Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-07 00:00:00

1.Зміст позовних вимог. У грудні 2021 року [PERSON] подала до Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області матеріали позовної заяви до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради «про позбавлення батьківських прав». Згідно до змісту позовних вимог, просить: -позбавити [PERSON] та [PERSON] , батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] ; -становити опіку над малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] та призначивши мене - [PERSON] , її опікуном; -стягнути з [PERSON] , на мою користь аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати звернення до суду і до повноліття дитини; -припинити виконання рішення суду Заводського районного суду про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , за виконавчим листом виданим Заводським районним судом м. Дніпродзержинська від 30 травня 2012 у справі №415/3766/12, з моменту набрання рішення законної сили; -стягнути з [PERSON] та [PERSON] на мою користь судовий збір в сумі 908грн. 2.Позиція позивача. В обґрунтування заявлених вимог, позивачем зазначено, що відповідачка - [PERSON] , є її донькою, а [PERSON] її зятем, у яких народилася донька [PERSON] , [INFO] . Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 14 червня 2012 року шлюб між батьками дитини був розірваний. Дитина - [PERSON] , [INFO] , майже із самого народження дитина проживала разом із позивачем та знаходиться повністю на її утриманні, так як батьки дитини не беруть участі в її утримання та вихованні. Сама дитина, не бажає проживати разом із матір`ю та батьком, та не має відчуття до них як до батьків. Рішенням суду від 30.05.2012 року з батька дитини на користь матері дитини стягнуті аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини щомісячно, але фактично [PERSON] , отримуючи аліменти на дитину, з якою не проживає не витрачає зазначених грошей на її утримання, та забирає їх на свої потреби. Відповідачка та відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не проявляють заінтересованості в її подальшій долі, не цікавляться успіхами [PERSON] , станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання. Коли у відповідачки від іншого шлюбу народилася дитина, то вона забрала [PERSON] до себе замість няньки, дівчинка стала пропускати заняття в школі, знизились показники у навчанні. Відповідачі не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти - створились умови, які шкодять інтересам дитини. Надаючи характеристику особі відповідачки, хочу зазначити, що 13 вересня 2021 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська відповідачка була притягнута до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП, оскільки [PERSON] ухилилась від виконання своїх батьківських обов`язків відносно своєї малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , сестри [PERSON] , що виразилось в тому, що остання в період з 10.08.2021 по 13.08.2021 року знаходилась під наглядом іншої сторонньої особи. (постанова суду знаходиться в справі №209/3884/21, провадження №3/209/1143/21, що перебуває в архіві Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська). А також, у відношенні відповідачки 08.11.2021 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська винесена постанова про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, 01.09.2021 року о 14.00 годині за адресою мешкання [ADDRESS] , вчинила сімейну сварку у відношенні до свого цивільного чоловіка, під час якої виражалась в його адресу нецензурною лайкою, погрожувала фізичною розправою, внаслідок чого могла бути заподіяна шкода психологічному здоров`ю цивільному чоловікові. (постанова суду знаходиться в справі №209/3594/21, провадження №3/209/1289/21, що перебуває в архіві Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська). Батько ж дитини самоусунувся від виховання своєї дочки, остання майже не пам`ятає його. А отже, відповідачі, покладених законом на батьків обов`язків, не виконують, не беруть педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні дочки. Всі питання щодо виховання вирішуються мною самостійно без участі та підтримки з боку відповідачів. Дитина знаходиться на повному моєму утриманні. У зв`язку з цим, я звернулася до органу опіки та піклування Кам`янської міської ради з проханням позбавити відповідачів батьківських прав, на що мені було рекомендовано звернутися до суду. Позитивно впливати на свою дитину відповідачі не можуть, так як остання проживає зі мною - своєю бабусею, я опікуюсь про онуку, вона повністю знаходяться на моєму утриманні. Я забезпечую дитину харчуванням, одягом, активно цікавиться життям малолітньої онуки, допомагаю їй у навчанні в школі. Умови проживання малолітньої дитини у мене - бабусі задовільні, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов за моїм місцем проживання. 3.Позиція відповідача № 1 [PERSON] . [PERSON] , про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, згідно з вимогами ст.130 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомила, судова повістка - виклик направлена відповідачу на останню відому суду адресу і в силу ст.131 ЦПК України вважається доставленою, на підставі ст. 223 ЦПК України суд вважає причини неявки відповідача неповажними. Відзив відповідач на позов не подала. Заяв та клопотань про проведення розгляду за його відсутності не подавала. 4.Позиція відповідача № 2 [PERSON] . Відповідачем 23 листопада 2022 року подано заява про визначення позовних вимог заявлених до нього, у повному обсязі. 5.Позиція 3-ої особи. Служби у справах дітей Кам`янської міської ради подано клопотання про проведення розгляду справи за відсутності представника служби. Згідно до Висновку Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Кам`янської міської ради від 17 жовтня 2022 року за № 8вих-20/478 (а.с. 82-83) щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] , відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] , є доцільним. 6.Заяви, клопотання. 28 листопада 2022 року від Служби у справах дітей Кам`янської міської ради подано клопотання про проведення розгляду справи за відсутності представника служби. 01 грудня 2022 року позивачем подано заяву про проведення розгляду справи та ухвалення судового рішення, на підставі наявних доказів. 7.Фактичні обставини. [PERSON] народилася [INFO] у м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, що підтверджено Свідоцтвом про народження серія [NUMBER] виданого 14.04.2009 року Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, де значиться, що про що в книзі реєстрації народжень 14 квітня 2009 року, актовий запис №336, батьки: батько - [PERSON] та мати [PERSON] . Рішенням про розірвання шлюбу від 14.06.2012 року ухваленого Заводським районним судом м. Дніпродзержинська, де значиться, що шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 03 серпня 2007 року Дніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 509 - розірвати. У зв`язку з реєстрацією шлюбу, змінене прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », після розірвання шлюбу залишити без змін, (рішення суду знаходиться в справі №415/3802/12, провадження №2/415/2910/12, що перебуває в архіві Заводського районного суду м. Дніпродзержинська) Рішенням про стягнення аліментів ухваленого 30.05.2012 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська, де значиться, що стягувати з [PERSON] , уродженця с. Шульгівка, Петриківського району. Дніпропетровської області, [INFO] , аліменти на користь [PERSON] , [INFO] , на утримання дитини, доньки - [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку /доходу/, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня подання позову, до повноліття дитини, (рішення суду знаходиться в справі №415/3802/12, провадження №2/415/2910/12, що перебуває в архіві Заводського районного суду м. Дніпродзержинська). Згідно довідки №213, виданої 29.10.2021 року комунальним закладом «Спеціалізована школа з поглибленим вивченням іноземних мов І ступеня - колегіум №16» Кам`янської міської ради», [PERSON] навчається в 7 класі колегіуму №16 м. Кам`янське. (копія документу надається, оригінал знаходиться у позивачки) Згідно акту №353 проживання від 04.10.2021 року складеного комісією КП КМР «ДОБРОБУТ», за адресою [ADDRESS] дійсно мешкають гр.. [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , дитина постійно мешкає разом з бабусею за цією адресою. Про що свідчать сусіди [PERSON] , [ADDRESS] , [PERSON] , [ADDRESS] . Згідно акту №353/1 не проживання від 04.10.2021 року складеного комісією КП КМР «ДОБРОБУТ», за адресою [ADDRESS] [PERSON] , [INFO] , не проживає з 2012 року по теперішній час. Про що свідчать сусіди [PERSON] , [ADDRESS] , [PERSON] , [ADDRESS] . Як вбачається з акту обстеження умов проживання від 11.11.2021 року, складеного комісією у складі спеціалістів Служби у справах дітей Кам`янської міської ради, [PERSON] проживає разом із [PERSON] , [INFO] (бабуся), [PERSON] , [INFO] (дідусь), [PERSON] , [INFO] , стосунки в сім`ї доброзичливі, для дитини створені всі умови для життя та розвитку, а саме: окрема кімната за спальним ліжком, стіл для занять, одяг, ноутбук. Свідоцтвом про право власності на житло виданого 14.04.1998 року відділом обліку та розподілу житлової площі міськвиконкому, яким посвідчено право власності на квартиру [ADDRESS] , свідоцтво видано згідно розпорядження від 14.04.1998 [NUMBER]. Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серія [NUMBER] від 01.11.2005, яким посвідчено право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] , яка належить [PERSON] та членам її родини [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Свідоцтво видане згідно з розпорядженням від 01.11.2005р. [NUMBER]. Свідоцтвом про народження [NUMBER] виданого 18.02.1962 року Дніпродзержинським міським органом запису актів громадянського стану, де значиться, що [PERSON] народилася [INFO] у м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, про що в книзі реєстрації народжень 18.02.1962 року зроблено відповідний актовий запис №215, батьки: Батько - [PERSON] та мати [PERSON] . Свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] виданого 06.08.1985 року Дніпровським відділом органом запису актів громадянського стану м. Дніпродзержинська, де значиться, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] . [INFO] , уклали шлюб про що в книзі реєстрації актів про укладання шлюбів 06.08.1985 року зроблено актовий запис №573, після укладання шлюбу присвоєні прізвища чоловікові - [PERSON] , матері - [PERSON] , (копія документу надається, оригінал знаходиться у позивачки) Свідоцтвом про народження [NUMBER] виданого 15.08.1986 року Дніпродзержинським міським органом запису актів громадянського стану, де значиться, що [PERSON] народилася [INFO] у м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, про що в книзі реєстрації народжень 15.08.1986 року зроблено відповідний актовий запис №2552, батьки: Батько - [PERSON] та мати [PERSON] . Згідно до Висновку Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Кам`янської міської ради від 17 жовтня 2022 року за № 8вих-20/478 (а.с. 82-83) щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] , відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] , є доцільним. 8.Норми права. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Згідно зі статями 18, 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, чинної для України з 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. У частині першій статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 27 Конвенції, передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі статтею 5 Сімейного кодексу України (далі - СК України) держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально й морально заохочує, підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Статтею 7 СК України передбачено, що жінка та чоловік мають рівні права та обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Аналогічні положення щодо виховання дітей та спілкування з їх батьками містяться у розділах 8, 11, 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства». Згідно ст.157 СК України той з батьків, що проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до керівних роз`яснень, які містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені умови, як кожну окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, тобто свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Цей захід впливу є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України), тому він підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Згідно п. 16 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Ч. 6 ст. 164 СК України, Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Ч. 1 ст. 165 СК України, Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Ч. 2 ст. 166 СК України, Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Ч. 3 ст. 166 СК України, При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Правилами ч.3 ст. 60 ЦК України передбачено, що суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до ст. 243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Відповідно до ст. 244 СК України опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Не можуть бути опікунами, піклувальниками дитини особи, зазначені в статті 212 цього Кодексу. 9.Висновки та мотиви судового рішення. Суд зазначає, що батьківські права засновані на спорідненості батьків з дитиною, тому виникнення між дитиною і батьком конфлікту чи погіршення їх особистих стосунків, що може мати тимчасовий характер, не є підставою для позбавлення цих прав. При вирішенні судом питання позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері (батька) до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні. Та обставина, що на час розгляду справи матеріальним забезпеченням дитини, її вихованням і розвитком займається лише бабуся, свідчить про те, що мати дитини не бажає приймати участь у їх утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він/вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для (батька) матері, так і для дитини. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Сімейним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьків батьківських прав щодо дітей. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини й протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Суд враховує правовий висновок зроблений у Постанові Верховного Суду від 6 травня 2020 року у справі № 753/2025/19, згідно до якого ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо і лише за наявності вини у їхніх діях. Питання щодо сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Як встановлено судом, на підставі належних та допустимих доказів, малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , з дворічного віку і по час розгляду справи по суті проживає та знаходиться на вихованні і утримання позивача, якає бабусею дитини. Відповідачі свідомо ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, що встановлено безпосередньо у судовому засіданні. Вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про необхідність позбавлення відповідачів батьківських прав відносно їх малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Досліджені у судовому засіданні докази підтверджують посилання позивачки на те, що відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків та не приймають участі в житті дитини. Протягом розгляду справи відповідачі для себе належних висновків не зробили, реальних кроків щодо виховання та утримання дитини не вчинили, натомість відповідачка [PERSON] участі у розгляді справи не взяла, відзиву на позов не подала, а відповідач [PERSON] подав заяву про визнання позовних вимог вцілому. Жодних об`єктивних даних, які б вказували на наявність перешкод у вихованні [PERSON] та [PERSON] їх малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , судом не встановлено. Також судом не встановлено жодних об`єктивних даних, які б вказували на те, що відповідачі намагалися виконувати свої батьківські обов`язки по відношенню до доньки [PERSON] [INFO] . Батьки дитини [PERSON] та [PERSON] не беруть участі у вихованні, розвитку дитини, її житті, фінансовом її забезпеченні. Натомість відповідачка [PERSON] здійснила дії на отримання судового рішення про стягнення аліментів з батька дитини, але отримуючи їх на дитину не використовує. Припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю і утримує. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача. Щодо вимоги позивача на стягнення аліментів на утримання дитини на її користь у заявленому розмірі, то зазначені вимоги узгоджується із приписами ст.ст. 180-183 СК України, та підлягають задоволенню. А тому враховуючи зазначене, встановив фактичні обставини, докази надані, повно і всебічно з`ясував обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, враховуючи визнання позовних вимоги відповідачем, які підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку що позовні вимоги є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню вцілому. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення. 10. Судові витрати. Як встановлено, позивачем при зверненні із позовом понесені судові витрати на суму 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок, які згідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів, то в цій частині позивачка є особою яка звільнена від сплати судового збору при зверненні із позовом, але зазначені витрати підлягають стягненню із відповідача на користь держави.

Outcome: approved