Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просить встановить встановити факт належності їй правовстановлюючого документу - Диплому про закінчення повного курсу навчання денного відділення механіко - математичного факультету Київського державного університету ім. Т.Г. Шевченка серія [NUMBER] від 26.06.1986 року, який видано на ім`я [PERSON] . Свої вимоги мотивує тим, що до університету у 1981 році заявник була зарахована з прізвищем « [PERSON] », та після укладення шлюбу їй було присвоєно прізвище « [PERSON] ». Після закінчення навчання в університеті в отриманому дипломі було вказано прізвище « [PERSON] », проте вона не надала такій відмінності значення, і лише на теперішній час така наявність такої помилки перешкоджає їй при обчисленні трудового стажу з врахуванням строку навчання у вищому учбовому закладі, що в подальшому вплине на розмір пенсії. Посилаючись на вказані обставини та на те, що іншим чином встановити дані факти неможливо, просила суд задовольнити заяву. 10.10.2022. року ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку окремого провадження. В судове засідання заявник не з`явилася, надала до суду заяву, в якій просила суд задовольнити вимоги з підстав викладених у заяві та розглянути справу за її відсутності. Заінтересована особа до суду не з`явилася, заяв та клопотань на адресу суду також не надсилала. Про час, місце та дату розгляду справи повідомлені належним чином. Оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалося. Суд, розглянувши заяви сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Згідно ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по-батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по-батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Заявник [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту що має юридичне значення, а саме встановлення факту належності їй диплома виданого Київським державним університетом ім. Т.Г. Шевченка серія [NUMBER] від 26.06.1986 року на ім`я [PERSON] . Метою встановлення заявленого факту є реалізація заявником права на пенсійне забезпечення. Так, як вбачається з матеріалів справи, а саме копії паспорта заявника серії [NUMBER] , виданого 26 червня 1996 року Приморським РВ УМВС України в Одеській області, прізвище заявника значиться як « [PERSON] » та на рос. мові « [PERSON] » (а.с. 6). До Київського державного університету ім. Т.Г. Шевченка заявник була зарахована у 1981 році з прізвищем « [PERSON] » на підставі наказу № 519 «С» від 21.08.1981 року. 30.06.1985 року, а саме після реєстрації шлюбу заявнику було присвоєно прізвище « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.5). На звернення [PERSON] керівництво університету повідомило листом від 17.08.2022 року, що дійсно до навчального закладу було зараховано гр. [PERSON] , в подальшому її прізвище було змінено на « [PERSON] », та власне на прізвище « [PERSON] » і було видано диплом. Судом встановлено та доведено, що диплом серії [NUMBER] від 26.06.1986 року, який видано на ім`я [PERSON] Київським державним університетом ім. Т.Г. Шевченка (на даний час Київським національним університетом ім. Тараса Шевченка) дійсно належить заявнику [PERSON] , даний факт підтвердився у судовому засіданні матеріалами справи. Факт належності правовостановлюючого документу має для заявника юридичне значення і впливатиме на оформлення нею пенсії, тому заява [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючого документу підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Отже, судові витрати суд залишає за заявником. На підставі викладеного та

Outcome: approved