Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що розпорядженнями Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації № 137 та № 138 від 5 березня 2018 року [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було надано статус дитини-сироти. Розпорядженнями Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації № 423 та № 424 від 13 липня 2018 року відповідача було призначено опікуном [PERSON] та піклувальником [PERSON] . 15 серпня 2018 року відповідач звернулася до позивача із заявою про призначення допомоги на дитину, над якою встановлено опіку (далі допомога). Відповідач була отримувачем допомоги у період з 1 серпня 2018 року по 31 грудня 2020 року. Розпорядженням Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації № 431 від 8 липня 2020 року відповідача було звільнено від повноважень опікуна [PERSON] . [PERSON] на момент винесення розпорядження досяг повноліття. Розпорядженням Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 28 грудня 2020 року № 782 [PERSON] призначено піклувальником [PERSON] . Відповідно до чинного законодавства відповідач мала обов`язок повідомити позивача про виникнення обставин, які призводять до припинення виплати допомоги, який не виконала, що призвело до безпідставного отримання нею бюджетних коштів у період з 1 серпня по 31 грудня 2020 року. Надміру отримані кошти були частково утримані з призначених, але не отриманих відповідачем коштів. Залишок неповернутих бюджетних коштів складає 25 599,22 грн. Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) № 404 від 10 березня 2020 року на виконання рішення Київської міської ради від 18 грудня 2018 року № 459/65 «Про затвердження міської цільової програми «Турбота. Назустріч киянам» на 2019-2021 роки» відповідачу також було надано щомісячну адресну соціальну матеріальну допомогу з 1 січня 2020 року до 31 грудня 2020 року дітям-сиротам. Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат звернувся до позивача з листом № 04/168-11 від 22 січня 2021 року про необхідність утримання переплати щомісячної адресної допомоги в сумі 25 599,22 грн. з відповідача та повернення її на рахунки Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат. Сума безпідставно отриманих відповідачем коштів по міській цільовій програмі «Турбота. Назустріч киянам» склала 7 500 грн., а відповідно загальна сума безпідставно отриманих відповідачем коштів складає 33 099,22 грн. Листом №37/18-5598 від 12 травня 2021 року позивач повідомив відповідача про необхідність повернення суми переплати на рахунок Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, однак відповідач в добровільному порядку не повернула зазначені кошти. Позивач просив суд: - стягнути з [PERSON] на користь Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат грошову допомогу, виплачену надміру, в сумі 33 099,22 грн.; - стягнути з [PERSON] на користь Управління соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 270 грн. У судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує, просив їх задовольнити, розгляд справи проводити без їх участі. У судове засідання відповідач не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки до суду не повідомила, не просила розгляд справи відкласти, подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що до суду з позовом звернувся неналежний позивач. Суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності учасників справи за наявними у справі доказами, оскільки в даному випадку відсутні підстави, передбачені ст. 223 ЦПК України, для його відкладення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. З матеріалів справи (а.с. 15-29) вбачається, що розпорядженнями Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації № 137 та № 138 від 5 березня 2018 року [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було надано статус дитини-сироти. Розпорядженнями Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації № 423 та № 424 від 13 липня 2018 року відповідача було призначено опікуном [PERSON] та піклувальником [PERSON] . 15 серпня 2018 року відповідач звернулася до позивача із заявою про призначення допомоги на дитину, над якою встановлено опіку. Рішенням комісії від 28 вересня 2018 року відповідачу було призначено допомогу на період з 1 серпня 2018 року по 31 липня 2019 року в розмірі 7 776 грн., щомісячно. Розпорядженням від 23 листопада 2018 року було здійснено перерахунок раніше призначеної допомоги з 1 грудня 2018 року по 31 липня 2019 року та призначено її в розмірі 8 108 грн., щомісячно. Розпорядженням від 24 червня 2019 року було здійснено перерахунок раніше призначеної допомоги з 1 по 31 липня 2019 року та призначено її в розмірі 8 472 грн., щомісячно. 20 серпня 2019 року відповідач повторно звернулася до позивача із заявою та декларацією про призначення допомоги. Рішенням позивача від 28 серпня 2019 року було призначено відповідачу допомогу з 1 серпня 2019 року по 30 червня 2020 року в сумі 8 472 грн., з 1 по 31 липня 2020 року по 4 236 грн. Розпорядженням від 25 листопада 2019 року було здійснено перерахунок раніше призначеної допомоги з 1 грудня 2019 року по 30 червня 2020 року та призначено її в розмірі 8 872 грн., щомісячно; з 1 по 31 липня 2020 року по 4 436 грн., щомісячно. Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11 березня 2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на всій території України встановлено карантин. Постановою Кабінету Міністрів України № 264 від 8 квітня 2020 «Деякі питання надання державної соціальної допомоги» було встановлено, що «на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COV1D-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - карантин) строк виплати державної соціальної допомоги на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, яку було призначено раніше, продовжується на період карантину та на один місяць після дати його відміни і державна соціальна допомога виплачується за повний місяць без звернення особи до структурних підрозділів з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - орган соціального захисту населення)». У зв`язку із цим Київським міським центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат розпорядженнями призначено та здійснено виплату відповідачу допомоги на наступні строки: розпорядженням від 22 червня 2020 року призначено та виплачено допомогу з 1 січня по 30 червня 2020 року по 11 090 грн., з 1 по 31 липня 2020 року по 5 795 грн.; розпорядженням від 22 липня 2020 року призначено та виплачено допомогу з 1 по 31 серпня 2020 року по 5 795 грн.; розпорядженням від 8 вересня 2020 року призначено та виплачено допомогу з 1 серпня по 30 вересня 2020 року по 5 795 грн.; розпорядженням від 23 вересня 2020 року призначено та виплачено допомогу з 1 серпня по 1 жовтня 2020 року по 5 795 грн.; розпорядженням від 23 жовтня 2020 року призначено та виплачено допомогу з 1 листопада по 31 грудня 2020 року по 5 795 грн. Розпорядженням Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 8 липня 2020 року № 431 відповідача було звільнено від повноважень опікуна [PERSON] . [PERSON] на момент винесення розпорядження досяг повноліття. Розпорядженням Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 28 грудня 2020 року № 782 [PERSON] призначено піклувальником [PERSON] . Відповідач не повідомила позивача про виникнення обставин, які призводять до припинення виплати допомоги, що призвело до безпідставного отримання нею бюджетних коштів у період з 1 серпня по 31 грудня 2020 року, залишок неповернутих бюджетних коштів становить 25 599,22 грн. Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) № 404 від 10 березня 2020 року на виконання рішення Київської міської ради від 18 грудня 2018 року № 459/65 «Про затвердження міської цільової програми «Турбота. Назустріч киянам» на 2019-2021 роки» відповідачу також було надано щомісячну адресну соціальну матеріальну допомогу з 1 січня 2020 року до 31 грудня 2020 року дітям-сиротам. Сума безпідставно отриманих відповідачем коштів по міській цільовій програмі «Турбота. Назустріч киянам» склала 7 500 грн. Таким чином, судом встановлено, що загальна сума безпідставно отриманої відповідачем допомоги становить 33 099,22 (25 599,22 + 7 500) грн. У судовому засіданні встановлено, що позивач звертався до відповідача з вимогою про повернення безпідставно отриманої допомоги, але відповідач у добровільному порядку не повернула зазначені кошти, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 30-34). Відповідно до ст.ст. 1 та 3 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» громадяни України, в сім`ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України, в тому числі право на допомогу на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування. Порядок призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми та перелік документів, необхідних для призначення допомоги за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Пунктом 26 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751 (далі Порядок) допомога на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, надається у розмірі, що становить 2,5 розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на дітей з інвалідністю, над якими встановлено опіку чи піклування, - 3,5 розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п. 28 Порядку допомога на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, призначається на дванадцять місяців. Пунктом 30 Порядку встановлено, що підставою для припинення виплати допомоги на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, є звільнення від виконання обов`язків опікуна чи піклувальника. Виплата допомоги припиняється за рішенням органу соціального захисту населення з місяця, що настає за місяцем, в якому виникли відповідні обставини. Відповідно до п. 46 Порядку встановлено, що особи, яким виплачується державна допомога сім`ям з дітьми, у разі виникнення обставин, які призводять до припинення виплати допомоги, зобов`язані у десятиденний строк повідомити про це органи соціального захисту населення. Пунктом 49 Порядку встановлено, що особи, яким виплачується державна допомога сім`ям з дітьми, зобов`язані повідомляти органам соціального захисту населення про зміну всіх обставин, які впливають на виплату такої допомоги. Якщо отримувачам державної допомоги сім`ям з дітьми, якими подано документи із свідомо неправдивими відомостями, не подано відомостей про зміни у складі сім`ї, приховуються обставини, які впливають на призначення і виплату допомоги, було надміру виплачено суми допомоги, органи соціального захисту населення: визначають обсяг коштів, які підлягають поверненню, з місяця призначення державної допомоги сім`ям з дітьми та встановлюють строки їх повернення залежно від матеріального стану сім`ї; повідомляють отримувачу державної допомоги сім`ям з дітьми про обсяг коштів, які підлягають поверненню, та строки їх повернення. Суми коштів, які підлягають поверненню, повертаються: отримувачем державної допомоги сім`ям з дітьми самостійно; за згодою отримувача державної допомоги сім`ям з дітьми у повному обсязі за рахунок її наступних виплат; за рішенням органу соціального захисту населення за рахунок сум наступних виплат державної допомоги сім`ям з дітьми у розмірі, який не перевищує 20 відсотків щомісячної суми призначеної допомоги. У разі неможливості добровільного повернення або утримання коштів, які підлягають поверненню, такі кошти стягуються в судовому порядку. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною\~ 1 ст. 1212 ЦК України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач не подала суду доказів на спростування обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та не спростувала розмір грошової допомоги, яка була виплачена їй надміру без достатньої правової підстави. Доводи відповідача про те, що до суду звернувся неналежний позивач є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи. Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 270 грн., оскільки вони підтверджуються матеріалами справи (а.с. 7). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Outcome: approved