Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення виплати аліментів. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що на примусове виконання рішення Деснянського районного суду м.Києва від 18.04.2002 року згідно ухвали Деснянського районного суду м.Києва від 04.04.2019 року у справі № 754/3877/19 був виданий дублікат виконавчого листа про стягнення з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 10.04.2002 року. Як зазначає позивач, згідно довідки-розрахунку заборгованості по аліментах від 22.02.2021 року № 58823095, виданої Дніпровським РВ ДВС у м.Києві ЦМУ МЮ (м.Київ), заборгованість відповідача на момент повноліття дитини становить 202 513,00 грн. В той же час, відповідач працював, є працездатним, під час наявності заборгованості продав належне йому нерухоме майно, а тому, на її думку, він спроможний сплачувати аліменти. Посилаючись на викладені обставини, позивач вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідача неустойки (пені по аліментам), яка за період з 01.02.2010 року по 15.04.2021 року становить 3 938 374,95 грн., а тому просить задовольнити її вимоги. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 19.05.2021 року відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 24.06.2021 року до суду надійшов відзив представника відповідача [PERSON] на позовну заяву. У даному відзиві представник відповідача вказує на те, що не визнає позовні вимоги, оскільки зазначена у довідці-розрахунку заборгованість зі сплати аліментів не відповідає дійсності, оскільки державним виконавцем не враховано істотні періоди, під час яких відповідач був працевлаштований та отримував дохід, а також факт здійснення ним оплати аліментів у конкретні періоди. З урахуванням наведених обставин, вказаний розрахунок на час подання відзиву оскаржувався відповідачем в порядку ст.447 ЦПК України. Крім того, представник відповідача зауважила про наявність підстав для зменшення розміру неустойки (пені) по аліментам, посилаючись на наявність у відповідача на утриманні малолітніх дітей, надання ним систематично матеріальної допомоги непрацездатним батькам. Посилаючись на викладені обставини, представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 02.07.2021 року зупинено провадження у справі до набрання законної сили рішення суду у справі № 754/9548/21 за скаргою [PERSON] на дії головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Кияниці Л.С., стягувач: [PERSON] . Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 31.12.2021 року поновлено провадження у справі. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 17.06.2022 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до розгляду по суті. 01.09.2022 року до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення виплати аліментів на утримання дитини в розмірі 1 459 482,44 грн. за період з 01.02.2010 року по 29.08.2022 року. 03.11.2022 року до суду надійшов відзив представника відповідача [PERSON] на уточнену позовну заяву, в якому заперечує проти заявленого розміру неустойки (пені), посилаючись на ч.1 ст.196 СК України, а також просить зменшити її розмір відповідно до положень ч.2 ст.196 СК України. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримав та просив про їх задоволення. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, посилаючись на ч.ч.1, 2 ст.196 СК України. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, на примусовому виконанні у Дніпровському РВ ДВС у м.Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) перебуває виконавче провадження ВП 58823095 з примусового виконання дубліката виконавчого листа № 754/3877/19, виданого 04.04.2019 року Деснянським районним судом м.Києва, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 10.04.2002 року. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного державним виконавцем Дніпровського РВ ДВС у м.Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) Кияницею Л.С. від 29.06.2022 року, за вказаним виконавчим документом станом на квітень 2019 року відповідач мав заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 64 450,39 грн. З вказаного розрахунку також вбачається, що відповідачем аліменти сплачувались нерегулярно та не в повному обсязі. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вважає, що за період з 01.02.2010 року по 29.08.2022 року відповідач має сплатити неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів, яка становить в загальному розмірі 1 459 482,44 грн. Представник відповідача в судовому засіданні проти даних тверджень заперечувала та просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з частиною першою статті 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України). Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) викладено висновок, що «положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Проте, стороною відповідача не надано жодних належних та допустимих доказів відсутності його вини у несплаті (неповній сплаті) аліментів. Суд зауважує і на те, що згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України, неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Відповідно до розрахунку позивача, розмір неустойки (пені) зі сплати аліментів за період з 01.02.2010 року по 29.08.2022 року становить 1 459 482,44 грн. Вказаний розрахунок представником відповідача належним чином не спростовано. В той же час, з урахуванням положень ч.1 ст.196 СК України, сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів має становити 64 450,39 грн. відповідно до розміру заборгованості по аліментам згідно довідки-розрахунку державного виконавця від 29.06.2022 року, оскільки розмір неустойки (пені) не може перевищувати загальний розмір заборгованості по аліментам. Заперечуючи проти позову, представник відповідача просила про зменшення розміру неустойки, посилаючись на положення ч.2 ст.196 СК України. Так, відповідно до ч.2 ст.196 СК України, розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. В той же час, суд не вбачає підстав для застосування вказаної норми СК України, оскільки відповідачем не надано належних доказів щодо незадовільного матеріального стану та неможливості сплачувати як аліменти, так і неустойку. Натомість, з наданої представником відповідача довідки вбачається, що відповідач працевлаштований та працює. Інші доводи відповідача на висновки суду не впливають і підстав для відмови в задоволенні позовних вимог у іншій частині чи повному обсязі не дають. Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. На підставі наведеного, у світлі вказаних правових норм, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача та стягує з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 64 450,39 грн. Оскільки суд частково задовольняє позовні вимоги, то відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Outcome: partial