Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-21 00:00:00

У поданій в суд позовній заяві позивач [PERSON] просить зобов`язати ТОВ «Західна агровиробнича компанія» повернути йому земельну ділянку, кадастровий номер 5622681800:01:001:0150 площею 1,1054 га з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства», яка розташована на території Деманської Другої сільської ради Здолбунівського району Рівненської області, та скасувати державну реєстрацію права оренди земельної ділянки з кадастровим номером 5622681800:01:001:0150 площею 1,1054, (номер запису про інше речове право 28043029 (спеціальний розділ) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно), обґрунтовуючи тим, що 25 травня 2022 року він успадкував дану земельну ділянку після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Як йому стало відомо 07 вересня 2018 року між ТОВ "Західна агровиробнича компанія" та [PERSON] було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки терміном на 7 років. Стверджує, що [PERSON] на момент укладання договору була покійна, а тому ніяких договорів оренди підписувати не могла. Відповідач надав суду відзив у якому просив у задоволенні позову відмовити з тих підстав, що позивач не надав суду належних суду доказів того, що [PERSON] не підписувала додаткової угоди. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися. Представником позивача подано суду заяву в якій вона просить справу розглядати без її участі, вимоги позову підтримує та просить задовільнити їх. \~ \~ \~ \~ Представник відповідача в судове засідання не з`явився повторно, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення. Суд вважає за можливе розгянути справу за відсутності сторін за наявними в матеріалах справи доказами. Дослідивши докази по справі, суд дійшов такого висновку. Встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки з кадастровим номером 5622681800:01:001:0150 площею 1,1054 га з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства». Вказану ділянку він успадкував 25 травня 2022 року після смерті [PERSON] . \~ \~ \~ \~ [PERSON] померла [INFO] , що стверджується свідоцтвом про смерть виданим виконавчим комітетом Дерманської Другої сільської ради Здолбунівського району Рівненської області серії [NUMBER] від 16 травня 2017 року. 07 вересня 2018 року між покійною [PERSON] та ТОВ "Західна агровиробнича компанія" укладено договір за яким в оренду передано належну орендодавцю земельну ділянку з кадастровим номером 5622681800:01:001:0150 площею1,1054 га строком на 7 років, тобто до 07 вересня 2025 року. 17 серпня 2022 року позивачем до відділення поліції № 6 Рівненського районного управління поліції ГУНП було подано заяву про вчинення кримінального правопорушення, що стосується факту укладення 07 вересня 2018 року договору оренди землі між покійною [PERSON] та ТОВ "Західна агровиробнича компанія", оскільки [PERSON] на момент укладення договору вже померла. Відповідно до положень ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст.203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно з ч.2 ст.90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають поновленню в порядку, встановленому законом. Відповідно до ст.1 ЗУ «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. За приписами ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. За змістом ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16 червня 2020 року в справі №145/2047/16-ц зазначено, що зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок (постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 у справі №504/2864/13-ц, від 04.07.2018 у справі №653/1096/16-ц, від 12.06.2019 у справі №487/10128/14-ц, від 11.11.2019 у справі №487/10132/14-ц). Оскільки відповідач володіє спірною земельною ділянкою за відсутності вчиненого правочину, суд вважає, що це є порушенням прав позивача як власника - позбавляє можливості позивача вільно розпоряджатися та користуватися земельною ділянкою, зокрема, передавати в оренду для обраного ним орендаря. Відповідно до положень ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Оскільки з 16 січня 2020 року законодавцем виключено такий спосіб захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права, а наявність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про право оренди земельної ділянки за відповідачем, яке не ґрунтується на укладених додаткових угодах до договору оренди землі, порушує права та законні інтереси позивача на користування та розпорядження своїм майном, то ефективним способом захисту порушених прав позивача є скасування рішень державного реєстратора. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 30 червня 2020 року в справі № 992/3130/19. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При постановлені рішення відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача понесені ним судові витрати в розмірі 992 грн. 40 коп.

Outcome: approved