Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , приватного нотаріуса Клименка Д.Б., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] , в якому позивач просить визнати іпотечний договір від 29 жовтня 2015 року нікчемним. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 01 квітня 2015 року він із дружиною [PERSON] взяли позику у [PERSON] . Із даною позикою розрахувалися повністю, про що свідчить нотаріально завірена заява [PERSON] . Проте, 05 травня 2015 року до дружини на роботу з`явились невідомі і змусили підписати вимогу про повернення коштів по позиці від 01 квітня 2015 року, стосовно якої вже була видана нотаріально завірена заява [PERSON] , що вимог по позиці останній не має. 25 жовтня 2015 року на роботу до [PERSON] знову з`явились невідомі, які виявились представниками [PERSON] , та погрозами змусили підписати розписку від 25 жовтня 2015 року. 29 жовтня 2015 року знову на роботу до [PERSON] з`явились ті ж самі невідомі особи та під погрозами змусили підписати договір позики від 29 жовтня 2015 року, договір іпотеки від 29 жовтня 2015 року. [PERSON] не зверталася до нотаріуса за посвідченням договору позики та іпотечного договору, однак нотаріус всупереч вимогам закону виготовив незаконний іпотечний договір від 29 жовтня 2015 року. Так, у п.1.3 іпотечного договору від 29 жовтня 2015 року є посилання на висновок експертної оцінки предмета іпотеки, здійсненого ТОВ «Каратай і партнери». Однак з архівної довідки вбачається, що звіт оцінки відсутній в матеріалах справи. До того ж відповідно до відповіді фонду Держмайна така оцінка взагалі відсутня в реєстрі оцінок. Дана обставина є доказом того, що на момент посвідчення нотаріусом іпотечного договору не існувало оцінки майна, на яку йде посилання у п.1.3 іпотечного договору. Позивач наголошує, що посвідчення іпотечного договору на підставі документів, яких не існувало взагалі, - не відповідає вимогам ст.203 ЦК України. Також позивач звертає увагу суду, що його дружина не домовлялась із нотаріусом про оплату його послуг, ніяких проплат не здійснювала, у реєстраційних книгах не розписувалась, що свідчить про те, що вона не зверталась до нотаріуса за його послугами. Іпотечний договір від 29 жовтня 2015 року не оплачений, також не оплачена його реєстрація. Крім того, зазначає, що іпотечний договір містить суперечливі та різні дані стосовно одного і того ж предмету іпотеки, зокрема, у п.1.2 договору вказана загальна площа квартири - 32,7 кв.м, житлова площа - 16,2 кв. м, а у п.2.1.10. договору згідно з довідкою ЖЕДу загальна площа квартири становить 32,67 кв. м, житлова - 18 кв. м. Також у п. 2.1.10 іпотечного договору вказано, що малолітні або неповнолітні діти не зареєстровані та не проживають за вказаною адресою та не мають прав користуватись предметом іпотеки. Проте дана квартира - це єдине місце проживання спільної дитини позивача та його дружини [PERSON] . Він не надавав згоди дружині на розпорядження майном без дозволу органу опіки та піклування. Позивач вважає, що нотаріусом було порушено права його дитини, зазначивши, що дитина не проживає та не має права на користування квартирою. Крім того, позивач з посиланням на норми Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб та безпритульних дітей» стверджує, що реєстрація не є обов`язковою для дитини та не забороняє проживання та користування житлом. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 жовтня 2019 року для розгляду визначено суддю Жовноватюк В.С. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 04 листопада 2019 року цивільну справу було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 10 грудня 2019 року вказану цивільну справу прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. 27 січня 2020 року ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. 18 лютого 2020 року представником відповідача [PERSON] - адвокатом Морозовою Г.Є. подано відзив на позов, в якому зазначено, що 29 жовтня 2015 року між третьою особою - [PERSON] і відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, посвідчений відповідачем приватним нотаріусом КМНО Клименко Д.Б., відповідно до умов якого позикодавець [PERSON] передав, а позичальник [PERSON] отримала грошові кошти в сумі 257192,39 грн. У забезпечення виконання зобов?язань за договором позики між [PERSON] і [PERSON] укладений іпотечний договір від 29 жовтня 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Клименком Д.Б. за реєстровим №1989, відповідно до п.п.1.1, 1.2 якого [PERSON] передала в іпотеку [PERSON] квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Вказані обставини встановлені рішенням Солом?