Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-14 00:00:00

26 серпня 2022 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява [PERSON] , в якій вона просить суд усунути [PERSON] від спадкування за законом після смерті [PERSON] усього належного йому майна та стягнути з відповідача на свою користь судовий збір у розмірі 908 грн. За результатами автоматизованого розподілу справа була передана на розгляд судді Косіциній В.В. Ухвалою від 10 вересня 2021 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про усунення від спадкування за законом було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та встановлено загальний порядок розгляду справи. Перше підготовче засідання, яке відбулося 6 жовтня 2021 року за участю представника позивача - адвоката Білана М. О. ухвалою суду, занесеною до протоколу вказаного підготовчого засідання було відкладено задля уточнення відомостей щодо місця реєстрації відповідача забезпечення належного його сповіщення про місце, дату та час наступного підготовчого засідання. Відповідний запит суду від 7 жовтня 2021 року було направлено на адресу Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради та Головного управління ДМС в Одеській області. У відповідь на вказаний запит 13 жовтня 2021 року засобами електронного, а 18 жовтня 2021 року-поштового зв`язку надійшла відповідь з Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради, в якій повідомлялося, що місцем реєстрації відповідача [PERSON] не являється квартира [ADDRESS] (тобто адреса, вказана позивачем у позовній заяві) та у Департаменту відсутня будь-яка інформація про реєстрацію місця проживання вказаної особи. Листом від 21 жовтня 2021 року Головне управління ДМС в Одеській повідомило суд, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ; документована паспортом Громадянина України№ [NUMBER] , виданий 08.07.2019 року органом № 5115. У підготовчому засідання, яке відбулося 26 жовтня 2021 року за участю представників позивача та відповідача, суд розглянув клопотання представника позивача від 6 жовтня 2021 року про витребування доказів та ухвалою від 26 жовтня 2021 року задовольнив його частково, витребував у приватного нотаріусу Верезуб Катерини Олександрівни належним чином завірену копію спадкової справи № 31/2021, відкритої за заявою [PERSON] щодо прийняття спадщини після померлого [PERSON] . Копії вказаної спадкової справи надійшли до суду 4 листопада 2021 року. 15 листопада 2021року до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] , в якому вона відмовити у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про усунення від спадкування за законом з підстав ненадання позивачем належних та достовірних доказів в обґрунтування своїх позовних вимог, зокрема факту, що підтверджує ухилення відповідача від надання спадкодавцеві [PERSON] допомоги. У підготовчому засіданні, що відбулося 16 листопада 2021 року за участю представників сторін, суд ухвалою, занесеною до протоколу вказаного підготовчого засідання, залучив до матеріалів справи копію нотаріальної справи № 31/2021 відносно мана померлого [PERSON] та відзив на позовну заяву. Окрім того, ухвалою суду від 16 листопада 2021 року було задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та витребувано з Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня № 11» Одеської міської ради (65006, м. Одеса, вул. Академіка Воробйова, 5-г) копії всіх медичних документів, які стосуються лікування [PERSON] , [INFO] , в тому числі історію хвороби, медичні картки амбулаторного/стаціонарного хворого, результати розтинів, судово-медичних експертиз, довідки щодо причин смерті, тощо, а також електронних документів. У підготовчому засідання, яке відбулося 9 грудня 2021 року, суд ухвалою, занесеною до протоколу вказаного підготовчого засідання, залучив до матеріалів справи відповідь на відзив, надану представником позивача та задовольнив клопотання представника відповідача про відкладення підготовчого засідання задля надання часу для ознайомлення зі змістом вказаної відповіді на відзив та підготовкою заперечень. Підготовче засідання від 13 січня 2022 року було відкладено у зв`язку із неявкою учасників справи. 28 січня 2022 року на виконання ухвали суду від 16.11. 2022 року з КНП «Міська клінічна лікарня № 11» ОМР надійшла копія документації (історія хвороби № 1616) [PERSON] , [INFO] . У підготовчому засіданні від 3 лютого 2022 року, яке відбулося за участю представників сторін, представник позивача наголосив на необхідності проведення судової експертизи та заявив клопотання про відкладення підготовчого засідання для підготовки клопотання про виклик та допит свідків; представник відповідача просив суд надати йому час для ознайомлення з медичною документацією та підготовки клопотання про виклик та допит свідків, які суд ухвалою, занесеною до протоколу зазначеного підготовчого засідання задовольнив. 21 лютого 2022 року від представника позивача [PERSON] - адвоката Білана М.О. надійшли клопотання про витребування доказів та про допит і виклик свідків; у свою чергу представник відповідача [PERSON] - адвокат Лях Р.М. також 21 лютого 2022 року звернувся до суду із клопотанням про виклик свідків. Ухвалою суду, занесеною до протоколу підготовчого засідання від 21 лютого 2022 року суд задовольнив клопотання представників сторін про виклик та допит свідків; закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 21 лютого 2022 року було задоволено клопотання представника позивача Білана М.О. про витребування доказів та витребувано з Комунального некомерційного підприємства «Одеського обласного центру екстренної медичної допомоги і медицини катастроф Одеської обласної ради» Департаменту охорони здоров`я Одеської обласної ради інформацію про всі виклики бригади швидкої медичної допомоги за адресою: [ADDRESS] , для надання медичної допомоги громадянину [PERSON] , [INFO] ,за період часу з 01.01.2021 року по 12.02.2021 року, а також копії підтверджуючих документів (форми 110/о, 109/о, картки виклику ШМД, письмових висновків лікарів ШМД щодо діагнозу, призначень тощо). У судовому засідання, яке відбулося 21 лютого 2022 року за участю представників сторін був допитаний свідок [PERSON] , який являвся сусідом [PERSON] та повідомив суду, що знав померлого з 2002 року, часто з ним спілкувався до його смерті, померлий йому неодноразово допомагав, однак про смерть останнього дізнався майже через півроку після вказаного факту. Також повідомив суду, що він не знав про наркотичну залежність померлого, лише здогадувався, що йому достеменно невідомо про його стан здоров`я перед смертю,про наркотичну залежність померлого та про випадки виклику швидкої допомоги за адресою місця проживання останнього, однак він знає про те, що перед смертю він проживав зі своєю сестрою. У судове засідання, призначене на 12 квітня 2022 року ніхто із учасників справи не з`явився, через канцелярію суду 12 квітня 2022 року представники сторін надійшли заяви про відкладення судового засідання, які суд ухвалою, занесеною до протоколу вказаного судового засідання задовольнив. Судове засідання, призначене на 2 червня 2022 року не відбулося у зв`язку із перебуванням головуючої судді Косіциної В.В. у відпустці. 11 липня 2022 року від представника позивача надійшло клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку із перебуванням його на військовій службі та неможливістю прибути у судове засідання, призначене на 12 липня 2022 року. Ухвалою, занесеною до протоколу від 12 липня 2022 року суд задовольнив зазначене клопотання представника позивача, однак на адресу позивача [PERSON] направив лист від 13 липня 2022 року, в якому роз`яснив їй можливість самостійно брати участь у судовому процесі або звернутися за правовою допомогою до іншого представника. У судовому засідання, яке відбулося 6 вересня 2022 року за участю представників сторін, суд задовольнив клопотання представника позивача - адвоката Чебаненко О.А. та оголосив перерву у судовому засіданні задля надання останній часу для ознайомлення з матеріалами справи та уточнення списку свідків. 15 вересня 2022 року від представника позивача надійшла заява про зміну редакції клопотання про допит свідків та залучення спеціалістів від 21.02.2022 року; від представника відповідача 15 вересня 2022 року надійшло клопотання про доручення до матеріалів справи копій довідок про доходи відповідача [PERSON] за період з 2016 по 2021 рр. У судовому засідання, яке відбулося 15 вересня 2022 року у якості свідка була допитана позивач [PERSON] , яка повідомила суду про останні роки життя свого брата, його хворобу, про те, як вона за ним доглядала, оплачувала його борги та здійснювала поховання свого брата, вказала на ту обставину, що донька померлого - відповідач по справі [PERSON] не спілкувалася з батьком, не цікавилася його життям та самопочуттям та жодним чином не допомагала останньому, незважаючи на те, що померлий завжди виявляв турботу про свою доньку, купуючи їй необхідні речі, у тому числі і техніку, як наприклад, комп`ютер. Суд також заслухав показання свідка з боку позивача [PERSON] , яка була співмешканкою померлого [PERSON] та яка повідомила суду, що останній не перебував у безпорадному стані, мав регулярний підробіток, чим міг забезпечувати не тільки себе, але й її. З показань свідка з боку відповідача [PERSON] - колишньої дружини померлого [PERSON] та матері [PERSON] суду стало відомо, що остання утримувала свою доньку- відповідача по справі, поки та перебувала на денній формі навчання у закладі вищої освіти у період з 01.09.2015 по 20.06.0221 рр., а також повідомила суду про те, що вона допомагала своєму колишньому чоловікові у разі його звернення. При цьому, зі слів свідка, померлий [PERSON] ніколи не звертався за матеріальною допомогою до відповідача, будучи чудово обізнаним у тому, що у неї немає власного доходу. У судовому засіданні, яке відбулося 11 жовтня 2022 року суд заслухав показання свідка [PERSON] , яка є племінницею померлого [PERSON] та донькою позивача [PERSON] та яка повідомила суду, що їй було достеменно відомо про хворобу останнього протягом останніх кількох років та зловживання ним наркотичними препаратами; також повідомила суду, що покійний мав намір подарувати квартиру позивачці, тобто своїй сестрі, оскільки та завжди допомагала йому та підтримувала матеріально; на питання про його відносини із донькою та колишньою дружиною, зазначила, що померлий не спілкувався з ними протягом доволі тривалого часу, ніколи не звертався до них за допомогою і часто повторював, що він потрібен був їм лише тоді, коли міг допомогти матеріально. Окрім того, вказала на те, що на початку подружнього життя стосунки між [PERSON] та [PERSON] були гарними, він завжди турбувався про родину, утримував дружину у той час, поки вона навчалася та мав гарні відносини зі своєю донькою до моменту, поки не почав зловживати заборонені препарати, що стало причиною погіршення стосунків між батьком та донькою. У вказаному судовому засіданні також був допитаний у якості свідка колишній чоловік позивача - [PERSON] , який повідомив суду, що востаннє бачив померлого у 2020 році, що знав про тривалу хворобу [PERSON] , однак про його смерть дізнався через доволі тривалий час після самої події. Свідок також повідомив суду, що померлий був працьовитим, здібним до роботи, завжди турбувався про свою родину, у тому числі і під час навчання його колишньої дружини [PERSON] протягом 6 років. У судовому засіданні від 31 жовтня 2022 року суд допитав у якості свідка відповідача [PERSON] , яка повідомила суду, що з батьком останні роки його життя майже не спілкувалася, жодної матеріальної допомоги з його боку не отримувала, що не мала змоги допомагати останньому по причині відсутності самостійного доходу, оскільки перебувала на денній формі навчання, а також те, що її не повідомили про смерть її батька і про цю обставину їй стало відомо випадково. Також свідок зазначила, що за життя батько не звертався до неї ані по матеріальну допомогу, ані будь яку іншу у вигляді супроводу до лікар чи догляду. Лікар «КНП «МКЛ № 11» ОМР - [PERSON]., допитана у судовому засідання як свідок повідомила суду, що точно не пам`ятає подій, які сталися 11 лютого 2021 року та обставин смерті [PERSON] , однак ознайомившись з копією медичної документації померлого, наявної у матеріалах справи, вказала на те, що останній не був лежачим, оскільки на його тілі були відсутні сліди пролежнів, однак стан його здоров`я був настільки поганий, що врятувати його життя не було можливим, незважаючи на всі намагання лікарів. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання від 31 жовтня 2022 року суд оголосив перерву задля надання сторонам часу для підготовки до судових дебатів. 8 грудня 2022 року до суду надійшли письмові пояснення відповідача [PERSON] , в яких вона просила суд відмовити позивачеві у задоволенні позову з підстав недоведеності обставин, викладеним у ньому. У судовому засідання, яке відбулося 15 грудня 2022 року, представник позивача - адвокат Чебаненко О.А. підтримала заявлені позовні вимоги та просила суд їх задовольнити; представник відповідача - адвокат Лях Р.М. просив суд відмовити у задоволенні позову. Вислухавши пояснення учасників справи та показання свідків дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступних висновків. Так, судом було встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , про що Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), було зроблено актовий запис № 1964 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 10/400 частки домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , яка належала йому на праві власності. Спадкоємцями останнього є його донька [PERSON] та сестра [PERSON] . 6 липня 2021 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Одеськоо міського нотаріального округу Верезуб Катерини Олександрівни із заявою про прийняття спадщини, за якою 6 липня 2021 року нотаріусом було відкрито спадкову справу № 31/2021. 11 серпня 2021 року [PERSON] звернулась до зазначеного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Вважаючи, що [PERSON] підлягає усуненню від спадкування за законом після померлого [PERSON] , [PERSON] звернулася до суду із вказаною позовною заявою. Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд керується положеннями статті 16 ЦК України, відповідно до частини 1 якої, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Процесуальний закон також містить норми, відповідно до яких судовому захисту підлягає порушене, невизнане або оспорюване право, свобода чи інтерес (статті 1-4 ЦПК України). З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. При цьому за змістом статей 4, 265 ЦПК України позов може бути задоволений лише у випадку встановлення факту порушення, не визнання або оспорення відповідачем (відповідачами) прав, свобод чи інтересів позивача. Якщо такого факту не встановлено, позов не підлягає задоволенню. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого статтею 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до частини другої статті 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно із частиною першою статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Частиною першою статті 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцями другої черги, відповідно до ч.1 ст.1262 ЦК України, є рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Судом встановлено, що померлий [PERSON] не залишив заповіту, а тому в силу положень ч.2 ст. 1223 ЦК України спадкування у даному випадку здійснюється за законом. Так, відповідач у справі [PERSON] , яка є донькою померлого, є спадкоємцем першої черги, а позивач по справі [PERSON] , яка є сестрою померлого-спадкоємцем другої черги. Відповідно до частини першої статті 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Частиною п`ятою статті 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України. Згідно ч.2 ст.1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Таким чином, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів, у їх сукупності, спадкоємець може бути усунений від спадкування, а отже з метою вирішення питання про зміну черговості спадкування позивач повинен довести факт опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу та перебування спадкодавця в безпорадному стані, тобто стані, обумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Судом було встановлено, що у вересні 2009 року [PERSON] було встановлено ІІІ групу інвалідності за загальним захворюванням, яка згодо не була продовжена. Судом встановлено. Що на момент смерті [PERSON] мав стійку довготривалу залежність від вживання психотропних засобів, наявність якої підтверджується не лише медичною документацією, а й показаннями як позивача та відповідача, так і свідків, зокрема, колишньої дружини померлого [PERSON] , співмешканки померлого [PERSON] , племінниці останнього [PERSON] . Вирішення питання щодо усунення права на спадкування з підстав, передбачених ст.1224 ЦК України, можливо за умови , якщо таке право на спадкування існує. Статтею 1224 ЦК України визначено коло осіб, які позбавляються суб`єктивних прав на спадкування, незважаючи на те, що існували певні передумови для закликання їх до спадкування - призначення спадкоємцями у тексті заповіту, наявність певного ступеня спорідненості, перебування у шлюбі зі спадкодавцем або на його утриманні протягом встановленого строку. З аналізу норм ст.1224 ЦК України вбачається, що законодавець визначив дві групи негідних спадкоємців - осіб, які усуваються від права на спадкування. До першої належать особи, які не вправі спадкувати ні за заповітом, ні за законом (частини 1-2 ст.1224 ЦК України). До другої групи (ч.ч.3-5 ст.1224 ЦК України) належать спадкоємці, чиї проступки не становлять настільки великої суспільної небезпеки, як правопорушення осіб, зазначених у частинах 1,2 даної статті. Тому ці особи усуваються тільки від спадкування за законом, а право призначити їх спадкоємцями у тексті заповіту у спадкоємця зберігається. Виходячи з положень частини 3 статті 1224 Цивільного кодексу України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітті діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялись від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Для ухвалення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання. Як роз`яснено у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року за №7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України. Виходячи з наведеного, правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема, й тих, які відповідно до Сімейного кодексу України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Відповідно до ч.2 та 3 ст. 83 Цивільного процесуального кодексу України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви; відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Звертаючись з позовом до суду, позивач посилається як на підставу усунення відповідачів від права на спадкування на наявність обставин, визначених у ч. 3 ст. 1224 Цивільного кодексу України, мотивує тим, що відповідач, донька померлого [PERSON] ,проживала окремо від батька, життям та здоров`ям батька не цікавилась, будучи обізнаною про стан здоров`я батька, який перебував в тяжкому стані, не виконувала своїх обов`язків, передбачених Сімейним кодексом України, що дає підстави для усунення відповідача, як спадкоємця першої черги за законом, від права на спадкування майна після смерті батька. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] помер у віці 50 років, на момент смерті не досяг пенсійного віку, докази, які мали свідчити про те, що за життя померлий отримував пенсію з інших підстав, в тому числі внаслідок втрати працездатності та встановлення групи інвалідності. Окрім того, немає жодних доказів на підтвердження доходів померлого. З медичної документації, яка міститься у матеріалах справи, не вбачається безпорадність сану померлого. Так, в нього був ряд хронічних захворювань, однак доказів перебування померлого на стаціонарному лікування відсутні. При цьому матеріали справи не місять жодного висновку лікарія стосовно необхідності здійснювати сторонній догляд за хворим та його стан, що унеможливлює (обмежує) пересування хворого. Окрім того, відповідно до показань лікаря КНП «Міська клінічна лікарня № 11» ОМР [PERSON] суду відомо, що на тілі померлого не було пролежнів, які би свідчили про безпорадність стану останнього. А тому суд ставить під сумнів викладені у позовній заяві твердження позивача про те, що останні кілька місяців померлий не міг самостійно пересуватися та попри нормальні результати аналізів та медичних оглядів постійно перебував вдома, потребуючи постійного догляду та піклування. Більш того, позивач не надав суду жодного результату аналізів, які би підтверджували вказані факти, окрім того, судом встановлено, що померлий не звертався до лікарів за наданням йому медичної допомоги до 10 лютого 2021 року, коли його було госпіталізовано до КНП «Міська клінічна лікарня № 11», жодних підтверджень про виклик Швидкої допомоги за адресою: [ADDRESS] у матеріалах справи не міститься. Щодо твердження позивача [PERSON] , що донька померлого [PERSON] ухилялася від надання допомоги своєму батьку. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, принципове значення має питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Відповідно до абзацу 2 частини третьої статті 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. За змістом частини п`ятої статті 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Виходячи зі змісту частини п`ятої статті 1224 ЦК України та з урахуванням роз`яснень, наданих судам у пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для життєдіяльності спадкодавця, наявність можливості для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця у безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності в сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2019 року у справі № 752/12158/14-ц, від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 25 березня 2019 року по справі № 766/810/17, від 11 лютого 2019 року по справі № 756/11676/16-ц. Судом було встановлено та знайшло своє документальне підтвердження та обставина, що [PERSON] у період з 01.09.2015 по 30.06.2021 року навчалася на денній формі у закладі вищої освіти за медичною спеціальністю, повністю перебуваючи на утриманні своїй матері, [PERSON] суду надано довідки про доходи № 90,91, 93,94,95,96, з яких вбачається, що за період з 2016 по 2021 рр. [PERSON] не було нараховано дохід у розмірі 0, 00 грн. (нуль гривень, нуль копіок). Таким чином, відповідач не мала матеріальної можливості утримувати свого батька, сама потребуючи сторонньої матеріальної допомоги. Окрім того, суду не подано жодних доказів на підтвердження того, що померлий звертався до відповідачки за матеріальною допомогою для забезпечення потреб спадкодавця, а відповідачка свідомо ухилялася від надання такої допомоги. Той факт, що саме позивача, а не інші члені родини, взяли на себе організацію та витрати на поховання [PERSON] , не дає підстав для усунення відповідачки від права на спадкування, оскільки прийняття спадщини не ставиться законом у залежність від того, хто здійснив поховання особи. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ст.2 ЦПК України) Відповідно до вимог ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. ( ст. 89 ЦПК України). Враховуючи викладене, беручи до уваги встановлені судом фактичні обставини справи та правовідносини, що їх регулюють, суд приходить до висновку, що позов заявлені позивачем вимоги є безпідставними і не обгрунтованими і задоволенню не підлягають. У відповідності до ст.141 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача у сплаченому при зверненні до суду розмірі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed