Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-05 00:00:00

12.08.2022 року заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про визнання особи безвісно відсутньою, заінтересована особа: [INFO] . Обґрунтовуючи заявлені\~вимоги,\~вказує,\~що [PERSON] \~є його\~дружиною. Від шлюбу [INFO] у них народився син [PERSON] . 20 листопада 1996 року він пішов на роботу, а дружина, син та його мати [PERSON] залишилися вдома. При поверненні з роботи мати йому повідомила, що дружина пішла з дому і не повернулась. Весь цей час він намагався знайти дружину, неодноразово звертався до органів міліції (поліції), але позитивного результату це не дало. З того часу жодних відомостей про місце перебування дружини [PERSON] він не має. [INFO] під час бойових дій в с. Борівське Луганської області загинув його син [PERSON] . Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 161 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Провівши поховання сина, на виконання вимог вище зазначеної постанови уряду з метою подання відповідної заяви, він звернувся до [INFO] , де йому повідомили про те, що таку ж заяву має подати мати [PERSON] , або він має надати докази неможливості подання нею заяви. У зв`язку з цим 23.06.2022 року він звернувся до Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області з заявою про зникнення [PERSON] , але 24.06.2022 року отримав повідомлення про те, що за результатами розгляду його заяви прийняте рішення про припинення перевірки та роз`яснено процедуру визнання особи безвісно відсутньою у судовому порядку. \~ \~ \~ \~ Тому просить визнати [PERSON] , [INFO] , безвісно відсутнью. Представник заявника [PERSON] та заявник [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали в тому ж обсязі і з тих же підстав та просять їх задовольнити. Представник заінтересованої особи [INFO] в судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином. Свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що дійсно [PERSON] відсутня з за місцем свого проживання. Починаючи з 1996 року вони її жодного разу не бачили і куди вона могла виїхати їм також невідомо. \~ \~ \~ \~ Враховуючи пояснення заявника, представника заявника, покази свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що заява [PERSON] є обґрунтованою та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають в шлюбі, зареєстрованому 13 квітня 1991 року Подільською сільською радою Веселинівського району Миколаївської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 13.04.1991 року. Від шлюбу вони мають спільного сина\~ [PERSON] , [INFO] , що слідує зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 28 червня 1995 року. [INFO] син позивача [PERSON] загинув під час бойових дій в с. Борівське Луганської області, що підтверджується сповіщенням № 162 від 27.05.2022 р. та свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 02.06.2022 року. Відповідно до інформації з Державної прикордонної служби України від 24.08.2022 року № 91-22678/0/15-22 Вих, відомості про перетинання [PERSON] державного кордону України та/або лінії розмежування з тимчасово окупованими територіями у Донецькій та Луганській областях та тимчасово окупованої території АР Крим за останні п`ять років відсутні. Як вбачається з довідки № 2045-08-2022 від 26.08.2022 року, виданої Веселинівською селищною радою Миколаївської області, дані щодо реєстрації місця проживання гр. [PERSON] в картотеці Веселинівської селищної ради відсутні. Факт про те, що відомостей про місце перебування [PERSON] немає набагато більше року, підтверджується Актом № 74 від 25.07.2022 р., згідно з яким: « [PERSON] , приблизно з 1999 р. не проживає з сім`єю, спільне господарство не вели, місце знаходження не відомо, майна, речей дружини при обстеження немає. З 1999 р. по теперішній час [PERSON] на території Подільської с/о не з`являлася»; Витягом з Реєстру територіальної громади Веселинівської селищної ради № 12 від 22.07.2022 р., згідно з якою за адресою [ADDRESS] до 25.05.2022 р. проживали лише позивач [PERSON] та його покійний син [PERSON] . Показами допитаних судом свідків [PERSON] та [PERSON] вказана обставина також знайшла своє підтвердження в ході розгляду справи судом. \~ \~ \~ \~Відповідно до повідомлення ГУ Пенсійного фонду України в Миколаївській області [PERSON] , [INFO] , на обліку в Головному управлінні, як одержувач пенсії, не перебуває. Згідно відповіді Управління Державної міграційної служби в Миколаївській області від 06.09.2022 року № 4801.3-2073/48.3-22, за відомостями паперових картотек відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС у Миколаївській області [PERSON] , [INFO] зареєстрованою/знята з реєстрації місця проживання не значиться. Із відповіді Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області від 05.09.2022 року № 20964/59-2022 слідує, що за обліками ІТС ІПНП Вознесенського РУП [PERSON] не значиться. 23.06.2022 року позивач [PERSON] звернувся до Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області з заявою про зникнення [PERSON] , [INFO] , але 09.08.2022 року отримав повідомлення за 12923/59-2022 від 24.06.2022 р., про те, що за результатами розгляду його заяви прийняте рішення про припинення перевірки та роз`яснено процедуру визнання особи безвісно відсутньою у судовому порядку. Згідно відповіді Веселинівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 04.09.2022 року за № 23.7-20/113, було проведено перевірку відомостей державної реєстрації актів про смерть [PERSON] за наявним архівним фондом відділу та даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян актовий запис про смерть гр. [PERSON] відсутній. За нормою ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного провадження, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно вимогам ст. 305 ЦПК України, заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідомо, або за місцезнаходження її майна. Як вбачається\~з обґрунтування\~заяви [PERSON] \~та пояснень\~в судовому\~засіданні,\~оголошення [PERSON] \~безвісно відсутньою\~необхідне для\~отримання одноразової грошової допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 161 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яка виплачується сім`ям загиблих осіб згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану». Згідно зі ч. 1 ст. 43 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання не має відомостей про місце її перебування. Відповідно до імперативних положень ч. 5 та ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус судді» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Таким чином, при розгляді даної справи суд враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, які стосуються розгляду справ про визнання особи безвісно відсутньою. Так, 22 листопада 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи №225/882/17, провадження № 61-34068св18 (ЄДРСРУ № 78044509) підтвердив правові позиції стосовно підстав для визнання особи безвісно відсутньою. Зокрема, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 травня 2018 року у справі № 225/1297/17 зроблено висновок, що «безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою. При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Також належить враховувати, що визнання судом у встановленому законом порядку фізичної особи безвісно відсутньою (стаття 43 ЦК України) жодним чином не свідчить про смерть такої особи, так і не виключає самої можливості смерті. Зазначене зумовлює одночасну наявність двох припущень щодо двох взаємовиключних життєвих станів безвісно відсутньої фізичної особи (особа жива, особа померла) (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2018 року у справі № 317/3139/15-ц, провадження №61-4241св18 (ЄДРСРУ № 72641734). З урахуванням сукупності вищевикладеного та аналізу наявних у справі доказів в сукупності з показаннями допитаних свідків, з огляду на практику Верховного Суду щодо розгляду справ про визнання особи безвісно відсутньою, суд приходить до висновку, що за таких обставин, коли визнання фізичної особи безвісно відсутньою необхідне заявнику для захисту його інтересів, відомості щодо [PERSON] в місці постійного проживання відсутні з 20 листопада 1996 року і місце її перебування (знаходження) невідоме, тому заявлені вимоги слід задовольнити. За умовами ч. 2 ст. 43 ЦК України у разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць\~перше січня наступного року. Початком безвісної відсутності [PERSON] \~\~вважати 20 листопада 1996 року, оскільки ця дата є останніми відомостями відносно зниклої особи та роз`яснити, що згідно ст. 45 ЦК України, якщо фізична особа, яка була визнана безвісно відсутньою, з`явилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем її перебування або суд, що постановив рішення про визнання цієї особи безвісно відсутньою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. У відповідності до ст. 12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved