Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-12 00:00:00

18 липня 2022 року до суду надійшов позов, у якому позивач в особі директора В.Білич просить: стягнути з [PERSON] грошові кошти в сумі 83243,94 грн., а також судовий збір 2481,00 грн. Позов обґрунтований тим, що 21.03.2021 р. відповідачка звернулась до Оболонської районної філії Київського міського центру зайнятості для отримання статусу безробітного. Відповідачка через портал «ДІЯ» 31.03.2021 року подала заяву про надання статусу безробітного, у якій зазначила, що не відноситься до категорій зайнятого населення відповідно до ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення». Також, повідомила, що ознайомлена з правами і обов`язками зареєстрованого безробітного. Наказом від 01.04.2021 р. відповідачу надано статус безробітного, та призначено допомогу по безробіттю, як застрахованій особі з урахуванням страхового стажу. В подальшому позивачу стало відомо про отримання [PERSON] свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю. 10.02.2022 р. складено акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення № 286, згідно з яким [PERSON] 21.05.2021 р. отримала свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю. Інформація про зупинення чи припинення діяльності у реєстрі відсутня. Статтею 4 Закону України «Про зайнятість населення» визначено, що до зайнятого населення належать особи, які забезпечують себе роботою самостійно. Відповідно до ст. 44 вказаного закону, зареєстровані безробітні зобов`язані інформувати територіальний орган зайнятості протягом трьох робочих днів про обставини припинення реєстрації. Таким чином [PERSON] після отримання свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю повинна була повідомити про це орган зайнятості, оскільки вона є само зайнятою особою, забезпечує себе роботою самостійно, і не має права на збереження статусу безробітного. Наказом від 10.02.2022 р. відповідачу припинено виплату допомоги по безробіттю. 11.02.2022 року Оболонською філією Київського міського центру зайнятості прийнято наказ про повернення [PERSON] нарахованого і виплаченого матеріального забезпечення. Згідно з довідкою-розрахунком від 11.02.2022 р., розмір нарахованого матеріального забезпечення відповідачу складає 83243,94 грн. Відповідачу було надіслано повідомлення про повернення коштів, але гроші так і не повернуті. Ухвалою судді Банасько І.М. від 28.07.2022 р. відкрито спрощене позовне провадження з викликом учасників справи. 04.10.2022 року надійшов відзив на позов, у якому відповідач позов визнала частково, а саме щодо стягнення сум з 01.04.2021 р. до 19.07.2021 р., також просила суд відмовити у стягненні виплачених сум з 19.07.2021 р. Відзив обґрунтований тим, що 19.07.2021 р. вона повідомила співробітнику центру зайнятості про отримання свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, в усній формі та надіслала резюме на електронну адресу центру зайнятості, у резюме була вказана ця інформація. Повідомлення про повернення коштів вона не отримувала. Ухвалою судді Діденка Є.В. від 28.11.2022 р. справа прийнята до провадження на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу справи, дата судового засідання залишена 13.12.2022 р. В судове засідання представник позивача Лавська Ю.С. не прибула, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином шляхом отримання 12.11.2022 р. повістки на зазначену нею електронну адресу, а також повідомлення було доставлено на номер телефону. Про причини неявки відповідачка не повідомила, заяв про відкладення не подавала. Тому, суд вважає можливим розглянути справу без участі учасників справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, з урахуванням заяви представника позивача про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з такого. Встановлені судом обставини і відповідні їм правовідносини. 31.03.2021 року [PERSON] через додаток «ДІЯ» подала заяву про надання статусу безробітного, у якій зазначила, що не відноситься до категорій зайнятого населення відповідно до ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення». Також, повідомила, що ознайомлена з правами і обов`язками зареєстрованого безробітного. Наказом Оболонської районної філії Київського міського центру зайнятості від 01.04.2021 р. № НТ210401 відповідачу надано статус безробітного, та призначено допомогу по безробіттю, як застрахованій особі з урахуванням страхового стажу. 21.05.2021 р. [PERSON] отримала свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 001881. Відомості про зупинення адвокатської діяльності у Реєстрі відсутні. 10.02.2022 р. Київським міським центром зайнятості складено Акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення № 286, згідно з яким [PERSON] 21.05.2021 р. отримала свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю. Згідно з довідкою-розрахунком від 11.02.2022 р. № 50, розмір надлишково виплаченого матеріального забезпечення відповідачу з 21.05.2021 р. по 09.02.2022 р. складає 83243,94 грн. 11.02.2022 року Оболонською філією Київського міського центру зайнятості прийнято наказ про повернення [PERSON] нарахованого і виплаченого матеріального забезпечення в розмірі 83243,94 грн. Відповідно до встановлених правовідносин, суд керується такими нормами права. Статтею 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи. Згідно зі ст. 45 цього Закону реєстрація безробітного припиняється у разі, зокрема: зайнятості особи; подання безробітним особисто письмової заяви про зняття його з реєстрації як безробітного або відмови від її послуг; встановлення факту подання особою недостовірних даних та документів, на підставі яких було прийнято рішення про надання їй статусу безробітного, призначення (виплати) матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг. За положеннями ст. 44 вищевказаного Закону зареєстровані безробітні зобов`язані, серед іншого, інформувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, протягом трьох робочих днів про обставини припинення реєстрації, визначені у частині першій статті 45 цього Закону. Відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою. Згідно пункту 14.1.226 статті 14 Податкового кодексу України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою-підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб. Особи, які мають намір здійснювати незалежну професійну діяльність, зобов`язані стати на облік в органах державної податкової служби за місцем свого постійного проживання як самозайняті особи та отримати довідку про взяття на облік (п.187.1 ст. 187 ПК України). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Положеннями статей 6, 12, 31, 32 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що право особи на зайняття адвокатською діяльністю зберігається з моменту отримання свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю до зупинення або припинення ним права на зайняття такою діяльністю. Аналіз вищезазначених норм дає підстави вважати, що адвокат є самозайнятою особою, незалежно від того чи зареєстрований він як фізична особа-підприємець. Відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокат має право здійснювати адвокатську діяльність після отримання свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю та складання присяги адвоката України. Наявність зазначеного права чинним законодавством не пов`язано з реєстрацією адвоката в органах податкової служби як платника податків. Такі ж висновки викладені і у постанові Верховного Суду від 31.05.2018 у справі № 750/9213/16-ц та постанові Верховного Суду від 24.04.2019 у справі №757/17820/17-ц. Оцінка доказів і мотиви суду. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. На підставі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Дослідженими доказами встановлено, що 21.05.2022 відповідач отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю. Отримавши право на заняття адвокатською діяльністю відповідач відповідно до ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення» мав повідомити про цю обставину, оскільки з часу отримання права на зайняття адвокатської діяльності вона є самозайнятою особою, забезпечує себе роботою самостійно, а тому, не мала права на збереження статусу безробітного та отримання допомоги по безробіттю. Відповідач вказує, що повідомила центр зайнятості 19.07.2021 р. про отримання нею свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, а саме усно повідомила про це співробітнику центру та направляла резюме на електронну адресу. Проте, доказів того, що відповідач 19.07.2021 р. усно повідомила це працівнику центру, суду не надано. Так, само наданий відповідачем примірник резюме не містить доказів його направлення на офіційну електронну адресу центру зайнятості. Тому, на переконання суду відповідачем не надано доказів виконання свого обов`язку по повідомленню центру зайнятості щодо отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. За період з 21.05.2021 по 09.02.2022 відповідач отримала допомогу по безробіттю у сумі 83243,94 грн. Зазначена сума виплачена у період коли відповідач мав право на заняття адвокатською діяльністю, а відтак ця сума підлягає стягненню на користь позивача, як така, що виплачена без законних на те підстав. На підставі ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачену суму судового збору в розмірі 2481,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved