Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-13 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав, покликаючись на те, що відповідач не займається вихованням сина [PERSON] , не цікавиться його розвитком та здоров`ям, не утримує його належним чином та має заборгованість по оплаті аліментів. Просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина. Позивачем було подано до суду заяву про здійснення розгляду без її участі та без участі її представника. В заяві надала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Проти ухвалення заочного рішення не заперечила. Відповідача належним чином, згідно практики Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі "Лазаренко та інші проти України", повідомлено про розгляд справи у порядку спрощеного провадження, направлено ухвалу про відкриття провадження у справі рекомендованою поштовою кореспонденцією, повідомленням про вручення поштового відправлення, який повернувся до суду 16 вересня 2022 року, однак відповідач не подав до суду відзив на позовну заяву, а тому, суд вважає, що справу слід вирішити на підставі наявних у ній даних та доказів. Третю особу по справі належним чином, згідно практики Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі "Лазаренко та інші проти України", повідомлено про розгляд справи у порядку спрощеного провадження, повідомлення про вручення поштового відправлення, повернулось до суду 10 жовтня 2022 року, однак в судове засідання представник не з`явився. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , що видане 28 травня 2016 року, відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] ( [INFO] ). Відповідно до висновку органу опіки та піклування служби в справах дітей Залізничного району міста Львова від 29 листопада 2022 року, орган опіки та піклування вважає за недоцільне позбавляти батьківських прав [PERSON] . У вказаному висновку зазначено, що згідно з інформацією ЗДО ясла-садок № 2 від 22.06.2022 № 116 [PERSON] відвідує заклад з жовтня 2018 року. Увесь цей час дитину забирали мама і бабуся. В той же час, відповідно до акту обстеження умов проживання від 25 жовтня 2022 року, складеного працівниками відділу «Служба у справах дітей» Залізничного району управління «Служба у справах дітей» ДГП ЛМР встановлено, що за адресою: [ADDRESS] проживають [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] .. Зі слів членів сім`ї, [PERSON] на даний час не проживає в квартирі, оскільки перебуває на службі у ЗСУ, до позбавлення батьківських прав ставляться негативно, його дитина відвідує їх два рази на місяць. Згідно ст. 164 СК України, один з батьків може бути позбавлений батьківських прав, якщо буде встановлено, що він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованні дитини. Відповідно до Постанови пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» з наступними змінами, позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як встановлено під час розгляду справи, відповідач відвідує свого малолітнього сина, проявляє до нього інтерес, бажає регулярно бачитись з дитиною, а тому суд не вважає за необхідне застосувати крайній захід впливу на відповідача [PERSON] , щодо виконання ним своїх батьківських обов`язків. Однак, суд вважає за необхідне наголосити відповідачу [PERSON] , що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а тому відповідачу необхідно у повному обсязі виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки у випадку ухилення ним від виконання своїх обов`язків по вихованні дитини у майбутньому він все ще може бути позбавленим батьківських прав. Дані обставини справи стверджуються також іншими матеріалами справи, які не викликають сумніву у їх об`єктивності. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог, оскільки позивачем не представлено, а судом не отримано жодних переконливих доказів у їх підтвердження.

Outcome: dismissed