Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-13 00:00:00

У травні 2019 року керівник Новомосковської місцевої прокуратури Дніпропетровської області звернувся до суду з позовом, в інтересах держави, в особі Головного Управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, до [PERSON] , державного реєстратора Василівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області Куліш Олена Юріївна, треті особи - Новомосковська районна державна адміністрація Дніпропетровської області, Губиниська селищна рада Новомосковського району Дніпропетровської області про скасування рішення державного реєстратора та витребування земельної ділянки. В обґрунтування позовних вимог прокурор посилався на те, що вивченням стану дотримання законодавства у сфері земельних відносин на території Новомосковського району місцевою прокуратурою встановлено, що 15.03.2018 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, площею 3,0487 га, кадастровий номер 1223284000:03:170:1000, що розташована на території Миколаївської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області. Відповідно до відомостей Державного реєстру право власності на зазначену земельну ділянку виникло у [PERSON] на підставі розпорядження голови Новомосковської районної державної адміністрації №\~С-20 від 14.03.2018 року. Згідно відповіді Новомосковської районної державної адміністрації Дніпропетровської області № 02-11-2824/0/327-18 від 08.08.2018, в автоматизованій системі діловодства «ДОК ПРОФ 2.1» розпорядження голови Новомосковської районної державної адміністрації №\~С-20 від 14.03.2018 року відсутнє. Також згідно відповідей Новомосковського відділу Головного управління Дергеокадастру у Дніпропетровській області №\~4-0.23-413/110-18 від 07.08.2018 та №\~10-4-0.6-3126/2-19 від 24.04.2019 площа земельної ділянки сільськогосподарського призначення, кадастровий номер 1223284000:03:170:1000, що розташована на території Миколаївської сільської ради Новомосковського району, фактично складає 2,6098 га, що підтверджено під час проведення інвентаризації земель у 2013 році. Прокурор наголошує на підробленні документу - розпорядження голови Новомосковської районної державної адміністрації №\~С-20 від 14.03.2018 року, що відповідно до вимог\~ст. 393 ЦК України\~є підставою для визнання його незаконним. На думку прокурора, підлягає скасуванню і рішення державного реєстратора Василівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області Куліш О.Ю. № 40199076 від 20.03.2018 року про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 1223284000:03:170:1000, оскільки таке рішення прийняте на підставі підробленого документу. В зв`язку з наведеним, прокурор просить: - скасувати державну реєстрацію права власності земельної ділянки площею 3,0487 га, кадастровий номер 1223284000:03:170:1000, що розташована на території Миколаївської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, проведену за [PERSON] , на підставі рішення державного реєстратора Василівської сільської ради Новомосковського району Куліш О.Ю., за №\~40199076 від 20.03.2018 року з одночасним припиненням речових прав [PERSON] на вказану земельну ділянку; - витребувати із незаконного володіння [PERSON] земельної ділянки, площею 3,0487 га, кадастровий номер 1223284000:03:170:1000, що розташована на території Миколаївської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області у власність держави в особі Головного Управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області. У відзиві представник відповідача [PERSON] адвокат Сівацький А.М. просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивач для підтвердження своїх вимог посилається на розпорядження голови Новомосковської районної державної адміністрації №\~С-20 від 14.03.2018 року, та вважає його підробленим. Однак зазначене не відповідає дійсності, оскільки право власності на земельну ділянку площею 3,0487 га, кадастровий номер 1223284000:03:170:1000, з цільовим призначенням землі сільськогосподарського призначення, виникло у [PERSON] на підставі Рішення Миколаївської сільської ради №\~7-19 (XXIII) дев`ятнадцятої сесії скликання від 05 березня 2001 року. В рішенні чітко зазначений розподіл земельних часток (паїв) серед власників сертифікатів, що підтверджується витягом з архівного відділу Новомосковської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 14.03.2018 року №\~С-20. Також відповідач у відзиві наполягає на тому, що позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували факт підробки документів державним реєстратором Василівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області Куліш О.Ю. при видачі рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, площею 3,0487 га, кадастровий номер 1223284000:03:170:1000, що розташована на території Миколаївської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, за [PERSON] /а.с.95-98/. У відповіді на відзив в.о. керівника Новомосковської місцевої прокуратури доводи зазначені відповідачем спростовані, та зазначено, що вони є необґрунтованими та такими, що не відповідають обставинам справи та суті позову /а.с.104-106/. 13 травня 2019 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області Сороку О.В. /т.1 а.с.37/. Ухвалою суду від 13 травня 2019 року відкрито провадження по цивільній справі, розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження /а.с. 38-39/. Ухвалою суду від 06 вересня 2019 року виправлено описку у даті ухвали про відкриття провадження, з 13 травня 2019 року на 17 травня 2019 року /а.с.69-70/. Ухвалою суду від 18 вересня 2020 року було закрите підготовче провадження справа призначена до розгляду по суті /а.с.119-120/. 16 лютого 2021 року прокурором Новомосковської місцевої прокуратури подано до суду заява про зміну предмету позову та клопотання про поновлення підготовчого провадження у справі, у зв`язку із зміною законодавства /а.с.131-133,143-145/. Ухвалою суду від 16 лютого 2021 року задоволено клопотання прокурора Новомосковської місцевої прокуратури про поновлення підготовчого провадження /а.с.140-141/. Ухвалою суду від 12 жовтня 2021 року залучено в якості третьої особи Губиниську селищну раду Новомосковського району Дніпропетровської області /а.с.184-185/. В судовому засіданні прокурор підтримав позовні вимоги в повному обсязі, посилався на підстави звернення до суду, викладені в заяві, просив суд задовольнити вимоги. Представник Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, в інтересах якого заявлені вимоги, в судовому засіданні підтримав позов прокурора, просив суд задовольнити вимоги, посилався на те, що спірна земельна ділянку вибула з володіння держави протиправно, на підставі підробленого розпорядження. Представник відповідача [PERSON] адвокат Сівацький А.М. в судовому засіданні позов не визнав, надавши детальні пояснення, викладені у відповідних процесуальних заявах. Відповідач - державний реєстратор Василівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області Куліш Олена Юріївна в судове засідання не з`явилася, про місце, дату і час розгляду справи належним чином повідомлений, відзиву не надала. Представник третьої особи - Новомосковської районної державної адміністрація Дніпропетровської області в судове засідання не з`явилася, надавши клопотання про розгляд справи його без участі /ас.60/. Представник третьої особи Губиниської сільської ради в судове засідання не з`явилася, про місце, дату і час розгляду справи належним чином повідомлений, підстави неявки суду невідомі. Суд, дослідивши подані заяви, відзив, відповідь на відзив, пояснення та заперечення, а також докази, з точки зору належності, допустимості, а у своїй сукупності, з точки зору достатності, дійшов до наступних висновків. Щодо підстав звернення до суду Керівника Новомосковської місцевої прокуратури Дніпропетровської області, в інтересах держави, в особі Головного Управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, суд виходить з наступного. Статтею 131-1\~Конституції України на прокуратуру покладено представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Частиною 3 та ч. 4 ст.\~56\~ЦПК України закріплено право прокурора у визначених законом випадках звертатися до суду з позовною заявою. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Пунктами 4, 5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі № 1-1/99 визначено, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, а отже прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає, з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах і може здійснювати представництво в порядку, передбаченому процесуальний законом. Поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах», означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження процесуальної дії (відповідні функції). Підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави. В зв`язку з наведеним, суд приходить до висновку, що прокурор має право на звернення з відповідним позовом до суду за захистом інтересів держави в сфері земельних відносин. Органом, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, а саме, розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення, на момент виникнення спірних правовідносин, є Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області. Щодо обраного способу захисту інтересів держави. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права й обов`язки безпосередньо виникають, зокрема, з актів органів місцевого самоврядування (частина четверта статті 11 ЦК України). Отже, їхні рішення можуть бути підставами виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до пункту 10 частини другої статті 16\~ЦК України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування. Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України). Рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин може оспорюватися з погляду його законності, а вимога про визнання такого рішення незаконним і про його скасування - розглядатися за правилами цивільного або господарського судочинства, якщо внаслідок реалізації такого рішення у фізичної чи юридичної особи виникло цивільне право, і спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер, про що, зокрема наголошено висновку Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі № 401/2400/16-ц, від 15 травня 2018 року у справі № 809/739/17, від 20 вересня 2018 року у справі № 126/1373/17. Отже, якщо у результаті прийняття рішення суб`єктом владних повноважень особа набула речове право на земельну ділянку, то вимога про визнання незаконним такого рішення та про його скасування стосується приватноправових відносин і є цивільно-правовим способом захисту права позивача. Оскільки прокурор оспорює правомірність як оскарженого рішення, так і набуття фізичною особою земельної ділянки, такий спір щодо права власності слід вирішувати за правилами цивільного судочинства. Обставини, встановлені судом. 15.03.2018 року Державним реєстратором Василівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області Куліш Оленою Юріївною зареєстровано право власності на земельну ділянку, розташовану на території Миколаївської сільської ради Новомосковського району, за межами населеного пункту, з кадастровим номером 1223284000:03:170:1000, площею 3.0487 га, з цільовим призначенням землі сільськогосподарського призначення, за [PERSON] . Підставою для реєстрації та виникнення права власності зазначено розпорядження Новомосковської районної державної адміністрації № С-20 від 14.03.2018 року, відповідно до інформаційної довідки № 132763469 від 31.07.2018 року /а.с.17-18/. Суду надано копію листа Новомосковської РДА № 02-11-2824/327-18 від 08.08.2018 року, в якому зазначено, що розпорядження голови райдержадміністрації від 14.03.2018 року за №\~С-20 в автоматизованій системі діловодства «ДОК ПРОФ 2.1» відсутнє. Заяви від громадянина [PERSON] про надання земельних ділянок у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва у вищезазначеній системі діловодства також відсутні /а.с.16/. Відповідно до інформації ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області відділ у Новомосковському районі за вих. № 10-4-0.6-3126/2-19 від 24.04.2019 року земельна ділянка, кадастровий номер 1223284000:03:170:1000, має площу 2.6098 га., цільове призначення землі сільськогосподарського призначення, цільове призначення не змінювалося; кадастровий номер присвоєно за результатами проведення інвентаризації земель у 2013 році /а.с.24/. З витягу з ЄРДР від 23 серпня 2018 року вбачається, що до єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42018041500000281 внесені відомості про вчинення кримінальне провадження за фактом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 358 ч. 4 КК України, щодо використання невідомою особою завідомо підробленого документу, а саме розпорядження Новомосковської РДА №\~С-20 від 14.03.2018 року; оформлення права власності на земельну ділянку державної власності з кадастровим номером 1223284000:03:170:1000, площею 3.0487 га., розташовану на території Миколаївської сільської ради Новомосковського району, чим спричинено збитки державі / а.с. 19/. За змістом ст.ст. 12, 13 ЦПК\~України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених\~ЦПК України. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до вимог ст.ст. 76-80 ЦПК України доказами є\~будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Ці\~дані встановлюються\~такими засобами: 1)\~письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; 2)\~висновками експертів; 3)\~показаннями свідків. Належними\~є докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування. Предметом\~доказування є\~обставини,\~що підтверджують\~заявлені вимоги\~чи заперечення\~або мають\~інше значення\~для розгляду\~справи і\~підлягають встановленню\~при ухваленні\~судового рішення. Сторони\~мають право\~обґрунтовувати належність\~конкретного доказу\~для підтвердження\~їхніх вимог\~або заперечень. Суд\~не бере\~до розгляду\~докази,\~що не\~стосуються предмета\~доказування. Суд\~не бере\~до уваги\~докази,\~що одержані\~з порушенням\~порядку,\~встановленого законом. Обставини\~справи,\~які за\~законом мають\~бути підтверджені\~певними засобами\~доказування,\~не можуть\~підтверджуватися іншими\~засобами доказування. Достовірними\~є докази,\~на підставі\~яких можна\~встановити дійсні\~обставини справи. Достатніми\~є докази,\~які у\~своїй сукупності\~дають змогу\~дійти висновку\~про наявність\~або відсутність\~обставин справи,\~які входять\~до предмета\~доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 81\~ЦПК України\~визначено,\~що кожна\~сторона повинна\~довести ті\~обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Докази\~подаються сторонами\~та іншими\~учасниками справи. Доказування\~не може\~ґрунтуватися на\~припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Підставами звільнення\~від доказування\~відповідно до\~вимог ст.\~82\~ЦПК України\~є обставини,\~які визнаються\~учасниками справи,\~не підлягають\~доказуванню,\~якщо суд\~не має\~обґрунтованого сумніву\~щодо достовірності\~цих обставин\~або добровільності\~їх визнання.\~Обставини,\~які визнаються\~учасниками справи,\~зазначаються в\~заявах по\~суті справи,\~поясненнях учасників\~справи,\~їхніх представників. Обставини,\~визнані судом\~загальновідомими,\~не потребують\~доказування. Обставини,\~встановлені рішенням\~суду у\~господарській,\~цивільній або\~адміністративній справі,\~що набрало\~законної сили,\~не доказуються\~при розгляді\~іншої справи,\~у якій\~беруть участь\~ті самі\~особи або\~особа,\~щодо якої\~встановлено ці\~обставини,\~якщо інше\~не встановлено\~законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. За змістом статті 83 ЦПК України сторони та\~інші учасники\~справи подають\~докази у\~справі безпосередньо\~до суду. Позивач,\~особи,\~яким законом\~надано право\~звертатися до\~суду в\~інтересах інших\~осіб,\~повинні подати\~докази разом\~з поданням\~позовної заяви. Відповідач,\~третя особа,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмета спору,\~повинні подати\~суду докази\~разом з\~поданням відзиву\~або письмових\~пояснень третьої\~особи. Якщо\~доказ не\~може бути\~поданий у\~встановлений законом\~строк з\~об`єктивних причин,\~учасник справи\~повинен про\~це письмово\~повідомити суд\~та зазначити:\~доказ,\~який не\~може бути\~подано;\~причини,\~з яких\~доказ не\~може бути\~подано у\~зазначений строк;\~докази,\~які підтверджують,\~що особа\~здійснила всі\~залежні від\~неї дії,\~спрямовані на\~отримання вказаного\~доказу. У\~випадку визнання\~поважними причин\~неподання учасником\~справи доказів\~у встановлений\~законом строк\~суд може\~встановити додатковий\~строк для\~подання вказаних\~доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Відповідно до ст.124 Конституції України, ст. 15 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Нормою ст.\~16\~ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Так, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією та законами України (частина друга\~статті 19 Конституції України). В судовому засіданні встановлено, що спірна земельна ділянка перебувала у державній власності, розташована за межами населеного пункту, мала призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва вибула з володіння власника поза його волею - без прийняття ним відповідного рішення. Як зазначалося вище, в позовній заяві прокурор просив суд визнати незаконним рішення державного реєстратора Василівської сільської ради Новомосковського району Куліш О.Ю. за №\~40199076 від 20.03.2018 та витребувати із незаконного володіння [PERSON] у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області. З цього питання суд зазначає наступне, право власності та користування на землю набувається та реалізується в порядку та на підставах, визначених Конституцією України (ст.ст. 13,14), Земельним кодексом\~України (ст.78, 92, 93, 102-1, 116, 122, 123 ЗК України), а також іншими законами, що видаються відповідно до них (Закон України «Про оренду землі», Цивільний кодекс України). Відповідно до ст. 14 Конституції України, ст.\~1\~Земельного кодексу\~України (далі - ЗК України), ст.\~373\~ЦК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Згідно ст.\~13\~Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Відповідно до ч. 4 ст.122\~Земельного кодексу\~України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, означених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Згідно з п.п. 13 п. 4 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, Головне управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством, на території Дніпропетровської області. Відповідно до ст.\~41\~Конституції України та ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності та користування на землю набувається та реалізується фізичними та юридичними особами в порядку і на підставах, визначених\~Конституцією України, Земельним кодексом України, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до п. 6 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 1127 від 25.12.2015 р., державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком (далі за текстом - Порядок №1127). Пунктом 7 вказаного Порядку визначено, що для державної реєстрації прав заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, та документ, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав. У разі, коли оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав, відповідно до законодавства залишаються у справах державних органів, в, органів місцевого самоврядування, що їх видають, заявник подає копії документів, оформлені такими органами відповідно до законодавства. Статтею 16\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» (далі за текстом - Закон №1952-1V) передбачено, що при прийнятті заяв у паперовій формі обов`язково виготовляються електронні копи документів, поданих заявником для проведення реєстраційних дій. Електронні копії документів виготовляються шляхом сканування з подальшим їх розміщенням у Державному реєстрі прав. Реєстраційна справа формується у паперовій та електронній формі після відкриття розділу на об`єкт нерухомого майна у Державному реєстрі прав та внесення до нього відомостей про речові права на нерухоме майно обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав та зберігається протягом всього часу існування об`єкта. Реєстраційній справі присвоюється реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна. Реєстраційна справа включає документи у паперовій та електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру Документи, на підставі яких проведено реєстраційні дії та які підлягають поверненню заявнику, зберігаються у реєстраційній справі у формі електронних копій документів, виготовлених шляхом сканування під час проведення реєстраційних дій (ст. 17 Закону №1952-IV). Судом встановлено, що Новомосковською місцевою прокуратурою за фактом використання завідомо підробленого документа, а саме розпорядження Новомосковської районної державної адміністрації № С-20 від 14.03.2018 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за реєстраційним № 42018041500000281. Проаналізувавши вищевикладене та додані до матеріалів справи докази, суд приходить до переконання, що рішення державного реєстратора Василівської сільської ради Куліш Олени Юріївни про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 3,0487 га з кадастровим номером 1223284000:03:170:1000 за № 40199076 від 20.03.2018 року, підлягає скасуванню, оскільки таке рішення прийняте на підставі підроблених документів. Крім того, статтею 116\~Земельного кодексу\~України визначено, що громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до ч. 4 ст. 118 Земельного кодексу України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. В порушення ст. ст. 116, 118\~Земельного кодексу\~України [PERSON] з відповідною заявою про надання йому дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення не звертався, дозволу на розроблення такого проекту землеустрою не отримував. Встановлено, що проектна документація щодо відведення спірної земельної ділянки не розроблялася, в порядку, встановленому ст. 186-1 Земельного кодексу України, проект землеустрою не погоджувався. Крім того, рішення відповідного органу щодо передачі у власність [PERSON] спірної земельної ділянки не приймалося. За змістом статті 328\~Цивільного кодексу\~України право власності забувається на підставах, не заборонених законом. Набуття права власності на земельну ділянку без визначеної законом (частиною першою статті 116 ЗК України) підстави є неправомірним. Аналогічний висновок міститься й у постанові Верховного Суду України від 24 квітня 2013 року № 6-14нс 13. В зв`язку з наведеним, суд приходить до переконання, що у [PERSON] не виникло прав власності або користування спірною земельною ділянкою. Також, судом встановлена відсутність внутрішньої волі розпорядника спірної земельної ділянки на передачу її у власність саме [PERSON] . До правовідносин, що виникли між сторонами, в частині витребування майна, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Статтею 152\~Земельного кодексу\~України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Аналогічний висновок міститься й у постанові Верховного Суду України від 10 травня 2022 року № 61-14272ск21. В зв`язку з наведеним, у відповідності до приписів ст. 152 Земельного кодексу України, 387 ЦК України, земельна ділянка повинна бути витребувана у відповідача [PERSON] на користь держави в особі Головного Управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, в зв`язку з чим, позовні вимоги прокурора в цій частині обґрунтовані та підлягають задоволенню. Питання щодо судових витрат належить вирішити, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved