Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, мотивуючи заявлені вимоги наступним. 25 січня 2022 року о 11 год. 30 хв. в м. Львів по вул. Варшавська 40, сталась ДТП, винним у якій визнано водія [PERSON] , який керував автомобілем «Фольксваген Пассат» д.н.з [NUMBER] . Внаслідок пригоди автомобіль, який належить позивачу марки «Сузуки Гранд Вітара» д.н.з. [NUMBER] отримав механічні пошкодження. Автомобіль [PERSON] був застрахований ПрАТ «ПЗУ Україна» полісом обов`язкової цивільної відповідальності № ЕР.206248406. ПрАТ «ПЗУ Україна» 07 квітня 2022 року виплатила позивачу страхове відшкодування у розмірі 31 452 грн. 52 коп., проте така сума є недостатньою для покриття всіх збитків. Згідно акту виконаних робіт №0000026273 від 23 лютого 2022 року вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача становить 64 594 грн. 70 коп.. Таким чином у відповідача перед позивачем склався борг у розмірі 29 666 грн. 83 коп.. За таких обставин позивач просить суд стягнути з ПрАТ «ПЗУ Україна» для відновлювального ремонту автомобіля пеню, індекс інфляцію та 3 % річні суму у розмірі 37 096 грн. 31 коп., моральну шкоду у розмірі 50 000 грн. 00 коп. та судові витрати. Провадження у справі відкрито 09.09.2022, відповідно до положень ст. ст. 19, 274 ЦПК України, вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про відкриття провадження у справі, у встановленому законом порядку відзив на позов не подав, в судове засідання не з`явився. Представник третьої особи подав відзив на позовну заяву в якому просить суд вилучити [PERSON] як неналежного суб`єкта та стягнути з позивача на його користь витрати на проведення правової допомоги у розмірі 15 000 грн. 00 коп. Разом з тим, клопотання про вилучення [PERSON] третьої особи в цивільній справі, як неналежного суб`єкта не може бути задоволено, оскільки чинним ЦПК України такої процесуальної дії не передбачено. Позивачем було збільшено позовні вимоги. [PERSON] остаточно просив суд стягнути з відповідача на його користь шкоду у розмірі 29 666,83 грн., пеню у розмірі 6 388,53 грн., три відсотки річних у розмірі 565,70 грн., інфляційні збитки у розмірі 3 735,67 грн. та здійснити розподіл судових витрат. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити. Надав згоду на ухвалення заочного рішення. За таких обставин, зважаючи на положення ст. ст. ст. 223,280 ЦПК України, за відсутності заперечень позивача суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та третьої особи на підставі наявних доказів, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши наявні докази та надавши їм належну оцінку суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Встановлено, і не заперечується сторонами, що 25 січня 2022 року о 11 год. 30 хв. в м. Львів по вул. Варшавська 40, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу «Фольксваген Пассат» д.н.з [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «Сузуки Гранд Вітара» д.н.з. [NUMBER] , який належить [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди належний позивачеві автомобіль отримав механічні пошкодження. Як свідчать матеріали справи, і дана обставина не спростовується третьою особою, винним у дорожньо-транспортній пригоді визнано водія [PERSON] . Також встановлено, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] 08.10.2021 р. була застрахована ПрАТ «ПЗУ Україна» за полісом № ЕР.206248406 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів . Строк дії договору до 14 жовтня 2022 року включно, ліміт відповідальності на одного потерпілого - 130 000,00 грн. за шкоду, спричинену майну. Відповідно до положень ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно листа від 04 квітня 2022 року ПрАТ СК «ПЗУ Україна» випадок визнано страховим, відкрито страхову справу № 15 819. 07 квітня 2022 року ПрАТ СК «ПЗУ Україна» виплатила позивачу страхове відшкодування у розмірі 31 452 грн. 52 коп. 18 квітня 2022 року ПрАТ СК «ПЗУ Україна» здійснено доплату у розмірі 4 141 грн. 96 коп. 04 травня 2022 року вих..№512-31повідомлено позивача, що ПрАТ СК «ПЗУ Україна» відсутні підстави для перегляду рішення та проведення доплати страхового відшкодування по даній страховій справі, оскільки відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» потерпілому відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом ТЗ з урахуванням зносу, розрахованому в порядку, встановленому законодавством. Разом з тим, відповідно до акту виконаних робіт №0000026273 від 23 лютого 2022 року СПД [PERSON] розмір відновлювального ремонту транспортного засобу становив 64 594 грн. 65 коп. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Так, Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») (постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 р. у справі № 755/18006/15-ц, від27.03.2019 р. у справі № 752/16797/14-ц). При цьому слід зазначити, що страховик за договором обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності відшкодовує не повну вартість складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені на нові. Такий висновок зроблено в постанові Верховного Суду від 06.07.2018 р. у справі № 924/675/17. Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 01.02.2018 р. у справі № 910/22886/16, від 06.02.2018 р. у справі № 910/3867/16, від 12.03.2018 р. у справі № 910/5001/17, від 14.05.2018 р. у справі № 910/5092/17. Позивач зазначає, і це не спростовано відповідачем, що при ремонті належного йому транспортного засобу, нові деталі використано не було. Зважаючи на встановлені обставини, беручи до уваги ліміт відповідальності страхової компанії суд приходить до висновку щодо можливості стягнення з ПрАТ СК «ПЗУ Україна» суму страхового відшкодування у розмірі 29 666 грн. 83 коп. За кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня, відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Так, за розрахунками позивача, який було перевірено під час розгляду справи, за період прострочення виплати страхового відшкодування з 21.04.2022 р. по 08.12.2022 р. розмір пені становить 6 388,53 грн. Відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою цієї статті зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим. Відповідно до положень ст.ст. 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Зазначений висновок суду узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11.04.2018 у справі № 14-68цс18 (№ 758/1303/15-ц). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Отже, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). З огляду на зазначене, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Положення статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Така правова позиція викладена і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 14-16цс18 (№ 686/21962/15-ц). Позивачем надано розрахунок, який також перевірено під час розгляду справи, відповідно до якого інфляційні втрати за період з 21.04.2022 р. по 08.12.2022 р. становлять 3 735,67 грн., 3% річних - 565,70 грн. За таких обставин, зважаючи на вищенаведені норми матеріального права та висновки Верховного Суду вимоги [PERSON] підлягають задоволенню і в частині стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних. Позивач просить суд стягнути з ПрАТ СК «ПЗУ Україна» суму у розмірі 50 000 грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди. Відповідно до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у. зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті, як це визначено ч. 1 ст. 1167 ЦК України. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.19995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з відповідними доповненнями та змінами, роз`яснено, що оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової шкоди) підлягають: наявність такої шкоди, протиправність дій її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Підставою для стягнення з відповідача моральної шкоди [PERSON] зазначає відмову страхової компанії відшкодувати всю суму коштів, витрачених на ремонт автомобіля. Разом з тим, чинним законодавством України за невиплату страхового відшкодування передбачена відповідальність у вигляді штрафних санкцій - виплати пені, 3% річних та інфляційних втрат у зв`язку із невиконанням грошового зобов`язання. Отже, до правовідносин, які склались між сторонами не можуть бути застосовані положення ст. ст. 23,1167 ЦК України. Зважаючи на викладене, підстави для задоволення вимог [PERSON] в частині стягнення з відповідача моральної шкоди відсутні. За положеннями ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. За положеннями ч. 2 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Приписами ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами, як це визначено ст. 137 ЦПК України. За положеннями ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Отже, в розумінні вищенаведених норм процесуального права, суд не має можливості вирішити питання про стягнення з позивача на користь третьої особи витрат на правничу допомогу. Частиною 6 ст. 141 ЦПК України визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial