Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-07 00:00:00

У листопаді 2021 року представник позивача звернулась до суду з позовом, по якому просить визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначає, що позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину від 21.10.1969 року (на ј) та від 05.09.1980 року на (3/4) належить будинок по [ADDRESS] . За вищевказаною адресою зареєстровано дві особи: позивач [PERSON] та [PERSON] , [INFO] . Вказує, що відповідач з 2010 року фактично не проживає за даною адресою, а проживає разом зі своєю сім`єю за адресою по [ADDRESS] . Особистих речей відповідача в будинку немає, не сплачує комунальні послуги, в утриманні житла участі не бере, в зв`язку з чим змушений звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24.11.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, призначено підготовче засідання та 28.03.2022 рокузакрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просили задовольнити, не заперечували щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час та дату судового засідання повідомлялася , причини неявки суду не відомі, правом подачі відзиву до суду не скористалася. Зі згоди сторони позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, покази свідка, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України). Судом встановлено, що [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину (на ј частину) від 21.10.1969 року виданим Першою Кіровоградською державною нотаріальною конторою та свідоцтва про право на спадщину (на ѕ частини) від 05.09.1980 року, зареєстрованого Першою Кіровоградською державною нотаріальною конторою. Згідно довідки №024100/1 відділу реєстрації місця проживання особи управління у сфері державної реєстрації департаменту надання адміністративних послуг Кропивницької міської ради від 18.11.2021 року за вказаною адресою зареєстрована з 12.05.2000 року [PERSON] , [INFO] . Відповідно довідки № 224 від 23.10.2021 року виданої головою квартального комітету № 25 [PERSON] за адресою: [ADDRESS] склад сім`ї: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрована, але не проживає з 2010 року по теперішній час. Конституція України встановила основні засади права власності. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним, складається з права володіння, права користування і права розпорядження. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК Української РСР з урахуванням положень ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному власником. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як вбачається із матеріалів справи [PERSON] є дочкою позивача. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] за адресою по [ADDRESS] не бачив з 2010 року, її речі в будинку відсутні. Обставин, які б свідчили, що позивач або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали або в цей час перешкоджають відповідачу в користуванні будинком або що з цього питання відповідач зверталась до суду або до правоохоронних органів судом не встановлено. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] , [INFO] втратила право користування спірним житловим приміщенням, відтак дає суду підстави визнати її такиою, що втратила право користування житловим приміщенням. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню - 908,00 грн. судового збору.

Outcome: approved