янського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2018 року, яке набуло чинності 11 липня 2019 року після перегляду Київським апеляційним судом, і не підлягають доказуванню при розгляді даної справи. Однією з підстав визнання іпотечного договору від 29 жовтня 2015 року нікчемним позивач зазначає укладення такого договору третьою особою [PERSON] під впливом насильства, а саме погроз. Правочин, вчинений особою під впливом насильства, є оспорюваним правочином, а не нікчемним. А отже, обставини щодо вчинення насильства відносно особи, яка уклала договір, підлягають доказуванню, і виключно у випадку доведення вказаних обставин в судовому порядку, правочин може бути визнаний судом недійсним. Рішенням Солом?янського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2018 року, залишеним в силі постановою Київського апеляційного суду від 11 липня 2019 року, у задоволенні позову позивача [PERSON] щодо визнання іпотечного договору від 29 жовтня 2015 року недійсним відмовлено. При цьому обставини щодо укладання іпотечного договору із застосуванням погроз до [PERSON] , на які позивач знов посилається в цьому позові, вже досліджувались попередніми судами, а нових доказів на підтвердження таких обставин у даній справі не надано. Матеріали даної цивільної справи не містять жодного доказу укладення спірного іпотечного договору від 29 жовтня 2015 року третьою особою під впливом погроз, а отже відсутні підстави для визнання такого правочину ані нікчемним, ані недійсним. Щодо тверджень позивача, що іпотечний договір від 29 жовтня 2015 року посвідчений без оцінки майна, представник відповідача зазначає, що вказане не відповідає фактичним обставинам справи. Адже, відповідно до ч.6 ст.5 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на час укладення спірного договору, вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або шляхом проведення оцінки предмета іпотеки відповідним суб?єктом оціночної діяльності у випадках, встановлених законом або договором. Тому представник відповідача дійшов висновку, що на час укладення спірного іпотечного договору проведення оцінки майна була не обов?язковою згідно з законом, а тому відсутні підстави для визнання такого договору недійсним навіть за відсутності оцінки предмета іпотеки на час укладення спірного іпотечного договору. Проте представник відповідача вказує, що на час укладення спірного договору була проведена оцінка майна, визначена його ринкова вартість, що підтверджується висновком суб?єкта оціночної діяльності ТОВ «Каратай і партнери», про що зазначено в п.1.3 іпотечного договору. При цьому, уклавши іпотечний договір, сторони погодили визначену вартість предмета іпотеки, і цей факт не заперечується позивачем. Щодо доводів позивача про те, що спірний договір не оплачений та не оплачена його реєстрація, що, на думку позивача, підтверджує ту обставину, що його дружина не зверталась до нотаріуса щодо посвідчення спірного договору, є надуманими та такими, що не відповідають дійсності. Відповідно до Архівної довідки від 07 серпня 2019 року, в графі 6 Реєстру вчинення нотаріальних дій приватного нотаріуса КМНО Клименка Д.Б. вказана сума оплати за вчинену нотаріальну дію 100 грн. Крім того, у цій же довідці вказано, що у справі №02-07 «Договори про заставу (іпотеку) майна та документи, на підставі яких вони посвідчувались» том №17 приватного нотаріуса КМНО Клименка Д.Б. міститься запис про посвідчення договору іпотеки від 29 жовтня 2015 року за реєстровим номером 1989, сторонами якого є [PERSON] та [PERSON] . Саме такий запис є доказом вчинення нотаріальної дії, а відтак і підтвердженням тієї обставини, що відповідні сторони договору іпотеки звертались до нотаріуса за посвідченням правочину. Щодо тверджень позивача, що іпотечний договір від 29 жовтня 2015 року містить суперечливі дані щодо площі предмета іпотеки - квартири, представник відповідача вказує, що вказані твердження не відповідають дійсності. А саме, в п.1.2 іпотечного договору зазначено загальну площу квартири, яка є предметом іпотеки - 32,7 кв. м та житлову - 16,2 кв. м. При цьому, пункт 2.1.10 іпотечного договору містить лише посилання на Довідку КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом?янського району м. Києва» структурного підрозділу ЖЕД №905 від 28 жовтня 2015 року №5739, яка підтверджує факт відсутності реєстрації і проживання малолітніх і неповнолітніх дітей у квартирі, що є предметом іпотеки. Інших відомостей, зокрема щодо параметрів квартири (площі), крім вказаних у вищезазначеному пункті спірного договору, так і інших його положення, не міститься. Отже будь-які суперечливі дані в спірному іпотечному договорі відсутні. Щодо порушення прав дитини на користування квартирою, що передана її батьками в іпотеку, представник відповідача зазначити наступне. Позивач та третя особа у справі дійсно мають дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження, доданим позивачем до матеріалів справи. Водночас на момент вчинення спірного правочину третя особа [PERSON] як сторона за іпотечним договором, гарантувала, що малолітні або неповнолітні діти не зареєстровані та не проживають за вказаною адресою (адресою розташування квартири) і не мають прав на користування предметом іпотеки. Вищезазначений факт підтверджується пунктом 2.1.10 іпотечного договору від 29 жовтня 2015 року. Крім того, позивач сам, будучи батьком малолітньої [PERSON] , надав згоду своїй дружині [PERSON] на передання квартири в іпотеку, що підтверджується п.2.1.11 іпотечного договору та відповідною заявою позивача від 01 квітня 2015 року, посвідченою приватним нотаріусом КМНО Клименком Д.Б., реєстр №574. Оскільки статтею 405 ЦК України визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, то нотаріуси для встановлення факту користування нерухомим майном витребовують довідку про реєстрацію місця проживання або місця перебування дитини за адресою майна, що відчужується або заставляється, видану житлово-експлуатаційною організацією або іншим відповідним уповноваженим органом з питань реєстрації. Тобто право користування майном члена сім`ї власника житла пов?язано з моментом здійснення реєстрації за місцем проживання особи. Таким чином, якщо дитина не є власником (співвласником) предмета іпотеки, не зареєстрована в жилому приміщенні, що відчужується (передається в іпотеку), згода органів опіки та піклування для передачі майна в іпотеку не вимагається. Представник відповідача зазначає, що відповідно до паспортних даних батьків малолітньої [PERSON] , матір [PERSON] з 1988 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , а батько [PERSON] з 2008 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , а з 2014 року - знятий з реєстрації, тоді як предмет іпотеки розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Довідки КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом?янського району м. Києва» структурного підрозділу ЖЕД №905 від 28 жовтня 2015 року №5739 малолітня [PERSON] , [INFO] , під час укладення іпотечного договору не була зареєстрована у квартирі, яка є предметом іпотеки, та не мала права користування нею. 3 урахуванням викладеного, малолітня [PERSON] на час укладення спірного договору не була власницею (співвласницею) майна, що передане в іпотеку, не була зареєстрована в квартирі і не мала права користування предметом іпотеки, а відтак у нотаріуса не було підстав для отримання згоди органу опіки та піклування на передачу в іпотеку квартири, отже, підстав для визнання іпотечного договору від 29 жовтня 2015 року нікчемним немає. Також представник відповідача з урахуванням тієї обставини, що з дати укладення спірного іпотечного договору від 29 жовтня 2015 року до моменту звернення до суду з даним позовом сплинуло більше трьох років, заявляє про сплив позовної давності, що є самостійною підставою для відмови у позові про визнання іпотечного договору від 29 жовтня 2015 року нікчемним. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 16 листопада 2020 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті, витребувано у Київського державного нотаріального архіву належним чином засвідчену копію дублікату іпотечного договору від 29 жовтня 2015 року, а також усіх документів, які стосуються його видачі. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 лютого 2021 року для розгляду справи визначено суддю Аксьонову Н.М. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 05 лютого 2021 року справу прийнято до провадження. 23 березня 2021 року на виконання ухвали від 16 листопада 2020 року до суду надійшли витребувані докази з Київського державного нотаріального архіву. 08 червня 2021 року до суду надійшло клопотання позивача про витребування доказів, в якому він просить витребувати з Київського нотаріального архіву копії документів на підставі яких було видано дублікат іпотечного договору, та копію дубліката іпотечного договору від 29 жовтня 2015 року. 09 червня 2021 року позивач подав клопотання про витребування доказів, в якому просить витребувати у [PERSON] копію дубліката іпотечного договору, отриманого 08 листопада 2021 року. 01 жовтня 2021 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Морозова Г.Є. подала до суду клопотання про закриття провадження у справі, в якому просила суд закрити провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Клименка Д.Б., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] , про визнання договору іпотеки нікчемним. 20 жовтня 2021 року позивачем заявлено клопотання про витребування доказів, в якому він просить суд витребувати у відповідачів оригінал дубліката іпотечного договору від 29 жовтня 2015 року. 21 вересня 2022 року позивачем подано клопотання про витребування доказів, в якому він просить суд витребувати оригінал дублікату іпотечного договору від 29 жовтня 2015 року. 17 листопада 2022 року до суду надійшла позовна заява (в новій редакції), в якій позивач просить відновити становище, яке існувало до вчинення правочину, зобов`язати Клименка Д.