Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-20 00:00:00

07 жовтня 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів про позбавлення батьківських прав. В позові зазначила, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Дитина має хронічні захворювання та їй встановлена група інвалідності. Відповідачі проживали в громадянському шлюбі у місті Одеса, а після народження дитини і з`ясування діагнозу, [PERSON] відмовилась доглядати та виховувати його, тому [PERSON] переїхав із дитиною до [ADDRESS] . За весь час мати [PERSON] приїздила до сина лише один раз, не телефонує і не цікавиться його станом здоров`я. Батько [PERSON] також не піклується про фізичний, духовний розвиток дитини, його медичний догляд та всі кошти, які отримує на дитину з інвалідністю, витрачає на алкогольні напої. Вона є бабусею [PERSON] та фактично здійснює догляд за ним. Крім того, [PERSON] застосує фізичну силу по відношенню до неї та малолітнього сина [PERSON] , тому до родини неодноразово приїздить поліція. Оскільки відповідачі не виконують покладені на них законом обов`язки та не беруть участі у вихованні сина, вказане свідчать про свідоме ухилення їх від виконання своїх батьківських обов`язків, що й спонукало її звернутися до суду з відповідним позовом. В ході підготовчого провадження позивачка подала до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій крім зазначених вимог просила стягнути з [PERSON] та [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Позивачка в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, пояснила, що малолітній [PERSON] повністю перебуває на її утриманні, вона піклується про нього, здійснює за ним догляд та лікування, а відповідач не цікавиться станом дитини, зловживає алкогольними напоями та кошти, які отримує як пенсію по інвалідності дитини, витрачає на алкоголь. Відповідачка [PERSON] взагалі дитиною не цікавиться, проживає в іншій області, до сина не приїздить, не телефонує, кошти на його утримання та лікування не надає. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, викликалися в судове засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, причини неявки суд не повідомили, відзиву на позовну заяву не направляли (а.с.73,75-76). Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору виконавчого комітету Помічнянської міської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області Руда М.Л., діюча на підставі довіреності від 22 березня 2022 року, в судовому засіданні вважала позовні вимоги позивачки обгрунтованими через безвідповідальне ставлення відповідачів до виконання батьківських обов`язків та вважала її вимоги такими, що підлягають задоволенню. Дослідивши докази у справі суд дійшов наступного. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Овідіопольським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, відповідачі є батька [PERSON] , [INFO] (а.с.14). Проданець [PERSON] є особою з інвалідністю з 31 липня 2019 року до 30 липня 2024 року, а його законним представником є відповідач [PERSON] (а.с.19). Згідно виписки з медичної картки стаціонарного хворого №7881, виданої КНП "Обласна клінічна дитяча лікарня Кіровоградської області", з`ясовано, що [PERSON] , [INFO] , знаходився на лікуванні у неврологічному відділенні вказаної лікарні з 23 липня 2019 року по 27 липня 2019 року та має хронічні захворювання: дитячий церебральний параліч, дискінетичний спастичний тетрапарез, стійкі виражені рухомі порушення, затримка психомовного розвитку, гіпотрофія 1 ступеню (а.с. 20). З характеристики від 26 серпня 2022 року, виданої Помічнянською міською радою Новоукраїнського району Кіровоградської області, вбачається, що [PERSON] зареєстрований у [ADDRESS] . За час проживання в місті Помічна зарекомендував себе з негативної сторони. [PERSON] проживав в громадянському шлюбі з [PERSON] в місті Одеса, а після народження сина і з`ясування його діагнозу мати відмовилась його глядіти, а батько повернувся з сином за місцем реєстрації в місто Помічна. Родина проживає в будинку, який належить позивачці [PERSON] . В хаті безлад, розкидані речі, ліки в доступному для дитині місці, жахливі санітарно-гігієнічні умови, батько не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідним харчуванням та медичним доглядом. Мати дитини, [PERSON] також не приймає участі у вихованні, не цікавиться станом здоров`я дитини та не допомагає матеріально. Крім того, [PERSON] застосовує фізичну силу (вчиняє домашнє насильство) по відношенню до своєї матері. Зі слів сусідів [PERSON] постійно зловживає алкогольними напоями, не працює, живе за рахунок тимчасових заробітків, пенсії матері та державної соціальної допомоги на дитину. Всі кошти витрачає на алкоголь (а.с. 21). Відповідно до актів обстеження умов проживання від 13.04.2022 року, 19.04.2022 року та 02.08.2022 року, проведених фахівцями служби у справах дітей Помічнянської міської ради, вбачається, що за адресою [ADDRESS] проживають [PERSON] - батько, [PERSON] - бабуся, [PERSON] , [INFO] , співмешканка [PERSON] . Родина проживає у будинку, який складається із двох кімнат. У кімнатах безлад, розкидані речі, ліки в доступі для дитини, жахливі санітарно-гігієнічні умови. Мінімальний запас продуктів харчування. Для дитини не створенні належні умови, відсутні іграшки, розвиваючі предмети. Не має окремого місця для сну дитини. Батько не приділяє належної уваги розвитку і вихованню дитини ( а.с. 22 - 24). Позивачка неодноразово зверталася до поліції з приводу застосування домашнього насильства [PERSON] , її заяви були зареєстровані до ІТС ІПНПУ №3189 від 13.08.2022 року, №3137 від 10.08.2022 року, №2996 від 02.08.2022 року, № 2940 від 30.07.2022 року, №2926 від 29.07.2022 року, №2821 від 23.07.2022 року, №2818 від 23.07.2022 року, №2793 від 22.07.2022 року та № 2618 від 10.07.2022 ( а.с. 25, 26). Висновком служби у справах дітей про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Помічнянської міської ради від 17 серпня 2022 року №106, визнано за доцільне позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав по відношенню до їх малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , оскільки вони свідомо ухилися від виконання батьківських обов`язків щодо виховання та утримання малолітнього сина (а.с.15-18). Відповідно до ч.ч 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він (вона) ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Нормою ст.155 СК України визначено, що батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, крім того, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно зі ст.18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з пунктами 15 та 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої малолітньої дитини. Європейський суд з прав людини зазначив, що між інтересами дитини і інтересами батьків має існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особливу увагу слід приділяти найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою і важливістю повинні переважати над інтересами батьків (рішення від 7 грудня 2006 по справі «HUNT v. UKRAINE», № 31111). Крім того, відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частина 2 ст.182 СК України передбачає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Оскільки вказані факти як кожен окремо, так і в їх сукупності, розцінюються судом як ухилення відповідачів та свідоме нехтування батьківськими обов`язками, суд доходить висновку про необхідність позбавлення їх батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та стягнення аліментів на його утримання. Суд також зазначає, що відповідно до ст.169 СК України мати, батько, позбавленні батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. Позивачка при пред`явлені позову сплатила судовий збір за вимогу про позбавлення відповідачів батьківських прав, в розмірі 992, 4 грн. лише до одного з відповідачів, а за вимогою про стягнення з відповідачів аліментів, звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», тому, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України та ч.7 ст.6 Закону України «Про судовий збір», суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивачки витрати на оплату судового збору, в розмірі 992,4 за вимогу про позбавлення батьківських прав, з відповідачки [PERSON] на користь держави судовий збір, в розмірі 992,4 грн. за вимогу про позбавлення батьківських прав, та на користь держави з кожного відповідача судовий збір, в розмірі 992,4 грн. за вимогу про стягнення аліментів.

Outcome: approved