Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-05 00:00:00

Позивач звенулась до суду з позовом до Коростенської районної деравної нотаріальної контори, третя особа: Виконавчий комітет Коростенської міської ради Житомирської області в особі відділу державної реєстрації про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом припинення обтяження та виключення запису із Державного реєстру, який в подальшму уточнила, зазначивши, що на підставі рішення суду про прийнятя спадщини від 10.07.2008 року вона є власником житлового будинку [ADDRESS] . В даний час вона дізналась, що на будинок накладено арешт на підставі повідомлення 1 від 21.10.1983 року Коростенського фарфорового завода, власник зазначений [PERSON] . При цьому [PERSON] власником будинку не явліється, в ньому не проживає, на день реєстрації права власності вказаного будинку були відсутні будь-які заборони по будинку. Крім того Коростенький фарфоромий завод визнаний банкрутом, припинив свою діяльність, на підставі чого накледний арешт в даний час встановити неможливо. А тому просить зобов`язати відповідача зняти обтяження на вказаний житловий будинок, зобов`язати третю особу виключити житловий будинок з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна, стягнути з відповідача понесені судові витрати зі сплаи судового збору. Позивач в заяві до суду клопотала про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач клопотав про розгляд справи в відсутнсть його представника, позовні вимоги визнає частково, оскільки внесення відомостей до Державного реєстру речових прав дійснюється на підставі рішення суду, про що вказав в заяві до суду. Третя особа клопотала про розгляд справи за її відсутності, у винесені рішення покладається на розсуд суду. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Відповідно до положень ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому Цивільно-процесуальним Кодексом України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно вимог ч.1,2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , згідно з рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 10.07.2008 року. Позивачем було встановлено, що за будинком наявна заборона, тип обтяження заборона (архівний запис), реєстраційний номер обтяження 3050354, зареєстрованого 03.04.2006 року 10:17:09 реєстратором: Коростенська районна державна нотаріальна контора, об`єкт обтяження: житловий будинок: [ADDRESS] , підстава обтяження: повідомлення 1, 21.10.1983 Коростенський фарфоровий завод, власник [PERSON] , додаткові дані: архівний номер: 2028079 ZITOMIR 13, архівна дата: 24.04.20000, дата виникнення: 28.10.1983, № реєстра: 1297, внутр. №1401СС395F129337226. Відповідно до ст.41 Конституції України та ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.316,317,319,321 ЦК України). Відповідно до ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст.1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Згідно положень ст.27 ч.2 п.1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно на нерухоме майно та їх обтяжень» підставою для припинення обтяження є рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили. В пункті 9 Договору купівлі-продажу житлового будинку від 06.09.2010 року зазначено щодо відсутності заборони на відчуження спірного житлового будинку. Отже, враховуючи те, що за наявності арешту (обтяжень) накладених на майно, порушується право позивача вільно і відкрито користуватися своїм майном, перешкоджає реалізувати свої права, як власника, та які підлягають захисту в судовому порядку, є підстави для задоволення позову. Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача понесені витрати зі сплати судового збору суд зазначеє, що відповідач не вчиняв жодних дій, які б призвели до порушення прав позивача і які, як наслідок, призвели до звернення останньої до суду з позовом. Відтак, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача понесених останньою судових витрат по сплаті судового збору.

Outcome: approved