Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Національні інформаційні системи» (далі по тексту - ДП «НАІС») про зобов`язання вчинити дії. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 15.10.2005 року [PERSON] , [PERSON] , як дарувальниками, та ним, як обдаровуваним, було укладено договір дарування квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Федорошиним О.П., зареєстрований в реєстрі за № 17522, бланк ВСЕ № 373191 та бланк ВСЕ № 373192. Однак, у Єдиному реєстрі спеціальних нотаріальних документів у графі «Дата витрачання бланку» щодо вказаних бланків зазначено дату 14.10.2005 року. Як зазначає позивач, в результаті вказаної помилки він позбавлений можливості реалізувати своє право власності (право володіння, користування та розпорядження) на квартиру на власний розсуд. Відповідач відмовився в позасудовому порядку внести зміни до Реєстру, зазначивши, що належною підставою для внесення виправлень в звіти витрачання бланків приватних нотаріусів, які припинили свою нотаріальну діяльність, є архівна довідка від державних нотаріальних архівів. Однак, такої довідки від державних нотаріальних архівів у нього немає і не може бути, оскільки приватний нотаріус КМНО Федоришин О.П. не передавав документи нотаріального діловодства та архіву на державне відповідальне архівне зберігання до Київського державного нотаріального округу. Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що іншим шляхом захистити його порушене право неможливо, позивач просить задовольнити його вимоги, а саме: зобов`язати ДП «НАІС» внести зміни до Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів щодо нотаріального бланку ВСЕ № 373191 та нотаріального бланку ВСЕ № 373192, а саме у відомостях щодо витрачання бланку нотаріального документу змінити дату витрачання з «14.10.2005 року» на «15.10.2005 року». Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 30.09.2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 15.11.2022 року на адресу суду надійшов відзив представника відповідача Лісовського М.Л. на позовну заяву. У даному відзиві представника відповідача вважає позов безпідставним та необґрунтованим і таким, що не підлягає до задоволення, вказуючи на те, що на адресу державного підприємства «Національні інформаційні системи» надходила заява позивача, яка була опрацьована та надана відповідь листом ДП «НАІС» від 02.09.2022 року вих. № 2690/16.3-16. ДП «НАІС», як адміністратор Єдиного реєстру, надаючи позивачу відповідь, діяв на підставі нормативно-правових актів, якими визначена робота Єдиного реєстру та регламентовано порядок внесення відомостей до нього, дотримання якого необхідно усім суб`єктам правовідносин. Так, представник відповідача зазначає про те, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання адміністрування Державних та Єдиних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції України» від 14.07.1999 року № 1272, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 15.06.2015 № 424, та наказу Міністерства юстиції України «Деякі питання щодо визначення адміністратора Єдиних та Державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції України» від 25.06.2015 року № 1059/5 (далі - Наказ), адміністратором Єдиних та Державних реєстрів, створення та забезпечення функціонування яких належить до компетенції Міністерства юстиції України з 03.07.2015 року було визначено ДП «НАІС». У межах реалізації повноважень адміністратора Реєстрів, ДП «НАІС», відповідно до пункту 1 Наказу, здійснює заходи зі створення, впровадження та супроводження програмного забезпечення Реєстрів, відповідає за їх технічне і технологічне забезпечення, збереження та захист даних, здійснює технічні та технологічні заходи з надання, блокування та анулювання доступу до цих реєстрів, а також інші заходи (дії), передбачені законодавством. Крім того, ДП «НАІС» визначено адміністратором Єдиного реєстру, яке з 03.07.2015 року реалізує свої повноваження, передбачені пунктом 1.5. Порядку ведення Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 04.11.2009 року № 2053/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09.11.2009 року за № 1043/17059 (далі - Порядок), а саме: здійснює заходи з технічного й технологічного створення та супроводження програмного забезпечення Єдиного реєстру, надання доступу до Єдиного реєстру, забезпечує збереження та захист даних, що містяться в Єдиному реєстрі, вносить до Єдиного реєстру відомості про видачу державним нотаріальним конторам, державним нотаріальним архівам, приватним нотаріусам бланків, надає інформацію з Єдиного реєстру. Таким чином, на думку представника відповідача, у ДП «НАІС» відсутні повноваження щодо внесення до Єдиного реєстру інформації як про витрачення спеціальних бланків нотаріальних документів, так і внесення змін до вже внесеної до Єдиного реєстру інформації. Разом з цим, реєстраторами Єдиного реєстру, відповідно до пункту 1.6 Порядку, визначені державні нотаріальні контори, державні нотаріальні архіви, приватні нотаріуси, що мають доступ до Єдиного реєстру через інформаційну мережу Міністерства юстиції України, вносять відомості до Єдиного реєстру про витрачені та недійсні бланки, перевіряють за даними Єдиного реєстру справжність бланків, надають інформацію з Єдиного реєстру, а також виконують інші функції, передбачені Порядком. Відповідно до пункту 2.3. Порядку, унесення до Єдиного реєстру відомостей про отримання/витрачання бланків здійснюється реєстраторами, в день отримання/витрачання бланка та у суворій послідовності відповідно до порядкових номерів. Враховуючи зазначене, представник відповідача вважає, що внесення відомостей до Єдиного реєстру належить до виключної компетенції, в тому числі приватних нотаріусів, а позивач не позбавлений можливості звернутись до суду із заявою про встановлення факту виникнення його майнових прав. Посилаючись на викладені обставини, а також на відсутність вини відповідача у спірних правовідносинах, а також у в зв`язку із тим, що відповідач жодним чином не порушував законні права та інтереси позивача, представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, а також розглядати справу без участі представника ДП «НАІС» за наявними в матеріалах справи документами з урахуванням заперечень, висловлених у даному відзиві. 23.11.2022 року до суду надійшла відповідь представника позивача [PERSON] на відзив представника відповідача. У даній відповіді представник позивача наполягає на задоволенні позовних вимог, вказуючи на те, що існує лише двох способів виправлення помилок у реєстрі. У випадку, коли нотаріус продовжує здійснювати нотаріальну діяльність, помилку може виправити нотаріус самостійно. Однак, у випадку, коли нотаріальна діяльність припинена і документи нотаріуса передані в архів, помилку може виправити ДП «НАІС». У даному випадку нотаріальна діяльність нотаріуса припинена, проте, матеріали нотаріальної справи не передані до архіву, а у відповідача наявна можливість виправити помилку, яка перешкоджає позивачу реалізувати його право власності. В судове засідання представник позивача [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, не з`явився, надавши заяву про розгляду справ в його відсутність. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, не з`явився, у відзиві просить розглядати справу без його участі. Треті особи [PERSON] , [PERSON] , в судове засідання не з`явились, надавши заяви, в яких позовні вимоги визнають та заперечень не мають, а також просять розглядати справу в їх відсутність. Враховуючи обставини справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ст.247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з таких підстав. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 15.10.2005 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Федоришиним О.П. за реєстровим номером № 17522 було посвідчено договір дарування квартири, укладений між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на нотаріальному бланку серії ВСЕ № 373191 та на нотаріальному бланку серії ВСЕ № 373192. В той же час, як вбачається з витягу з Єдиного реєстру спеціальних нотаріальних документів, у відомостях про вищевказані бланки зазначено, що дата витрачання бланку - 14.10.2005 року. Судом також встановлено, що з 22.05.2009 року приватний нотаріус КМНО Федоришин О.А. нотаріальну діяльність не здійснює та згідно листа Київського державного нотаріального архіву від 17.05.2022 року вих. № 841/01-21 станом на 18.05.2022 року приватний нотаріус КМНО Федоришин О.П. не передавав документи нотаріального діловодства та архіву на державне відповідальне архівне зберігання до Київського державного нотаріального архіву. Відповідно до листа ДП «НАІС» від 02.09.2022 року вих. № 2690/16.3-16, складеного за результатом розгляду заяви позивача від 30.08.2022 року щодо внесення виправлення в звіт про витрачання спеціальних бланків нотаріального документа, відповідач зазначив про те, що він є технічним адміністратором Єдиного реєстру бланків, а з огляду на обставини справи, належною підставою для внесення виправлення в звіти про витрачання бланків приватних нотаріусів, які припинили свою діяльність, є архівна довідка від державних нотаріальних архівів. Звертаючись з вказаним позовом до суду, позивач, як на підставу для задоволення своїх позовних вимог, вказує, що відповідач відмовився вносити зміни до Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів, посилаючись на відсутність відповідних правових підстав для вчинення такої дії. Представник відповідача у відзиві проти позову заперечував, вважаючи доводи позивача необґрунтованими та безпідставними. Суд вважає, що доводи позивача знайшли своє підтвердження під час розгляду справи. Відповідно до ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Під час розгляду справи встановлено, що позивач позбавлений можливості розпоряджатися своєю власністю через те, що з даних Єдиного реєстру спеціальних нотаріальних документів було виявлено помилку у даті про витрачання вищевказаних нотаріальних бланків, а саме зазначено «14.10.2005 року» замість «15.10.2005 року». Відповідно до п.2.3 Порядку, унесення до Єдиного реєстру відомостей про отримання/витрачання бланків здійснюється реєстраторами день отримання/витрачання бланка та у суворій послідовності відповідно до порядкових номерів. Згідно Закону України «Про нотаріат», у разі припинення приватної нотаріальної діяльності документи нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса передаються ним до відповідного державного нотаріального архіву в порядку, встановленому законодавством. Відповідно до п.п. 4.37, 4.45, 4.50 Положення про Головні територіальні управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 23.06.2011 року №1707/5, Головне територіальне управління юстиції відповідно до покладених на нього завдань контролює дотримання нотаріусами порядку вчинення нотаріальних дій та виконання ними правил нотаріального діловодства, контролює обсяг спеціальних бланків нотаріальних документів, забезпечує ведення Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів. Пунктом 1.5 Порядку ведення Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 04.11.2009 року за №2053/5, визначено, що адміністратор Єдиного реєстру - державне підприємство «Національні інформаційні системи», яке здійснює заходи з технічного й технологічного створення та супроводження програмного забезпечення Єдиного реєстру, надання доступу до Єдиного реєстру, забезпечує збереження та захист даних, що містяться в Єдиному реєстрі, вносить до Єдиного реєстру відомості про видачу державним нотаріальним конторам, державним нотаріальним архівам, приватним нотаріусам бланків, надає інформацію з Єдиного реєстру, а також виконує інші функції, передбачені цим Порядком. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконання, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивуючи відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтями 10-13 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Таким чином, проаналізувавши вищевказані норми діючого законодавства та встановлені у справі докази та обставини, суд вважає, що позивачем наведено достатньо доказів та аргументів на підтвердження та обґрунтування своїх позовних вимог. Крім того, суд зауважує, що позивачем обрано належним спосіб захисту прав, оскільки іншим шляхом відновити його порушене право на володіння, користування та розпорядження майном неможливо. Інші доводи представника відповідача, викладені у відзиві, висновків суду не спростовують та підстав для відмови в задоволенні позову повністю чи частково не дають. З урахуванням наведеного, суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved