Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-11 00:00:00

1. Короткий зміст пред`явленого позову. В лютому\~2020\~року [PERSON] \~звернулась до\~суду з\~вказаним позовом,\~який обґрунтувала\~тим,\~що 20\~липня 2012\~року між\~нею та\~ [PERSON] \~був укладений\~шлюб,\~який зареєстрований\~Лівобережним відділом\~державної реєстрації\~шлюбів м.\~Києва з\~державним Центром\~розвитку сім`ї.\~ [INFO] у\~подружжя народився\~син [PERSON] .\~Рішенням Бориспільського\~міськрайонного суду\~Київської області\~від 23\~квітня 2019\~року шлюб\~між ними\~був розірваний.\~За час\~перебування у\~шлюбі та\~за спільні\~кошти [PERSON] \~та [PERSON] \~набули у\~власність квартиру\~ [ADDRESS] .\~Вказане майно\~було придбано\~в період\~зареєстрованого шлюбу,\~тому на\~нього розповсюджується\~режим спільної\~сумісної власності.\~Незважаючи на\~це,\~вони не\~дійшли згоди\~щодо порядку\~поділу нерухомого\~майна.\~Крім цього,\~позивачу стало\~відомо,\~що в\~2018\~році на\~ім`я своєї\~матері [PERSON] \~відповідач придбав\~квартиру в\~ [ADDRESS] .\~Тому [PERSON] \~просила збільшити\~розмір її\~частки у\~спільному майні\~подружжя та\~визнати за\~нею право\~власності на\~квартиру [ADDRESS] . В ході підготовчого провадження [PERSON] подала заяву про збільшення позовних вимог, якою просила суд визнати спільною сумісною власністю автомобіль марки «Daewoo», модель Lanos, 2003 року випуску, номер кузова [NUMBER] та поділити вказаний автомобіль шляхом визнання за нею та [PERSON] право власності по Ѕ частині автомобіля, а також право власності по Ѕ частині на квартиру [ADDRESS] (т.1 а.с.146-149). 2. Процесуальні дії у цивільній справі. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2020 року було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання (т.1 а.с.44-45). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 травня 2020 року, занесеною до протоколу судового засідання, було задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про залучення до участі в розгляді справи третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача служби у справах дітей та сім`ї Бориспільської РДА (т.1 а.с.65-66). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 31 серпня 2022 року, занесеною до протоколу судового засідання, було задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про виклик та допит свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (т.1 а.с.159-160) Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 листопада 2021 року було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті (т.1 а.с.172). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 серпня 2022 року позовну заяву [PERSON] було залишено без розгляду на підставі п.3 ч.1ч ст.257 ЦПК України (т.1 а.с.194-195). Постановою Київського апеляційного суду від 05 жовтня 2022 року було скасовано ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 серпня 2022 року, а справу направлено для продовження розгляду (т.1 а.с.235-239). На підставі протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 02 листопада 2022 року цивільну справу передано для розгляду судді Журавському В.В. (т.2 а.с.1). 3. Ставлення сторін до пред`явленого позову. Позивач та її представник [PERSON] підтримали позов та наполягали на його задоволенні. Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, який обґрунтував тим, що квартира [ADDRESS] є його особистим майно, а не спільним майном подружжя, а тому не підлягає поділу. Оскільки спірне нерухоме майно було придбано за рахунок грошових коштів, отриманих як відсотки по депозитних рахунках, відкритих до укладення шлюбу (а.с.80-82). Представник третьої особи у судове засідання не з`явився та свої пояснення стосовно пред`явлених позовних вимог не надав. 4. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Встановлено, що 20 липня 2012 року Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб (т.1 а.с.7). Від шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] (т.1 а.с.9). Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 квітня 2019 року шлюб між сторонами по справі був розірваний (т.1 а.с.8). 05 серпня 2014 року [PERSON] уклав з ОК «Моє житло» договір №37 про порядок оплати пайового внеску і надання житла (т.1 а.с.23-29). За умовами якого [PERSON] зобов`язався сплатити грошові кошти у розмірі 134784 гривень, а ОК «Моє житло» зобов`язався забезпечити будівництво двокімнатної квартири [ADDRESS] , та передати її у власність [PERSON] [PERSON] у повному обсязі сплатив грошові кошти на виконання умов договору про порядок оплати пайового внеску і надання житла, що підтверджується довідкою №19/12-2 від 19 грудня 2015 року (а.с.92). 30 грудня 2015 року державний реєстратор реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області Шостак В.М. прийняв рішення №27709678 про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] , згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 31 грудня 2015 року (т.1 а.с.22). 31 грудня 2015 року [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно індексний номер 51340286 (т.1 а.с.21). На підставі рішення виконавчого комітету Пристоличної сільської ради Бориспільського району відбулась зміна нумерації об`єктів, житлових будинків в зв`язку із зміною (перейменуванням) назв вулиць та у зв`язку з цим житловому будинку [ADDRESS] присвоєна адреса житловий будинок [ADDRESS] . Правовідносини, що виникли між сторонами по справі, врегульовані гл.8 «Право спільної сумісної власності подружжя» розділу ІІ «Шлюб. Права та обов`язки подружжя» СК України. 5. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору. 5.1. норми матеріального права. Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної\~сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За змістом ч.1 ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. У відповідності до ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження №14-325цс18) зроблено висновок, що у статті 60\~СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70\~СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.23 та п.24 постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Згідно з ч.1, ч.2 ст.70\~СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення. У відповідності до п.3 ч.1 ст.57 СК України майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто, є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. 5.2. норми процесуального права. У відповідності до ст.77 ЦПК України належними є\~докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування. Предметом\~доказування є\~обставини,\~що підтверджують\~заявлені вимоги\~чи заперечення\~або мають\~інше значення\~для розгляду\~справи і\~підлягають встановленню\~при ухваленні\~судового рішення. Сторони\~мають право\~обґрунтовувати належність\~конкретного доказу\~для підтвердження\~їхніх вимог\~або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. За правилами ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 6. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона є подругою позивача. Вони разом працювали на телеканалі «Інтер», позивач візажистом, а свідок телеведучою. Свідку відомо про те, що позивач разом з чоловіком придбали квартиру. Всі зароблені грошові кошти позивач витрачала на ремонт квартири з наміром як найскоріше переїхати до нового житла. Відповідач вчиняв фізичне насильство відносно позивача. Позивач весь час потребувала грошових коштів на утримання сина, який відвідував заняття з тенісу та басейн. Відповідач працював тренером та також вкладав кошти в квартиру. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона є матір`ю позивача, а відповідач доводиться їй колишнім зятем. Свідку відомо про те, що до офіційної реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] близько півтора року проживали однією сім`єю. Свідок разом з своїм чоловіком весь час допомагали дочці як фінансово, так і продуктами харчування. Позивач працювала офіційно викладачем музики в школі, а також давала приватні уроки музики та робила макіяж з метою отримання додаткового заробітку. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що позивач доводиться йому дочкою. Свідку відомо про те, що позивач одружилась з відповідачем в 2012 році. Згодом у них народилась дитина та вони вирішили придбати квартиру. У зв`язку з цим, дочка отримала кредит та придбала квартиру за особисті кошти. [PERSON] участі в придбанні квартири не приймав. Свідок разом з дружиною також допомагали позивачу, давали грошові кошти на життя. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що позивач доводиться їй племінницею. Відповідач офіційно не був працевлаштований, тому не міг отримати грошові кошти в кредит. У зв`язку з цим, позивач придбала спірну квартиру за кредитні кошти. Свідок давала грошові кошти позивачу на погашення кредиту. За твердженням [PERSON] спірна квартира була придбана ним за особисті грошові кошти, а саме отримані за депозитними рахунками, відкритими до укладення шлюбу. Згідно довідок, наданих АТ КБ «Приватбанк» (а.с.83,85), 19 червня 2012 року [PERSON] відкрив депозитний рахунок та вніс депозит у розмірі 100000 гривень, а 20 липня 2012 року отримав проценти за депозитом у розмірі 778 гривень 68 копійок, а 20 серпня 2012 року у розмірі 931 гривень 69 копійок. Крім цього, 13 грудня 2011 року [PERSON] вніс депозит у розмірі 130000 гривень та відповідно 14 січня 2012 року отримав проценти за депозитом у розмірі 220 гривень 57 копійок та 14 лютого 2012 року 220 гривень 57 копійок та 14 березня 2012 року 206 гривень 01 копійок. При цьому,\~суд не\~приймає до\~увагу інші\~довідки про\~стан депозитних\~рахунків відповідача\~(а.с.84,86-90),\~оскільки вони\~відображають рух\~коштів,\~зокрема на\~депозитному рахунку,\~після укладення\~шлюбу,\~та в\~силу ст.61 СК України є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Наявність на депозитному рахунку відповідача суми грошових коштів, достатньої для внесення пайового внеску у розмірі 143130 гривень 20 копійок, що складає вартість квартири [ADDRESS] , не є достатнім, достовірним та належним доказом на підтвердження тієї обставини, що спірна квартира була придбана за рахунок особистих грошових коштів [PERSON] . Враховуючі вказані сумніви щодо походження грошових коштів, витрачених на придбання квартири, а також показання свідків, допитаних у судовому засіданні, які вказали на матеріальну участь позивача в придбанні нерухомого майна. Встановлено, що спірна квартира придбана в період перебування [PERSON] та [PERSON] у зареєстрованому шлюбу. Тому, вказане нерухоме майно є об`єктом права спільної сумісної власності сторін по справі, що у повній мірі узгоджується зі сталою судовою практикою Верховного Суду, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження №14-325цс18). В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження обставин, що є підставою для відхилення від рівності часток сторін в даній квартирі. З цих підстав, вказаний об`єкт нерухомого майна належить сторонам по справі на\~праві спільної\~сумісної власності та за ними належить визнати право власності по Ѕ частці вказаного майна. Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру транспортних засобів від 30 липня 2021 року (а.с.150) вбачається, що 17 липня 2012 року за [PERSON] зареєстрований автомобіль марки «Daewoo», модель Lanos, 2003 року випуску. Разом з цим, суд звертає увагу на ту обставину, що шлюб між сторонами по справі був зареєстрований 20 липня 2012 року. Таким чином спірний автомобіль був придбаний [PERSON] за три дні до укладення шлюбу з [PERSON] . Вказана обставина свідчить про те, що автомобіль марки «Daewoo», модель Lanos, 2003 року випуску, є особистою приватною власністю [PERSON] . Доводи представника позивача [PERSON] стосовно того, що заява про реєстрацію шлюбу між сторонами по справі була подана до Дарницького ВДРАЦС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) 08 травня 2012 року, не спростовує обставини щодо реєстрації права власності на спірний автомобіль до укладення шлюбу та не свідчить про поширення на автомобіль режиму спільної сумісної власності подружжя. У зв`язку з цим, в задоволенні позовних вимог про визнання за позивачем права власності на Ѕ частину автомобіля марки «Daewoo», модель Lanos, 2003 року випуску, слід відмовити. 7. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З квитанції від 13 січня 2020 року (а.с.1) вбачається, що при пред`явленні позову до суду позивач сплатила судовий збір у розмірі 4290 гривень. Пред`явлений нею позов задоволений частково. Тому з [PERSON] на користь позивача належить стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 2145 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: partial