Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що він перебував з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням суду від 25.03.2020 року. Під час шлюбу [INFO] у них народився [PERSON] та [INFO] - [PERSON] . Позивач вказує, що відповідач ніяким чином не піклується про дітей, не проявляє зацікавленості в їх долі, не спілкується з дітьми, не цікавиться їх успіхами, станом здоров`я, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, не вживає дій щодо забезпечення повного та гармонійного їх розвитку. Крім того, відповідач не сплачує аліменти на утримання вказаних дітей та має заборгованість по сплаті аліментів у сумі 72681.19 грн. На його переконання відповідач не виконує покладених на неї батьківських обов`язків щодо їхніх дітей. Всі питання щодо утримання, навчання та виховання дітей вирішуються ним самостійно та без підтримки з боку відповідача. Діти знаходиться на повному його утриманні. Ним було отримано висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] . Ухвалою суду від 28.09.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Призначено підтовче засідання, встановлено відповідачу строк для подачі відзиву. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, однак останній надав до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника. Представник третьої особи по справі скерував до суду заяву відповідно до якої розгляд справу просив провести за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилась, хоча про дату, час та місце судового розгляду повідомлялася судом належним чином, відзив на позовну заяву на адресу суду не надходив. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач в судове засідання не з`явилася, повідомлення про причину неявки в засідання від відповідача до суду не надійшло, відзив на позов не надано. Таким чином суд ухвалює, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи приходить до переконання, що позов підлягає до повного задоволення з наступних підстав. Заочним рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 25.03.2020 у справі №695/1694/19 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 04.11.2004 року [PERSON] народився [INFO] , про що 04.11.2004 зроблено відповідний актовий запис № 25. При цьому, батьком дитини записаний [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] . Згідно із свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] після реєстрації шлюбу прізвище відповідача було змінено з [PERSON] на [PERSON] . Відповідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22.07.2013 року [PERSON] народилася [INFO] , про що 22.07.2013 зроблено відповідний актовий запис № 18. При цьому, батьком дитини записаний [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] . Як вбачається з виконавчого листа Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області, що виданий 18.05.2021р. з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідно до розрахунку Золотоніського ВДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), станом на 01.01.2021 заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів на утримання дітей становить 72681.19 грн. З довідки виданої Піщанською сільською радою від 15.09.2021 р. за №770 вбачається, що [PERSON] та [PERSON] проживають разом з батьком та знаходяться на його повному утриманні. Відповідно до характеристик [PERSON] та [PERSON] , які видані Піщанською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів батько приділяє належну увагу вихованню дітей, так як мати вихованням дитини не займається. Згідно з довідками Піщанської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів за №116 та № 117 вихованням, навчанням, матеріальним забезпеченням [PERSON] та [PERSON] займається батько [PERSON] . Мати [PERSON] за час навчання дитини в школу не з`являлася, на батьківських зборах не була, на шкільні заходи та свята до дітей не приходила, навчанням дитини у класного керівника не цікавилася. У висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] від 21.05.2021 р., вказано, що враховуючи що діти проживають з батьком, який піклується та їх утримує, мати [PERSON] , яка на протязі тривалого часу близько двох років не спілкується зі своїми дітьми, участі у їх вихованні та утриманні не бере, а тому, з метою захисту прав та інтересів дітей доцільно позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітній дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини передбачений у ст.150 СК України. Згідно із ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Частиною першою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до пунктів 16, 18 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У постанові Верховного Суду від 17 червня 2021 року по справі № 466/9380/17 вказано, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. У постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року по справі № 203/3505/19 зроблено висновок про те, що відсутність протягом тривалого часу піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя; незабезпечення необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що надалі може негативно вплинути на її фізичний розвиток як складову частину виховання; недостатнє спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; ненадання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяння засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі є підставами для позбавлення батьків / одного з батьків батьківських прав. Отже, позбавлення батьківських прав, як вказано у вищезазначеній постанові Пленуму Верховного Суду України та постанові Верховного Суду, є крайнім заходом, який застосовується у виняткових випадках та виключно тоді, коли невиконання батьківських обов`язків зумовлено винною, усвідомленою поведінкою одного з батьків, що негативно впливає на фізичний, духовний, психологічний розвиток дитини як складові її виховання. Вихованням є процес залучення особистості до засвоєння вироблених людством цінностей, створення сприятливих умов для реалізації нею свого природного потенціалу та творчого ставлення до життя, спрямований на утвердження суспільно значущих норм і правил поведінки особистості. Процес виховання є двостороннім (обов`язкова взаємодія (вихователя і вихованця) та виявляється в піклуванні про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, наданні дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, створенні умов для отримання дитиною освіти, тощо. Зі змісту вищенаведених письмових доказів вбачається, що відповідач протягом тривалого часу не бере участі у процесі виховання дітей, зокрема, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не цікавиться створенням умов для освіти та життя дітей дитини. На думку суду, вищеописана поведінка матері негативно впливає на розвиток дітей, оскільки вона свідомо позбавила їх своєї уваги, піклування тощо. Таким чином, відповідач свідомо ухилилася від будь-якої участі у процесі їх виховання. Підсумовуючи викладене, а також враховуючи відсутність заперечень у відповідача проти задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] про позбавлення батьківських прав задовольнити. Позивачем не заявлялись вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей, оскільки вони вже стягнуті в судовому порядку та виконавчий документ перебуває на примусовому виконанні в органі державної виконавчої служби. На підставі ст., ст. 141, 150, 155, 164, 166, 180, 181, 182, 184 СК України,

Outcome: approved