Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-04 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовом, де просить стягнути на свою користь з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором №7012 від 27 липня 2007 року у розмірі 4502,80 доларів США, що складає 128104,66 гривень за курсом 28,45 відповідно до службового розпорядження НБУ від 01.02.2022 року. Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що між ним та відповідачем укладено кредитний договір №7012 від 27.07.2007 року. Згідно договору АТ КБ «Прватбанк» зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 60000 доларів США на термін до 27.01.2018 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами договору. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. Окрім того, позивач звернувся до приватного нотаріуса з заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки, про що 10 січня 2019 року нотаріусом винесено виконавчий напис. Позивач наголошує на тому, що винесення виконавчого напису від 10 січня 2019 року не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 04\~жовтня 2022\~рокупо справі відкрито провадження та визначено проводити розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Представником позивача АТ КБ «ПриватБанк» Балагурак В.В. в поданому до суду клопотанні зазначено про розгляд справи за його відсутності, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачу [PERSON] , відповідно до вимог ЦПК України, за місцем його реєстрації та останнім відомим місцем проживання направлялись копія позовної заяви з доданими до неї документи та копія ухвали суду про відкриття провадження у справі. При цьому відповідач не скористався своїм правом подати свої письмові заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження та/або відзиву на позовну заяву. За вказаних обставин, відповідно\~\~\~до ст. 280 ЦПК України, суд, враховуючи заяву представника позивача, ухвалив проводити заочний розгляд справи.\~\~ Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~\~Кодексу\~\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, з`ясувавши обставини справи, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, приходить до наступного висновку. Відповідно ст.\~81\~ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що між позивачем\~та відповідачем було укладено кредитний договір №7012 від 27.07.2007 року, згідно умов якого АТ КБ «Прватбанк» зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 60000 доларів США на термін до 27.01.2018 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами договору. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Як вбачається з матеріалів справи, 10 січня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. винесено виконавчий напис №71 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Крім того, згідно виконавчого напису, прострочена сума заборгованості за тілом кредиту за період з 27.07.2007 року по 20.11.2018 року становить 52829,33 доларів США. Відповідно до розрахунку заборгованості, після винесення виконавчого напису від 10.01.2019 року, з 01.04.2019 року по 01.02.2022 рік відповідач має заборгованість у розмірі 4502,80 доларів США, яка складається з: - 4502,80 доларів США 3 % річних від простроченої суми. Період прострочення грошового зобов`язання складає 1038 днів (а.с. 9). Згідно п.7.1. вказаного кредитного договору, договір в частині п. 4.5 набирає чинності з моменту підписання. В інших частинах з моменту укладання договорів про видачу траншів і надання позичальником розрахункових документів на використання кредиту в межах зазначених сум і діє до повного виконання зобов`язань позичальника по поверненню кредиту, сплати відсотків, неустойки за цією угодою і договором про видачу траншів (а.с.14). На підставі викладеного, представник позивача просив суд стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість\~за кредитним\~договором №7012\~від 27.07.2007\~року в\~розмірі 4502,80\~доларів США,\~яка складається\~з наступного:4502,80 доларів США 3 % річних від простроченої суми. Так, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Така позиція суду ґрунтується на позиції Великої Палати Верховного суду, яка викладена у постанові від 16 січня 2019 року по справі № 373/2054/16-ц. Перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3% річних від простроченої суми, суд встановив, що даний розрахунок проведений з урахуванням вищенаведених норм права, дії в Україні воєнного стану та складає на час розгляду справи 4502,80 доларів США. Оцінивши всі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» про стягнення 3% річних від простроченої суми в розмірі 4502,80 доларів США підлягають задоволенню, оскільки розмір боргу підтверджується вищевказаним договором. Статтею 99 Конституції України\~встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до\~статті 192 ЦК України\~іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею\~193, частиною четвертою статті\~524 ЦК України,\~Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність»,\~Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»\~(станом на дату виникнення спірних правовідносин),\~Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті»\~(станом на дату виникнення спірних правовідносин). Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93\~\~«Про систему валютного регулювання і валютного контролю»\~(станом на дату виникнення спірних правовідносин) встановлено режим здійснення валютних операцій на території України, визначено загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, права й обов`язки суб`єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства. У частині четвертій\~статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»\~(станом на дату виникнення спірних правовідносин) наведено вичерпний перелік обставин, за яких особа, яка здійснює валютну операцію, має отримати на її здійснення індивідуальну ліцензію.\~Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93 не передбачено обов`язку в отриманні індивідуальної ліцензії на передачу/отримання між фізичними особами - резидентами/нерезидентами, які перебувають в Україні, іноземної валюти в позику. Статтею 524 ЦК України\~визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України\~встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої\~статті 1046 ЦК України, а також частини першої\~статті 1049 ЦК України\~належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. У частині другій\~статті 625 ЦК України\~прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року № 464/3790/16-ц. Відтак, суд приходить до висновку про необхідність обрахунку 3 відсотків річних від суми заборгованості визначеної в іноземній валюті, зокрема, доларах США, а не її еквіваленті в національній валюті. В силу ст. 141 ЦПК України, із відповідача на користь позивача також необхідно стягнути сплачений останнім судовий збір у розмірі 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) гривня 00 коп. На підставі\~викладеного,\~у відповідності\~з зазначеними\~нормами закону\~і

Outcome: approved