Б. компенсувати шкоду, заподіяну позивачу внаслідок незаконних дій та зобов`язати [PERSON] повернути все викрадене майно. 08 грудня 2022 року позивач подав до суду такі документи: - клопотання про неналежне повідомлення учасників справи, в якому просив витребувати оригінал заяви від 01 квітня 2015 року з архіву, від відповідачів та провести експертизу на предмет технічного втручання стосовно його підпису та самого змісту (бланку) в цілому; - заяву, в якій просив витребувати у [PERSON] заяви від 01 квітня 2015 року, яка спростовує зміст наявної у справі заяви від 01 квітня 2015 року, - клопотання про долучення доказів. Ухвалою суду від 08 грудня 2022 року клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів 08 червня 2021 року, 09 червня 2021 року, 20 жовтня 2021 року, 21 вересня 2022 року та 08 грудня 2022 року залишено без задоволення. Ухвалою суду від 08 грудня 2022 року клопотання позивача [PERSON] про доручення доказів від 08 грудня 2022 року залишено без задоволення. Ухвалою суду від 08 грудня 2022 року клопотання позивача [PERSON] про призначення експертизи від 08 грудня 2022 року залишено без задоволення. Ухвалою суду від 08 грудня 2022 року клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Морозової Г.Є. про закриття провадження у справі залишено без розгляду. Ухвалою суду від 08 грудня 2022 року позовну заяву в новій редакції [PERSON] до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Клименка Д.Б., [PERSON] , [PERSON] про правові наслідки недійсного правочину повернуто позивачу. Позивач в судове засідання, призначене на 08 грудня 2022 року не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений, причини неявки не повідомив. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Губський Р.В. 08 грудня 2022 року подав заяву, в якій вказав, що оскільки під час розгляду справи вимкнули електроенергію, просив продовжити розгляд справи за його відсутності, подане клопотання про закриття провадження у справі не розглядати, а позовну заяву позивача в новій редакції не приймати до розгляду, оскільки вона подана після закриття підготовчого провадження та містить зміну як предмету так підстав позову. Відповідач приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Клименко Д.Б. в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час, дату і місце проведення судового засідання повідомлялася належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила. З`ясувавши доводи та аргументи сторін, обставини, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, дослідивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку, що у позові необхідно відмовити з огляду на таке. Судом встановлено, що 29 жовтня 2015 року між дружиною позивача - третьою особою у справі [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до умов якого відповідач як позикодавець передав, а третя особа як позичальник отримала грошові кошти у сумі 257192,39 грн, що на день укладання вказаного договору становило еквівалент 10601,50 доларів США, які позичальник зобов`язалась повернути не пізніше 01 травня 2016 року. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клименком Дмитром Борисовичем, скріплена його підписом та печаткою та зареєстрований в реєстрі за №1988. В забезпечення виконання зобов`язань за договором позики між дружиною позивача, третьою особою у справі [PERSON] як іпотекодавцем та відповідачем [PERSON] як іпотекодержателем був укладений іпотечний договір від 29 жовтня 2015 року, відповідно до положень п.п.1.1 та 1.2 якого цей договір забезпечує виконання іпотекодавцем зобов`язання, що випливає з укладеного між іпотекодавцем та іпотекодержателем договору позики від 29 жовтня 2015 року. Предметом іпотеки є квартира під [ADDRESS] , реєстраційний номер нерухомого майна 478088180000, що складається з однієї житлової кімнати загальною площею 32,7 кв. м, житловою площею 16,2 кв. м. Згода на укладення оскаржуваного правочину була надана позивачем 01 квітня 2015 року. Така згода у вигляді письмової заяви була посвідчена нотаріально приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клименко Дмитром Борисовичем та зареєстрована в реєстрі за №574. Позивач [PERSON] звернувшись до суду з указаним позовом, просить визнати іпотечний договір від 29 жовтня 2015 року нікчемним. Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд дійшов таких висновків. За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до статті 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів, загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 ЦК України. Згідно з частиною першою статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оскаржуваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України). Таким чином при вирішенні позову про визнання недійсним оскаржуваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, на захист якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі №916/3156/17 зазначено, що такий спосіб захисту, як встановлення нікчемності правочину, також не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Тобто, позивач, звернувшись до суду з вимогою про визнання укладеного іпотечного договору нікчемними, обрав неналежний спосіб захисту свого права, оскільки визнання іпотечного договору нікчемним не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемність правочину встановлюється законом і не вимагає визнання його недійсним судом. Обрання позивачем [PERSON] неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові. Разом з тим, судом з`ясовано, що як підставу нікчемності правочину позивач зазначає відсутність попередньої згоди органу опіки та піклування при укладенні спірного договору іпотеки. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України). За правилом частини першої статті 224 ЦК України правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (стаття 71 цього Кодексу), є нікчемним. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що нікчемним є правочин у разі його вчинення без дозволу органу опіки та піклування у визначених законом випадках, зокрема за статтею 71 ЦК України, відповідно до якої опікун не має права без дозволу органу опіки та піклування: 1) відмовитися від майнових прав підопічного; 2) видавати письмові зобов`язання від імені підопічного; 3) укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; 4) укладати договори щодо іншого цінного майна. Піклувальник має право дати згоду на вчинення правочинів, передбачених частиною першою цієї статті, лише з дозволу органу опіки та піклування. Відповідно до статей 58, 59 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, цивільна дієздатність яких обмежена. Згідно з частиною першою статті 242 ЦК України батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Зі змісту частини першої статті 71 ЦК України, частини першої статті 224 ЦК України правочин є нікчемним, якщо його вчинено опікуном всупереч інтересам дитини без дозволу органу опіки та піклування, згода цього органу необхідна лише у випадку, коли дитина є власником (співвласником), або має право на користування жилим приміщенням, що відчужується. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 20 березня 2019 року у справі №1612/2343/12. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] та третя особа [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 01.07.2017 року. Водночас на момент вчинення спірного правочину третя особа [PERSON] як сторона за іпотечним договором, гарантувала, що малолітні або неповнолітні діти не зареєстровані та не проживають за вказаною адресою і не мають прав на користування предметом іпотеки (пункт 2.1.10 іпотечного договору від 29 жовтня 2015 року). Крім того, позивач сам надав згоду своїй дружині [PERSON] на передання квартири в іпотеку, що підтверджується п.2.1.11 іпотечного договору та відповідною заявою позивача від 01 квітня 2015 року, посвідченою приватним нотаріусом КМНО Клименком Д.Б., реєстр №574. Відповідно до паспортних даних батьків матір дитини [PERSON] з 1988 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Батько [PERSON] з 2008 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , а з 2014 року - знятий з реєстрації. Разом з тим, предмет іпотеки розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Довідки КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом?янського району м. Києва» структурного підрозділу ЖЕД №905 від 28 жовтня 2015 року №5739 малолітня [PERSON] , [INFO] , під час укладення іпотечного договору не була зареєстрована у квартирі, яка є предметом іпотеки, та не мала права користування нею. Всупереч ст.81 ЦПК України позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження права користування малолітньою донькою позивача житловим приміщенням на момент укладення договору іпотеки чи права власності на нього, а також, що місцем її фактичного проживання є квартира за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи викладене, малолітня [PERSON] на час укладення спірного договору не була власницею (співвласницею) майна, що передане в іпотеку, не була зареєстрована в квартирі і не мала права користування предметом іпотеки, а відтак у нотаріуса не було підстав для отримання згоди органу опіки та піклування на передачу в іпотеку квартири, отже, підстав для визнання іпотечного договору від 29 жовтня 2015 року нікчемним немає. Ісі інші доводи позивача не стосуються нікчемності договору іпотеки та можуть бути предметом розгляду при заявлені вимоги про визнання договору недійсним. Відтак, у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , приватного нотаріуса Клименка Д.Б., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] про визнання іпотечного договору від 29 жовтня 2015 року нікчемним необхідно відмовити.

Outcome: dismissed