідомив позивача, що для прийняття рішення щодо відшкодування шкоди МТСБУ необхідно отримати завірений належним чином документ, складений відповідною повноважною установою (вирок суду, постанова про закриття кримінального провадження тощо), що підтверджує відповідальність іншого учасника за скоєне ДТП, а також надати документ, у якому буде зазначено ПІБ особи, яка здійснила витрати на поховання (акт виконаних робіт, накладна тощо (а.с.19/зворот). Згідно з частинами першою-третьою статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. Згідно із частинами 1, 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно із частинами першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Отже, виходячи з презумпції вини особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Разом з тим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Проте, згідно із ч. 3 ст. 1193 ЦК України вина потерпілого не враховується у разі відшкодування витрат на поховання. Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. У статті 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно із ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст. 23.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я Згідно із ст. 27.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно дог ст. 27.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.. Підстави відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) визначені ст. 37 вказаного Закону, їх перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц зазначено, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди. Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , [INFO] , померла внаслідок наїзду на автомобіль, у якому вона знаходилася в якості пасажира, автомобіля під керуванням [PERSON] , який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відмова у виплаті страхового відшкодування чи зупинення виплати до ухвалення вироку у кримінальному провадженні на підставі абзацу 4 п.36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не може вважатись обгрунтованою, оскільки в даному випадку шкода, завдана внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, тому відшкодовується незалежно від наявності вини завдавача шкоди. При цьому відповідачем не подано і судом не установлено обставин про те, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили. Позивачем на підтвердження понесених витрат на поховання долучено копію товарного чеку №177 від 16.12.2020, виданого ФОП [PERSON] , відповідно до якого позивачем було понесено витрати на поховання в сумі 5855 грн (а.с.17). Таким чином, позивачем було надано усі документи, передбаченні ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», отже суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 5855 гривень витрат на поховання. Щодо доводів позивача про відсутність у товарному чеку даних стосовно платника та невідповідність форми товарного чеку платіжному документу, суд зазначає, що обов`язком продавця є видача споживачеві розрахункового документу встановленої форми, який засвідчує факт купівлі товару із відповідною позначкою про дату здійснення такої операції, однак недотримання цієї вимоги не є однозначним підтвердженням непроведення відповідної касової операції із продажу товару, а може свідчити про інші обставини, зокрема, недотримання суб`єктом господарювання положень статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» тощо. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з частиною 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивач відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, тому судовий збір в розмірі 992,40 грн підлягає стягненню з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved