Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області із заявою про встановлення факту батьківства та родинних відносин. Заява мотивована тим, що батьками [PERSON] (дошлюбне - [PERSON] ) були [PERSON] та [PERSON] , однак у свідоцтві про народження у графі "батько" прочерк, у зв`язку з відсутністю зареєстрованого шлюбу між матір`ю та батьком, відомості про батьків відсутні. Крім того, у батька заявника була рідна сестра - [PERSON] , яка померла [INFO] , після її смерті залишилось спадкове майно, яке заявник має намір успадкувати, однак не має можливості у зв`язку із відсутністю документів на підтвердження факту родинних відносин. За таких обставин [PERSON] просить встановити факт, що [PERSON] був її батьком, а [PERSON] рідною тіткою. Ухвалою суду від 29.08.2022 року відкрито провадження у даній справі. Заявниця судове засідання не з`явилась, в своїй заяві просила розглянути справу за її відсутності. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню, з наступних підстав. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. У постанові Верховного Суду України від 25 лютого 2015 року в справі № 6-20цс15, на яку міститься посилання в касаційній скарзі, зроблено висновок про те, що: «оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у статті 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у статті 53 КпШС України, при вирішенні питання про те, якою нормою необхідно керуватися при розгляді справ цієї категорії, слід виходити з дати народження дитини. При розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 01.01.2004, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 року, суд має вирішувати відповідно до норм СК України, зокрема частини другої статті 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільно-процесуального законодавства». Відповідно до статті 53 КпШС України в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 26.01.2022 у справі № 754/11664/15 дійшов висновку, що законодавством не визначено вичерпний перелік доказів, які можуть підтверджувати факт батьківства особи щодо дитини. При цьому суд може прийняти як доказ письмові документи, показання свідків, пояснення сторін тощо, якщо вони можуть достовірно підтвердити або спростувати: - спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і можливим батьком до народження дитини; - спільне виховання чи утримання ними дитини; - визнання особою свого батьківства за життя. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 грудня 2019 рокув справі № 562/1155/18(провадження № 61-11709св19) зроблено висновок, що: «частиною третьою статті 53 КпШС України визначено чотири юридично значимі обставини встановлення батьківства, кожна з яких є необхідною і достатньою для задоволення позову: а) спільне проживання та ведення спільного господарства батьками дитини до її народження; б) спільне виховання батьками дитини; в) спільне утримання батьками дитини; г) визнання батьківства відповідачем. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, згідно зі статтею 53 КпШС України підставою для встановлення батьківства (факту батьківства) може бути не сам по собі факт біологічного походження дитини, а фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері. Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття. Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги». Подібні за змістом висновки щодо застосування положень статті 53 КпШС України містяться у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року в справі № 543/738/16-ц, від 29 серпня 2018 року в справі № 641/9147/15-ц, від 21 листопада 2018 року в справі № 225/6301/15-ц, від 28 серпня 2019 року в справі № 754/3558/16-ц. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (частини перша, п`ята, шоста, сьома статті 81 ЦПК України). Згідно частини першої статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частини перша та друга статті 89 ЦПК України). Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження (пункти 1 та 2 частини першої статті 264 ЦПК України). Так, заявником на підтвердження заявлених вимог надані письмові докази, зокрема довідку виконавчого комітету Хмільницької мської ради № 364 від 05.07.2022 (копія на а.с.8), відповідно до якої [PERSON] , [INFO] дійсно був батьком [PERSON] , який спільно проживав та вів спільне господарство з [PERSON] - матір`ю [PERSON] , спільно виховували та утримували дитину - [PERSON] після її народження до 1964 р. та витяги з погосподаоської книги за періоди з 1961-1963 роки, з 1964-966 роки, з 1953-1955 роки (копії на а.с. 9,10,11) відповідно до яких до складу сім`ї [PERSON] входив зять [PERSON] . Оцінюючи надані докази у їх сукупності і взаємозв`язку, суд звертає увагу на те, що встановлення факту батьківства (зокрема, походження дитини від батька, в тому числі народженої поза шлюбом) є відмінним від встановлення факту родинних відносин (в тому числі проживання однією сім`єю). В даному випадку, хоча заявник просить встановити факт батьківства [PERSON] відносно неї в порядку окремого, безспірного провадження, предмет доказування походження є відмінним від доведення факту проживання однією сім`єю, і не знайшов свого підтвердження в ході розгляду даної справи. Крім того, заявником не обгрунтовано, яким чином встановлення факту батьківства має значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав, крім необхідності підтвердження факту її родинних відносин з [PERSON] , яку в заяві зазначає як сестру [PERSON] , з метою подальшого спадкування після її смерті, що, однак, може бути самостійним предметом судового розгляду. Оскільки наданих заявником доказів у сукупності не достатньо для встановлення факту походження заявника від померлого [PERSON] , будь-яких інших належних та допустимих доказів на підтвердження походження дитини від померлого заявником не надано, а тому за відсутністю встановленого факту батьківства, не можливо безперечно підтвердити неаявність роднних зв`язків заявника із сестрою [PERSON] - [PERSON] , оскільки вказана вимога заявника є похідною. За таких обставин, заявлені вимоги не підлягають задоволенню. \~ \~ \~ \~На підставі 53 КпШС України,

Outcome: dismissed