Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про зміну розміру та способу аліментів на неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , які стягуються з [PERSON] на її користь в твердій грошовій сумі 600 гривень на 1/4 частину з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з урахуванням індексу інфляції, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя, 13.10.2014 року. Від шлюбу з [PERSON] вони мають неповнолітню доньку [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданого Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції України, яка проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. Рішенням Комунарського районного суду від 26.11.2013 року було прийнято рішення за яким - стягнуто з [PERSON] на користь позивачки на утримання неповнолітньої [PERSON] [INFO] в твердій грошовій сумі, 600 (шістсот) гривень на дитину щомісячно, починаючи з 30.09.2013 року до повноліття дитини. Позивачка зазначає, що на даний момент, розмір аліментів, який був визначений Комунарським районним судом м.Запоріжжя від 30.09.2013 року значно менший за прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. На даний час неповнолітня дочка позивачки та відповідача потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів, у зв`язку з чим збільшуються потреби в навчанні, розвитку та іншому. Відповідач залишив без належної батьківської уваги, а також, ніяким чином не бере участі в утриманні та вихованні дитини. Позивачка самостійно, власними силами, намагається матеріально забезпечити, доглядати та виховувати неповнолітню доньку, а також виконувати всі інші обов`язки покладені на неї законом та необхідні для належного утримання доньки. Зважаючи на викладене вважає, оскільки, на момент звернення до суду з цим позовом, між сторонами не досягнуто згоди, з приводу способу виконання та не дійшли згоди з відповідачем щодо його обов`язку утримувати неповнолітню доньку, у зв`язку із значним покрашенням матеріального становища платника аліментів, матір дитини може подати до суду заяву про зміну розміру аліментів. 25 листопада 2022 року через канцелярію суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач зазначає, що позивачка сама обрала саме такий спосіб стягнення аліментів - в твердій грошовій сумі. Крім цього, вважає, що позивачка не надала доказів поліпшення його матеріального становища та її вимоги про збільшення розміру аліментів не підлягають задоволенню в розмірі який вона зазначає. Між тим відповідач не заперечує проти збільшення розміру аліментів у твердій грошовій сумі з 600 гривень до 1400 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного року. Позивачка в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена своєчасно і належним чином, надала суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги просить задовольнити частково, а саме в частині визнання їх відповідачем, а саме збільшити розмір аліментів на неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі 1 400 (одна тисяча чотириста) гривень щомісячно. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, у відзиві на позовну заяву просив суд розглянути справи за його відсутності та збільшити розмір аліментів на неповнолітню дочку [PERSON] у твердій грошовій сумі 1 400 (одна тисяча чотириста) гривень щомісячно. Суд, вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, доходить наступних висновків. Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст.ст.12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст.76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. На виконанні Василівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) знаходиться виконавче провадження №53399111 від 18.06.2021 року з примусового виконання виконавчого листа №335/7719/13-ц від 22.04.2014 року виданого Комунарським районним судом м.Запоріжжя про стягнення з [PERSON] аліментів в твердій грошовій сумі у розмірі 600 гривень щомісячно (а.с.5). Виконавчий лист, виданий в цивільній справі 333/7719/13-ц, передбачає стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] в твердій грошовій сумі 600 гривень щомісячно (а.с.9). Відповідно до ст.51 Конституції України, 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч.ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», яку кореспондує ст.27 Конвенції ООН про права дитини, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно зі ст.ст.141,180 СК України, батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, тобто такий обов`язок є особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Одним із способів захисту прав неповнолітньої дитини щодо належного матеріального забезпечення є законодавчо передбачена можливість зміни раніше визначеного рішенням суду розміру аліментів залежно від зміни певних життєвих обставин. Так, відповідно до ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених СК України. Аналогічне роз`яснення надане і в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремим норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3. При цього, з аналізу ст.192 СК України й наданих Пленумом Верховного Суду України роз`яснень вбачається, що зміна розміру аліментів є правом, а не обов`язком суду, тобто суд, виходячи з конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю або частково) або відмовити в задоволенні позову. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 05.02.2014 року у справі № 6-143цс13, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів), а тому у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Оскільки спір між сторонами виник з приводу розміру аліментів, тому при визначенні їх розміру та доцільності збільшення попередньо визначеного відповідно до ст.182 СК України суд обов`язково враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших аліментних зобов`язань; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частиною 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Водночас, відповідач працездатний, фізично здоровий, має стабільний дохід. Суд, аналізуючи матеріали справи, вивчивши порядок утримання дитини, спосіб життя, при визначенні розміру аліментів враховує стан здоров`я, матеріальне становище сторін, потребу дитини в одержанні аліментів, стан здоров`я дитини, приймаючи до уваги обов`язок обох батьків утримувати дитину, вважає розмір аліментів, який заявлений позивачем, таким, що відповідає вимогам розумності та справедливості. При визначенні розміру аліментів, суд прагне не до зрівняльного становища платника та одержувача аліментів, а й до того, щоб одержувач у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Судом встановлено, що відповідач визнає позовні вимоги в частині збільшення аліментів з 600 гривень на 1 400 гривень в твердій грошовій сумі щомісячно, а позивач погоджується з такими способом збільшення аліментів на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] . Таким чином, у зв`язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, враховуючи обставини справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при змінні розміру аліментів аліменти у новому розмірі сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Так як задоволена основна вимога позивача, яка була звільнена від сплати судового збору при подачі заяви, з відповідача повинен бути стягнений в дохід держави судовий збір.

Outcome: approved