Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] , третя\~особа \~ Служба\~у справах\~дітей Бучацької\~міської ради, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона\~перебувала у\~шлюбі з\~відповідачем [PERSON] ,\~який рішенням\~Бучацького районного\~суду Тернопільської\~ області розірвано.\~У шлюбі\~в сторін\~народився син [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~якийпроживає разом з позивачем та знаходяться на її утриманні. Відповідач, починаючи з липня 2020 року, самоусунувся від участі у вихованні та матеріальному забезпеченні сина, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідним харчуванням, медичним оглядом, лікуванням дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання. За вказаних\~підстав позивач\~просить суд\~позбавити [PERSON] \~батьківських\~прав щодо\~малолітнього\~сина [PERSON] ,\~ [INFO] . Ухвалою судді Бучацького районного суду Тернопільської області від 29 вересня 2022 року відкрито провадження у даній справі\~та\~призначено\~справу до\~підготовчого\~судового\~засідання на\~17\~жовтня 2022\~року\~о\~12\~год\~00\~хв. Витребувано із Органу опіки та піклування Бучацької міської ради письмовий висновок щодо розв`язання\~спору на\~підставі відомостей,\~одержаних у\~результаті обстеження\~умов проживання\~дитини,\~батьків,\~інших осіб,\~які бажають\~проживати з\~дитиною,\~брати участь\~у її\~вихованні,\~а також\~на підставі\~інших документів,\~які стосуються\~справи про\~позбавлення батьківських\~прав відповідача\~ [PERSON] відносно неповнолітнього\~сина [PERSON] ,[INFO] . 31 жовтня 2022 року від представника відповідача [PERSON] , адвоката Дзьоби О.Б. надійшов відзив на позовну заяву, у якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] у зв`язку з його безпідставністю. Відповідач не погоджується із твердженням позивача про те, що він не приймає будь-якої участі у вихованні дитини. Син може перебувати із відповідачем тоді, коли позивач дає на це дозвіл. Через постійні дискредитації\~ [PERSON] \~в очах\~сина,\~яке умисно\~вчиняється позивачем,\~син [PERSON] \~став емоційно\~віддалятись від\~відповідача,\~тому [PERSON] \~змушений звертатися\~до органу\~опіки і\~піклування із\~заявою про\~визначення способу\~його участі\~у вихованні\~сина та\~спілкуванні з\~ним. [PERSON] після розірвання шлюбу надавав матеріальну допомогу колишній дружині на утримання сина, незалежно від її прохань, між ними не було спору щодо аліментів на дитину. 15 вересня 2022 року відповідач [PERSON] уклав шлюб із [PERSON] , що, на думку відповідача, стало причиною для звернення позивача до суду з даною заявою, з метою якимось чином зробити боляче відповідачу, адже позивач знає наскільки сильно відповідач любить свого сина та прив`язаний до нього. Ухвалою Бучацького районного суду Тернопільської області від 15\~листопада 2022\~року долучено до\~матеріалів справи письмовий висновок Органу опіки та піклування Бучацької міської ради про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо його малолітнього сина [PERSON] , затверджений рішенням виконавчого комітету Бучацької міської ради Тернопільської області № 251 від 13 жовтня 2022 року. Закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті на 29 листопада 2022 року о 15 год 30 хв. Представник позивача, адвокат Бакалець І.Г., який приймав участь у судовому засіданні в режимі\~відеоконференції,позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві, просив суд їх задовольнити. Присутній в судовому засіданні представник відповідача, адвокат Дзьоба О.Б. проти позовних вимог заперечив\~з підстав,\~викладених у\~відзиві.Зазначив, що тривалий час позивач із сином проживає за межами України та не дозволяє відповідачу спілкуватись із дитиною. З даного приводу [PERSON] звертався до служби у справах дітей Бучацької міської ради Тернопільської області. Присутня в судовому засіданні представник третьої особи - Служби\~у справах\~дітей Бучацької\~міської Пастушак І.В. підтримала наданий службою висновок про недоцільність позбавлення відповідача його батьківських прав стосовно сина. Проти задоволення позовних вимог заперечила. Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі з 29 листопада 2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане 29 листопада 2012 року Зеленською сільською радою Бучацького району Тернопільської області України. У шлюбі в сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Заривинецькою сільською радою Бучацького району Тернопільської області. Як слідує з свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] від 14 березня 2017 року, виданого Бучацьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, [PERSON] , [INFO] , змінив прізвище на «[PERSON] ». Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 11 січня 2018 року (справа № 595/1796/17, провадження № 2/595/47/2018) розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 29 листопада 2012 року в Зеленській сільській раді Бучацького району Тернопільської області, актовий запис № 03. 15 вересня 2022 року [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане 15 вересня 2022 року Бучацьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чортківському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). Звертаючись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав відповідача, [PERSON] обґрунтовувала свої вимоги тим, що [PERSON] ухиляється від виконання обов`язків із виховання спільного сина, не піклується про його фізичний, духовний та моральний розвиток, не забезпечує матеріально. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави - учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Згідно із статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. У відповідності до частини першою статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. Питання доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав було розглянуто на засіданні органу опіки та піклування. Згідно висновку Бучацької міської ради про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо його малолітнього сина [PERSON] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Бучацької міської ради Тернопільської області № 251 від 13 жовтня 2022 року, органом опіки та піклування - виконавчим комітетом Бучацької міської ради при розгляді матеріалів цивільної справи № 595/1019/20 за позовом [PERSON] про позбавлення батьківських прав встановлено, що шлюб між подружжям розірвано, дитина проживає з матір`ю. У позовній заяві [PERSON] посилається на правові підстави для позбавлення батьківських прав, але не додає жодного доказу, що батько ухиляється від виконання своїх обов`язків. На засідання комісії з питань захисту прав дітей при виконавчому комітеті Бучацької міської ради 12 жовтня 2022 року запрошено батька для надання пояснень, а номер телефону позивача вказано невірно і зв`язок із нею відсутній. [PERSON] за місцем проживання характеризується позитивно, умови проживання достатні, щоб виховувати та утримувати дитину, зі слів батька, з сином він часто спілкується телефоном, цікавиться його життям, передає подарунки. При підготовці висновку органу опіки та піклування Бучацької міської ради виникла необхідність обстежити умови проживання дитини, провести з ним бесіду та з`ясувати його ставлення до батька, однак це виявилося неможливо, оскільки дитина перебуває за кордоном разом із матір`ю вже тривалий час. За місцем реєстрації позивача сусіди не можуть надати свідчення щодо участі [PERSON] у вихованні сина, але характеризую його тільки з позитивної сторони. Через відсутність вагомих підстав, орган опіки та піклування - виконавчий комітет Бучацької міської ради вважає, що недоцільно позбавляти батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Як слідує із правового висновку, викладеного у Постанові Верховного Суду від 11 вересня 2020 року (справа № 371/693/18, провадження № 61-22711св19), при вирішенні такої категорії спорів судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Судом встановлено, що батько дитини бажає спілкуватися з нею, проти позбавлення батьківських прав заперечує, що вбачається із відзиву на позовну заяву та пояснень представника відповідача, наданих в судовому засіданні. Відповідач стверджує, що не бачиться із сином, оскільки позивач створює перешкоди у їхньому спілкуванні, з приводу чого [PERSON] звертався до служби у справах дітей Бучацької міської ради Тернопільської області. Обставини, на які посилається позивач як на підставу заявленого позову, зокрема, невиконання батьком батьківських обов`язків не можуть слугувати достатнім обґрунтуванням для позбавлення батьківських прав. Цивільне законодавство передбачає, що така підстава позбавлення батьківських прав як ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини характеризується лише винною поведінкою батьків та свідомим нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків повинно бути навмисним, тобто коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки. З вказаних обставин слід розуміти, що ухилення від виконання батьківських обов`язків та їх невиконання не є тотожними поняттями. Ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, з об`єктивної сторони, слід розуміти такі дії чи бездіяльність особи, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. Отож, особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне. Доказів злісного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, на що посилається позивач, суду не надано, також в судовому засіданні не встановлено систематичності невиконання ним своїх батьківських обов`язків або притягнення його у зв`язку з цим до адміністративної відповідальності. Покликання позивача в позовній заяві та представника позивача в судовому засіданні на те, що відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя і належним чином матеріально не забезпечує свого сина є безпідставними, оскільки судами не встановлено винної поведінки відповідача, яка б виявилася в умисному та злісному ухиленні від виконання своїх батьківських обов`язків. Статтею 76 ЦПК України\~визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2\~статті 77 ЦПК України). Згідно частини першої\~статті 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Частиною 1\~статті 81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Оцінивши обставини справи у взаємозв`язку із нормами закону, що регулює дані правовідносини, суд приходить до переконання, що позбавлення відповідача батьківських прав стосовно його неповнолітнього сина є передчасним, а наведені позивачем доводи щодо необхідності вжиття такого крайнього заходу не підтверджені достовірними, достатніми та належними доказами в розумінні ст. 77-80 ЦПК України, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Outcome: dismissed