Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-20 00:00:00

У вересні 2022 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом, у якому просить стягнути з Державного бюджету України в особі Державної казначейської служби України 3 613 045,69 грн - інфляційних втрат та 847 540,78 грн - 3 % річних. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що постановою про відшкодування шкоди СВ Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області від 27 вересня 2019 року стягнуто з Державної казначейської служби України на її користь в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду 9 664 242,00 грн. 27 вересня 2019 року позивач подала до Державної казначейської служби України вказану постанову, однак відповідачем на сьогоднішній день вона невиконана, та кошти не сплачені. Крім того, зазначає, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 06 квітня 2021 року в справі 640/1234/20 визнано протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України, що полягає у невиконанні постанови старшого слідчого Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області Говорун К.О., від 27 вересня 2019 року та зобов`язано відповідача виконати вказану постанову, а саме: списати у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на її користь матеріальну шкоду в розмірі 9 664 242 грн. На підставі наведеного, а також з огляду на те, що вимога, направлена Державній казначейській службі України про сплату 3 % та інфляційних втрат, залишена без виконання, позивач просить позов задовольнити. Ухвалою судді від 03 жовтня 2022 року в справі відкрито провадження та постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. 13 грудня 2022 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказано про те, що відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду здійснюється державою за рахунок коштів державного бюджету в межах бюджетних призначень та в порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845, яка не передбачає строку виконання таких рішень; постанова слідчого підлягає виконанню за спеціальною бюджетною програмою КПКВК 3504030 і залежить від суми коштів, встановленої у про Державний бюджет на відповідний рік; 22 жовтня 2019 року вказану постанову повернуто позивачу без виконання, у зв`язку з невідповідністю вимогам законодавства, яка 27 жовтня 2022 року, після ухвалення рішення адміністративним судом у справі № 640/1234/20 позивачем направлена до Державної казначейської служби України, та яку направлено для виконання до Головного управління Державної казначейської служби України в Київській області; стягнення інфляційних втрат і 3 % не передбачено порядком, встановленим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845. Ухвалою суду від 21 грудня 2022 року закінчено підтовче провадження та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Позивач та його представник, в судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити, з мотивів, викладених у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив та просив відмовити у задоволенні позову, виходячи з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Суд, вислухавши учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з положеннями ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках; учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд установив, що постановою СВ Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області від 27 вересня 2019 року стягнуто з Державної казначейської служби України на користь [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду, в загальному розмірі 9 664 242,00 грн. Вказану постанову вперше отримано відповідачем 27 вересням 2019 року. Листом від 22 жовтня 2019 року № 5-11-11/18047 Державна казначейська служба України повернула постанову старшого слідчого СВ Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області від 27 вересня 2019 року про відшкодування шкоди, завданої [PERSON] без виконання. Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 06 квітня 2021 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 серпня 2022 року в справі № 640/1234/20 визнано протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України, що полягає у невиконанні постанови старшого слідчого Києво-Святошинського відділу поліції ГУНП в Київській області Говорун К.О., від 27 вересня 2019 року. Зобов`язано Державну казначейську службу України виконати постанову старшого слідчого Києво-Святошинського відділу поліції ГУНП в Київській області Говорун К.О., від 27 вересня 2019 року, а саме: списати у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 9 664 242 грн. Крім того, з`ясовано, що вказана постанова відповідачем не виконана, та звернення [PERSON] про виплату їй 3 % річних та інфляційних втрат, залишено без реагування. Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» № 266/94 ВР від 01 грудня 1994 року передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення (пункт 2 частини першої статті 2 Закону). Положеннями статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що громадянинові відшкодовується (повертається), в тому числі й моральна шкода. Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів Державного бюджету (стаття 4 вказаного Закону). Відповідно до частини другої статті 25 Бюджетного кодексу України, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Порядок застосування Закону № 266/94-ВР визначає Положення про застосування закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затверджене наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України № 6/5/3/41 від 04 березня 1996 року (далі - Положення № 6/5/3/41). Пунктом 4 Положення № 6/5/3/41 передбачено, що завдана громадянинові шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Пунктом 13 Положення № 6/5/3/41 визначено, що не пізніше трьох діб після винесення постанови (ухвали) про розмір шкоди, завірена гербовою печаткою її копія надсилається громадянинові або його спадкоємцям і подається ними до відповідного територіального органу Державного казначейства за місцем проживання для одержання чека. Відшкодування громадянинові шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 ст. 3 Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відповідний територіальний орган Державного казначейства, до якого звернувся громадянин за відшкодуванням шкоди, надсилає до Управління Державного казначейства в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі заявку, в якій вказує суму відшкодування, а Управління Державного казначейства в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі надсилає заявку до Головного управління Державного казначейства України. Головне управління Державного казначейства України перераховує вказані кошти на рахунок Управління Державного казначейства в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, а останні - на рахунок відповідного територіального органу Державного казначейства для виплати їх громадянинові. Виплата громадянинові суми відшкодування проводиться установою банку на підставі чека, виданого органом Державного казначейства після подання громадянином копії постанови (ухвали) органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду про розмір відшкодування шкоди за умов наявності коштів на рахунку відповідного територіального органу Держказначейства. Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів визначений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 (у редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 30 січня 2013 року № 45; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі - Порядок № 845), у пункті 2 якого зазначено, що безспірне списання - це операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами (далі - органи Казначейства) рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів. Згідно з п. 35 Порядку № 845 Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації): шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду; шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень; шкоди, заподіяної органом державної влади у сфері нормотворчої діяльності; різниці між сумою коштів, що надійшли до державного бюджету від реалізації конфіскованого або зверненого судом у дохід держави майна, іншого майна, у тому числі валютних цінностей, що переходять у власність держави, та сумою, встановленою у судовому рішенні; шкоди, заподіяної фізичній особі внаслідок кримінального правопорушення. Відповідно до п. п. 38-39 Порядку № 845 для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок. Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету. За змістом ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу У контексті статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), це таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. За своєю правовою природою судове рішення є засобом захисту прав або інтересів фізичних та юридичних осіб. Положення статті 11 ЦК України передбачають, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі ; інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події. Тобто відповідно до положень статті 11 ЦК України постанова слідчого про стягнення коштів в рахунок відшкодування завданої майнової шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, а саме: зазначена постанова СВ Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області від 27 вересня 2019 року - чинна, не скасована в судовому порядку, а тому є підставою для виплати позивачу суми відшкодування шляхом безспірного списання, та створює для відповідача відповідний обов`язок. Приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу ІІІ книги 5 цього ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу ІІІ книги 5 цього Кодексу). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), від 19 червня 2019 року в справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18). Суд установив, що постанова СВ Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області від 27 вересня 2019 року, яку пред`явлено відповідачу до виконання 27 вересня 2019 року. Отже, доводи відповідача про вживання ним заходів для виконання постанови слідчого є безпідставним та не звільняють останнього від обов`язку по сплаті інфляційних втрат та 3 % процентів річних за період його невиконання. Неправомірність дій Державної казначейської служби України щодо повернення вказаної постанови, що встановлена, в тому числі, й рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 06 квітня 2021 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 серпня 2022 року в справі № 640/1234/20, не скасовує обов`язку по її виконанню саме з 27 вересня 2019 року- коли [PERSON] вперше звернулася до Державної казначейської служба Україниза відшкодуванням шкоди. Таким чином, у зв`язку з невиконанням постанови про відшкодування шкоди СВ Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області від 27 вересня 2019 року, відповідач не звільняється від відповідальності за порушення виконання зобов`язань згідно зі статтею 625 ЦК України, частиною другою якої встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Обставин, визначених ст. 622 ЦК України, за яких відповідач як боржник звільняється від обов`язку виконати зобов`язання не встановлено. За таких обставин, суд вважає за можливе прийняти розрахунок позивача щодо нарахування інфляційних втрат у розмірі 3 613 045,69 грн та 3 % річних у сумі 847 540,78 грн, який відповідачем не оспорюється та не спростовано. Відповідно до ст. 141 ЦПК України витрати на сплату судового збору в розмірі 12 405,00 грн, що сплачені позивачем підлягають стягненню з відповідача на його користь.

Outcome: approved