Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-25 00:00:00

21.11.2022 року позивачка звернулася до суду з позовом про визнання права власності на на квартиру, обґрунтувавши позовні вимоги тим, що 27 вересня 2002 року між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та нею був укладений Договір купівлі-продажу нерухомого майна № 7584, а саме: квартири розташованої на 3-му поверсі 5-ти поверхового житлового будинку жилою площею 26,3 кв. м., загальною площею 47,4 кв.м. за адресою [ADDRESS] , яка належала продавцям на підставі Свідоцтва на право власності на житло, виданого Кінецьпільською сільською радою народних депутатів від 02.02.1999 року, зареєстровано Первомайським МБТІ реєстр № 1456. Вищезазначений договір купівлі-продажу квартири від 27.09.2002 р., у відповідності до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», був зареєстрований Первомайською філією Південної Товарної Біржі 27.09.2002 р. за № 7584. Відповідно до умов вищезазначеного договору, квартира була продана за 1865 грн., які були отримані Продавцями до підписання вищезазначеного договору. Після укладання договору були здійснені всі необхідні дії для його виконання, а саме відповідачі передали, а позивач прийняла в управління та користування спірну квартиру, сплативши іншій стороні його договірну вартість, що є доказом про те, що вони домовились щодо усіх істотних умов договору і відбулося його повне виконання. Зазначений житловий будинок був зареєстрований позивачкою у КП Первомайське МБТІ 07.10.2002 року за реєстровим номером 1056. Тобто, правочин обома сторонами повністю виконаний: відповідачем було звільнене приміщення, передані ключі. Ні заперечень, ні зауважень ніхто із сторін по правочину не заявляв. Позивачка використовує дану квартиру для постійного проживання, зареєстрована за вказаною адресою, регулярно оплачує комунальні платежі та утримує квартиру в належному санітарно-технічному стані. На час укладення договору, сторони не знали, що правочин, у відповідності до ст. 47 ЦК України (1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час також був чинний Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст. 15 якого, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. Позивачка вважає, що умови даного договору вони виконали повністю. Дану квартиру переоформила на себе та виготовила відповідну технічну документацію. При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав і обов`язків, обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу квартири, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1996 році. У відповідності до діючого на даний час законодавства, а саме ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо сторони домовились щодо всіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулось повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним (ст. 220 ЦК України). Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права ч обмежений у його здійсненні. В теперішній час, у позивачки виникла необхідність розпорядитися вищевказаною квартирою, але вона не може цього зробити, оскільки з`ясувалося, що не були виконані вимоги ст. 657 ЦК України, яка передбачає обов`язкову нотаріальну форму посвідчення договору. У відповідності до ст. 15 ЦК України: «Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства». Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. На підставі ст.ст. 278-279 ЦПК України, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивачка надала суду заяву з проханням слухати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідачі та третя особа у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідачі надали суду заяви, з проханням слухати справу у їх відсутність, проти задоволення позову не заперечували. Дослідивши матеріали справи, надані суду докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. В судовому засіданні був встановлений факт укладення 27 вересня 2002 року між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір купівлі-продажу нерухомого майна № 7584, квартири, що розташована за адресою [ADDRESS] . Даний договір було зареєстровано 27 вересня 2002 року на Первомайській філії Південної Товарної Біржі за № 7584, відповідно до вимог Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 р. Згідно вище вказаного договору [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] продали, а [PERSON] купила квартиру, сплативши іншій стороні договірну вартість в розмірі 1865 грн., що є доказом про того, що сторони на момент укладення договору досягнули згоди щодо істотних умов договору. Згідно ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), який діяв на той час, угода може бути визнана дійсною, якщо вона фактично відбулась. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 2 ст. 332 ЦК України право власності на нерухоме майно, якщо відповідно до закону таке право підлягає державній реєстрації, виникає з моменту державної реєстрації. Обов`язковість державної реєстрації прав на нерухоме майно передбачена Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-ІV. Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23.08.2016 року № 553) передбачені умови, підстави та процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. З урахуванням наведеного позовні вимоги позивачки є обґрунтованими та законними і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved