Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-07 00:00:00

\~ \~ \~ \~Відповідачі позовні вимоги визнали, щодо їх задоволення не заперечували, просили розглянути справу за їх відсутності. \~ \~ \~ \~Представник позивачки [PERSON] [PERSON] на задоволенні позову наполягала, просила про розгляд справи без її участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія домової книги; копія акту прийому-передання за договором дарування від 01.11.2021р.; копія договору дарування від 01.11.2021р.; копія свідоцтва про право на житло від 04.08.1997р. №135; копія технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , оформленого на ім`я [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; копія свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] ; копія свідоцтва про одруження [PERSON] із [PERSON] ; копії свідоцтв про народження позивачки та [PERSON] ; відповідь завідувачки Ренійської державної нотаріальної контори від 02.11.2022р.; копія заяви позивачки [PERSON] від 07.05.2019р. про прийняття спадщини; копія заяви відповідачки [PERSON] від 07.05.2019р. про відмову від прийняття спадщини; копія довідки виконкому Ренійської міськради від 04.2019р. про склад сім`ї [PERSON] на день його смерті; копія Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 07.05.2019р. (відкриття спадкової справи); копія витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 07.05.2019р. (дата заведення спадкової справи 07.05.2019р.); копія Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 01.11.2022р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка [PERSON] , діюча через свого представника, звернулась до суду із вищезгаданими вимогами до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , зазначивши, що 01.11.2021 р. між нею та відповідачами була досягнута домовленість про дарування нерухомості відповідних частин квартири [ADDRESS] . Тоді ж між сторонами був письмово укладений договір дарування нерухомості, згідно якого [PERSON] , [PERSON] подарували, а позивачка прийняла у дар відповідні частини квартири [ADDRESS] (цей факт підтверджується актом прийому-передачі нерухомості від 01.11.2021р.). Спірна квартира рахується зареєстрованою на ім`я власників: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (відповідачки), вона належала їм на підставі свідоцтва про право на житло від 04.08.1997р. №135. У майбутньому відповідачі пообіцяли позивачці засвідчити договір дарування нерухомості в нотаріальному порядку. Після вчинення правочину позивачка перейшла мешкати до придбаної квартири, доглядає за нею, зробила там ремонт, сплачує всі необхідні комунальні платежі. З метою нотаріального засвідчення правочину позивачка неодноразово зверталась до відповідачів, однак [PERSON] , [PERSON] від посвідчення договору ухиляються, на прохання позивачки про зустріч не реагують, мотивуючи нестачею вільного часу, матеріальними труднощами та ін. Пізніше, при зустрічі, відповідачі пояснили, що засвідчити угоду в нотаріальному порядку неможливо, оскільки на час укладення договору дарування (01.11.2021р.) вони рахувалися зареєстрованими власниками спірного майна тільки в його 2/4 частинах (кожній з них належало по ј частині квартири згідно свідоцтва про право на житло), після смерті [PERSON] [INFO] належна йому ј частина була [PERSON] та позивачкою прийнята у спадок, але не була належним чином оформлена, вони фактично володіли нею, сама ж [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини після смерті чоловіка. Так, позивачка та відповідачка [PERSON] являються спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] (як його доньки), за яким і досі рахується документально оформленою ј частина спірної квартири. Після смерті [PERSON] позивачка прийняла спадщину на належне йому майно в порядку ч.1 ст. 1269 ЦК України, відповідачка [PERSON] в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Однак, процедуру визнання за ними права власності на спадкове майно [PERSON] та [PERSON] не завершили. Незважаючи на це, в силу положень ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцям з часу відкриття спадщини. При зверненні до відповідних органів із питанням про засвідчення договору, оформлення документації на квартиру на себе, позивачці було роз`яснено, що зробити це неможливо, оскільки у сторін відсутній правовстановлюючий, належним чином завірений документ на доказ вчинення правочину, крім того, письмовий договір дарування від 01.11.2021р. було укладено у т.ч. і від імені продавця [PERSON] , який на той час не був оформлений власником частини об`єкту продажу. Що стосується позивачки, то і сама вона не переоформила спадщину на своє ім`я. Враховуючи вищенаведене, позивачка вимушена була звернутися із позовом до суду. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. За ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно : було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Також не підлягає віндикації майно, що було продане набувачу у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Відповідно до ч.3 ст. 388 ЦК України майно набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, може бути витребуване в усіх випадках. Згідно із ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього. Згідно ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Враховуючи вищевикладені засади законодавства, сторона у справі позивачка [PERSON] є добросовісним набувачем, оскільки на час укладення письмової угоди про дарування квартири [ADDRESS] , вона не знала і не могла знати про те, що [PERSON] не мала права на відчуження спадкової частини нерухомості у зв`язку із тим, що вона на той час належним чином не оформила право власності на нерухомість в порядку спадкування, не зареєструвала її належним чином у відповідних органах. Отже, вбачаються правові підстави для набуття позивачкою права власності на вищевказану нерухомість, як добросовісним набувачем. Як вже зазначалося вище, між позивачкою та відповідачами була досягнута домовленість про дарування нерухомості, згідно якої відповідачі [PERSON] , [PERSON] подарували, а позивачка прийняла у дарунок більшу частину квартири [ADDRESS] . Оскільки на момент укладення угоди сторони не мали змоги засвідчити договір нотаріально, вони домовилися зробити це згодом. Оскільки це виявилося неможливим, позивачка звернулась до суду із відповідним позовом. Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обов`язки відповідачів щодо квартири та встановленні права на неї у позивачки як добросовісного набувача, тому є правові підстави визнати право власності на нерухомість за позивачкою як добросовісним набувачем.

Outcome: approved