Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-06 00:00:00

04.10.2022 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в обгрунтування якого зазначив, що 20.06.2013 року проживав із [PERSON] однією сім`єю та здійснював догляд за нею до дня її смерті. [INFO] [PERSON] , [INFO] , померла, про що Сахновщинським відділом ДРАЦС у Крансноградському районі Харківської області СМ УМЮ м. Харків складено відповідний актовий запис № 289 від 19.10.2021 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Позивач вступив у фактичне управління та володіння майном померлої, розпочавши проводити ремонтні роботи, розпоряджатися майном померлої, таким чином прийнявши спадщину, так як є єдиним спадкоємцем за законом, оскільки померла [PERSON] за життя не встигла скласти заповіт. Як вказує позивач задоволення заяви для нього має юридичне значення, оскільки він має намір реалізувати своє право на прийняття спадщини після смерті [PERSON] . З урахуванням викладеного просив: - встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] з 20.06.2013 року по [INFO]. - визнати за [PERSON] право власності у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] . У судовому засідання позивач та його представник підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. У судове засідання представник відповідача не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника, свідків, дослідивши наявні у справі письмові докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , про що складено відповідний актовий запис № 289 від 19.10.2021 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 19.10.2021 року, виданого Сахновщинським відділом ДРАЦС у Крансноградському районі Харківської області СМ УМЮ (м. Харків) (а.с. 11). За життя [PERSON] , [INFO] , була власником житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується звітом про незалежну оцінку нерухомості та наявних у ньому ксерокопіях свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 21.01.1981 року та технічного паспорта на нього. (а.с. 18-42). Згідно довідки Сахновщинської селищної ради Красноградського району Харківської області № 649 від 27.09.2022 року [PERSON] , [INFO] значиться зареєстрованою по [ADDRESS] , але фактично мешкає з 20.06.2013 року за адресою: [ADDRESS] , та здійснювала догляд за [PERSON] , [INFO] , до дня її смерті [INFO] . (а.с. 16). Із інформації ВП № 1 Красноградського РВП ГУ НП у Харківській області № 2444/119-89/01-2022 від 15.09.2022 року [PERSON] здійснювала повідомлення через оператора лінії «102» [INFO] про смерть [PERSON] (а.с. 15) Згідно договору замовлення на організацію та проведення поховання № 23 від 13.10.2021 року та свідоцтва про поховання № 13-2021 [PERSON] здійснила поховання [PERSON] (а.с. 12, 14). Із копії спадкової справи № 12/2022 померлої [INFO] [PERSON] вбачається, що до державної нотаріальної контори надійшла заява про прийняття спадщини 20.01.2022 року за реєстровим № 25 від [PERSON] . Інших заяв до державної нотаріальної контори не надходило, свідоцтва про право на спадщину за заповітом та за законом не видавалися. (а.с. 50-53, 13). Із інформації Сахновщинської державної нотаріальної контори Харківської області від 01.12.2022 року № 324/02-14 вбачається, що [PERSON] звернулася до державної нотаріальної контори із заявою про надання переліку документів на оформлення спадщини померлої [PERSON] . Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії державною нотаріальною конторою [PERSON] не виносилося. (а.с. 83). Із пояснень свідків [PERSON] та [PERSON] вбачається, що позивач та померла [PERSON] проживали однією сім`єю більше 5 років до дня смерті останньої, [PERSON] здійснювала догляд за померлою [PERSON] , вели спільне господарство. Витрати на поховання [PERSON] здійснював позивач. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи зокрема про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 315 ЦК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з ч.1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняттям спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Як роз`яснено у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року за №7 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК. Спадкування за законом здійснюється позачергово. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких,що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно вимог ч. 4 СК України сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.д. Із пояснень свідків [PERSON] та [PERSON] вбачається, що позивач та померла [PERSON] проживали однією сім`єю, [PERSON] здійснювала догляд за померлою [PERSON] , вели спільне господарство, здійснювали витрати щодо ремонту будинку. Витрати на поховання [PERSON] здійснював позивач. Свідки були попереджені судом про кримінальну відповідальність за ст. 384, 385 КК України, їх показання узгоджуються з наявними в матеріалах справи письмовими доказами та не суперечать їм. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину за законом/заповітом. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження (Пленум ВСУ п. 23 Постанови №7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування»). Так, із інформації Сахновщинської державної нотаріальної контори Харківської області від 01.12.2022 року № 324/02-14 вбачається, що [PERSON] звернулася до державної нотаріальної контори із заявою про надання переліку документів на оформлення спадщини померлої [PERSON] . Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії державною нотаріальною конторою [PERSON] не виносилося, а із копії спадкової справивбачається, що позивач подав заяву про прийняття спадщини, інших заяв до державної нотаріальної контори не надходило, свідоцтва про право на спадщину за заповітом та за законом не видавалися (а.с. 13, 50-53, 83). Отже, письмова відмова державного нотаріуса Сахновщинської державної нотаріальної контори Харківської області у оформлені позивачу права на спадщину, що в супереч вимог ст.49 Закону України «Про нотаріат» не була оформлена у вигляді постанови про відмову у вчиненні виконавчих дій, не позбавляє [PERSON] права звернутися до суду захистом права власності, яке відповідачем не заперечується. Такий висновок відповідає позиції, викладеній Верховним Судом у постанові від 4 травня 2020 року у справі № 707/1309/15-ц (провадження № 61-46247св18), який указав, що відмова в отриманні спадкових прав не постановою нотаріуса, а листом, не може бути перешкодою позивачу для захисту своїх прав у судовому порядку. Як зазначено вище, позивач позбавлений можливості одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину, так як останній звернувся у встановлений законом строк із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори, що вбачається з направленої до суду спадкової справи, із цієї ж спадкової справи вбачається, що державним нотаріусом у порушення вимог ст.49 Закону України «Про нотаріат» не виносилася постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а при запиті суду про надання копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії [PERSON] , а у разі її відсутності пояснити причини невидачі такої постанови, державним нотаріусом направлено відповідь про відсутність постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, при цьому долучено лист-роз`яснення щодо необхідності надання [PERSON] додаткових документів для одержання свідоцтва про право на спадщину за законом, тоді як спадкова справа вказаного листа не містить. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що позивач [PERSON] та покійна [PERSON] проживали разом однією сім`єю з 20.06.2013 року до дня відкриття спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , тобто [PERSON] належить до спадкоємців четвертої черги за законом, спадщину прийняла, інші спадкоємці, які прийняли спадщину відсутні, а тому також наявні підстави для визнання за [PERSON] право власності на на житловий будинок [ADDRESS] , що відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи. Крім того суд бере до уваги, що відповідач проти задоволення позовних вимог не заперечує, а тому у разі визнання відповідачем позову, суд ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved