Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-13 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] , просить стягувати із відповідача в свою користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 5000 гривень щомісяця. Покликається на те, що з відповідачем має спільну дитину. [PERSON] не надає коштів на утримання сина, хоча займається підприємницькою діяльністю, має доходи вище середнього. Син має здібності до танців та до гімнастики, але вона не має змоги оплачувати заняття. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 листопада 2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав. Відповідач в судовому засіданні не заперечив щодо стягнення з нього аліментів в розмірі 3000 гривень в місяць. Зазначив, що має дохід від здачі в оренди квартири, а також займається постачанням генераторів, однак не в змозі оплачувати аліменти в розмірі 5000 грн. Розглянувши справу судом досліджено такі докази та встановлено такі обставини. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 06 липня 2019 року, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 березня 2022 року у справі №607/24222/21. В цьому шлюбі [INFO] народився син [PERSON] . Сторони не заперечили, що син проживає разом з матір`ю. Суд доходить висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Згідно статті 51 Конституції України та статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до вимог частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини першої ст.3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Положеннями статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В силу вимог статті 182 СК суд, при визначенні розміру аліментів, враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Зважаючи на матеріальне становище позивачки, матеріальне становище платника аліментів, те, що він працездатний, інших утриманців не має, суд доходить переконання, що аліменти на утримання сина слід визначити в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень щомісяця, що приблизно відповідає мінімальному рекомендованому розміру встановленому статтею 182 Сімейного кодексу України - прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також ј середньої заробітної плати по Тернопільській області. Менший розмір аліментів, не буде достатнім для належного виховання та утримання сина та забезпечення його рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Позивачка не довела, що відповідач має можливість платити аліменти в більшому розмірі. Тому позов підлягає до часткового задоволення. На підставі статті 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в користь держави судовий збір за позовні вимоги про стягнення аліментів. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання.

Outcome: partial