Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-05 00:00:00

У березні 2019 року позивач [PERSON] звернулася у суд з позовом до Установи «28 Управління начальника робіт» про стягнення боргу за цивільно- правовим договором від 02.05.2018 . Просить стягнути 5000 грн за договором, інфляційні втрати у сумі 375,90 та 3 % річних у розмірі 110 ,14 грн. Вимоги мотивовані тим, що 27.04.2018 за угодою сторін вона була звільнена з роботи з посади «Інспектор з кадрів» в Установі «28 Управління начальника робіт». Вказує, що відповідно до Договору від 02.05.2018, укладеного між Установою «28 Управління начальника робіт» та [PERSON] на здійснення діловодства та кадрової роботи на підприємств остання виконала обумовлені сторонами обсяги робіт, у зв`язку з чим сторони договору склали Акт виконаних робіт, підписаний лише відповідачем. Відповідно до пункту 2.1 договору, документом, який підтверджує виконання робіт,є підписаний акт приймання- передачі робіт. А відповідно до пункту 2.4 виплата винагороди здійснюється не пізніше 14 банківських днів після підписання акту приймання- передачі робіт. Пунктом 4.1. договору сторони визначили строк дії договору до 31.05.2018. Оскільки до 21.06.2018 сума за договором сплачена не була, акт нею не підписався, то з цього часу наявна заборгованість у сумі 5000 грн. та відповідно до ст. 625 ЦК України просить стягнути суму боргу з урахуванням інфляційних втрат у сумі 375,90 та 3 % річних у розмірі 110 ,14 грн. Крім того, просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 4800 грн. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.03.2019 справу передано у провадження судді Усатової І.А. Ухвалою судді від 22 березня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. 20 травня 2019 року до суду надійшов відзив відповідача, у якому позов не визнав та вказав, що згідно цивільно-правового договору позивачці сплачено 4025 грн, що підтверджується розрахунково - платіжною відомістю за травень 2018 та відомістю розподілу виплат Установи від 15.06.2018. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 25.07.2019 за ініціативою суду справа була призначена до розгляду з викликом сторін. 15.01.2020 надійшло клопотання відповідача про залучення доказів. Протокольною ухвалою суду від 20.01.2020 задоволено клопотання відповідача про залучення доказів, визнано явку позивача у судове засідання обов`зковою. 22.05.2020 до суду надійшла довідка в якій відповідач вказує, що оскільки позивачка на час сплати суми у розмірі 4025 грн не перебувала у трудових відносинах з відповідачем, у платіжному доручення здійснено технічну помилку та зазначено, що [PERSON] здійснюється виплата заробітної плати у той час, як сплачені кошти є винагородою за договором з оплатою ПДФО - 900 грн та військового збору у сумі 75 грн. У судовому засіданні 06.12.2022 сторони не з`явились будучи належним чином повідомленими про час та місце судового засідання, про причини неявки суд до відома не поставили. Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, судову повістку отримано позивачем 20.10.2022. Повідомлення про виклик відповідача до суду було направлено судом за адресою реєстрації місця проживання відповідача, однак конверт повернувся до суду з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою». Враховуючи наведене, суд вважає за можливе провести розгляд за їх відсутності. Дослідивши наявні в справі письмові докази, суд встановив наступне. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Встановлено, що 27.04.2018 за угодою сторін позивач була звільнена з роботи з посади інспектора з кадрів в Установі «28 Управління начальника робіт». Відповідно до Договору від 02.05.2018, укладеного між Установою «28 Управління начальника робіт» та [PERSON] , на здійснення діловодства та кадрової роботи на підприємстві остання виконала обумовлені сторонами обсяги робіт, у зв`язку з чим сторони договору склали Акт виконаних робіт, що підписаний лише відповідачем. Відповідно до пункту 2.1 договору, документом, який підтверджує виконання робіт,є підписаний акт приймання- передачі робіт. А відповідно до пункту 2.4 виплата винагороди здійснюється не пізніше 14 банківських днів після підписання акту приймання- передачі робіт. Пунктом 4.1. договору сторони визначили строк дії договору до 31.05.2018. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Позивачка, звертаючись до суду з позовом вказує, що кошти їй не сплатили, натоміть відповідач зазначає, надаючи відповідні платіжні документи, що позивачці сплачено 4025 грн., враховуючи відрахування. При цьому відповідачем зазначалося, що у платіжних документах помилково зазначено, що ця виплата є заробітною платою. Так, як вбачається з розрахунково- платіжної відомості за травень 2018 року позиваці було нараховано 5000 за ЦПД з яких утримано на воєнний збір - 75 грн, на - 900 грн., остаточно перераховано 4025 грн. З заключної виписки з Приватбанку за період з 15.06.2018 по 15.06.2018 вбачається , що на карту [PERSON] було перераховано 4025 грн як зарплата інспектора по договору. Також як вбачається з довідки відповідача від 21.05.2020 з додатками, а саме копією банківської виписки про здійснення розрахунків по заробітній платі з [PERSON] , у день звільнення їй видано трудову книжку та здійснено повний розрахунок по заробітній платі. Для з`ясування вказаних обставин у судове засідання було викликано позивачку, яка до суду не з`явилася, пояснень не надала. У зв`язку з вищевикладеним судом не приймається до уваги позиція представника відповідача, яка полягає у тому, що повноту інформації про платіж визначає платник і якщо реквізити платежу вказують на заробітну плату, то це і є заробітна плата, а тому зобов`язання за договором є не виконаним. . Оскільки нічим іншим , як оплатою по договору кошти, що були перераховані у травні 2018 не могли бути, іншого сторони не надали, позивачем дана позиція не спростована. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що за договором від 02.05.2018 позиваці було сплачено кошти та у позові слід відмовити.

Outcome: dismissed