Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-05 00:00:00

1.Стислий виклад вимог. 09 листопада 2021 року через канцелярію Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області заявник [PERSON] подала матеріали зазначеної заяви, за якою просить: - встановити факт дублювання адреси об`єкта нерухомого майна домоволодіння, розташованого за адресою [ADDRESS] , що належить [PERSON] на праві власності на підставі договору дарування від 08.05.2002 року, посвідченого 1-ю Дніпродзержинською державною нотаріальною конторою, реєстраційний номер 3-457, яке має такі складові об`єкту нерухомого майна: саман. обкл. шлакоблоком житловий будинок А-1; житловою площею 36,6 кв.м., саман. обкл. шлакоблоком літня кухня Б-1, 1/2 цегл. 1/2 глиновальк, сарай В-1; металевий сарай Г-1; цегл. вбиральня Д-1, метал. сарай Є-1; колодязь №1, огорожі №2-5, зливна яма №6-7, тротуар І на земельній ділянці 1281 кв.м. та об`єкта нерухомого майна домоволодіння розташованого за адресою [ADDRESS] , що належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 01.07.2017 року, посвідченого першою кам`янською державною нотаріальною конторою, реєстраційний номер 2 -729, яке має такі складові об`єкту нерухомого майна: житловий будинок А-1 житловою площею 28,9 кв.м.; літня кухня Б-1; сарай В-1; підвал зі входом Д-1; водопровід №1, огорожі №2,3, тротуари І, ІІ на земельній ділянці 2376 кв.м . 2.Позиція заявника. [PERSON] , звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, оскільки 30 червня 2021 року [PERSON] звернулась до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради для державної реєстрації прав власності, для подальшого відчуження будинку [ADDRESS] . 23 липня 2021 \~ \~ \~ \~року державний реєстратор прав на нерухоме майно відмовив [PERSON] в державній реєстрації прав власності будинок [ADDRESS] , у зв`язку із тим, що були наявні записи за цією ж адресою іншого об`єкта нерухомого майна за іншою фізичною особою. 11 жовтня 2021 \~ \~ \~ \~року [PERSON] звернулась до управління містобудування та архітектури Кам`янської міської ради із заявою щодо зміни адреси об`єкта нерухомого майна. 13 жовтня 2021 \~ \~ \~ \~року наказом № 7 «АВ» управління містобудування та архітектури Кам`янської міської ради, [PERSON] було відмовлено у зміні адреси житлового будинку загальною площею 61,6кв.м. по [ADDRESS] у зв`язку з поданням неповного пакету документів, а саме відсутнє рішення суду, яким встановлено юридичний факт дублювання адреси об`єкта нерухомого майна. Встановлення юридичного факту дублювання адреси об`єкта нерухомого майна, а саме домоволодіння [ADDRESS] , необхідне для подальшого реалізації свого права власності на зазначений об`єкт, іншим способом це підтвердження здійснити неможливо. Тому, заявниця вимушена просити суд постановити рішення, яким встановити факт дублювання адреси об`єкта нерухомого майна - домоволодіння розташованого за адресою [ADDRESS] , що належить [PERSON] на праві власності на підставі договору дарування від 08.05.2002 року, посвідченого 1-ю Дніпродзержинською державною нотаріальною конторою, реєстровий номер 3-457, яке має такі складові об`єкту нерухомого майна: саман, обкл. шлакоблоком житловий будинок А-1; житловою площею 36,6 кв.м; саман, обкл. шлакоблоком літня кухня Б-1, Уг цегл. Уг глиновальк.сароайВ-1; металевий сарай Г-1; цегл.вбиральня Д-1, метал, сарай Є-1; колодязь №1, огорожі №2-5, зливна яма №6-7, тротуар І на земельній ділянці 1281кв.м. та об`єкта нерухомого майна - домоволодіння розташованого за адресою [ADDRESS] , що належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-гіродажу від 01.07.2017 року, посвідченого першою кам`янською державною нотаріальною конторою, реєстровий номер 2-729, яке має такі складові об`єкту нерухомого майна: житловий будинок А-1 житловою площею 28,9кв.м; літня кухня Б-1, сарай В-1, підвал зі входом Д-1, водопровід №1, огорожі №2,3, тротуари I, II на земельній ділянці 2376кв.м. 3.Позиція заінтересованої особи. Заінтересована особа - Управління містобудування та архітектури Кам`янської міської ради, про час та місце розгляду справи повідомлене належним чином, згідно з вимогами ст.130 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомило, судова повістка - виклик направлена на юридичну адресу заінтересованої особи, а тому в силу ст.131 ЦПК України вважається доставленою. Відзив або пояснення за заявою [PERSON] , на заяву не подало. Заяв та клопотань про проведення розгляду за їх відсутності не подавало. Заінтересована особа [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, згідно з вимогами ст.130 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомила, судова повістка - виклик направлена на адресу заінтересованої особи, а тому в силу ст.131 ЦПК України вважається доставленою. Відзив або пояснення за заявою [PERSON] , на заяву не подала. Заяв та клопотань про проведення розгляду за її відсутності не подавала. 4.Процесуальні питання. 09 листопада 2021 року заявником [PERSON] подано заяву до суду. 15 листопада 2021 року відкрито провадження у справі. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України. 5.Фактичні обставини. Згідно до Акту прийому домоволодіння в експлуатації, затвердженого Рішенням виконкому Ради народних депутатів від 17 квітня 2002 року, за № 122, представленого на затвердження виконкому Ради народних депутатів 16 квітня 2002 року відділом з питань житлово-комунального господарства, складеного 08 квітня 2002 року, за наслідком комісійного огляду споруди розташованої на садибі [ADDRESS] , згідно до рішення комісії прийнято у експлуатацію зазначене домовласність [PERSON] за вказаною адресою. На домоволодіння [ADDRESS] , ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» на ім`я [PERSON] видано технічний паспорт, виготовлений 17 квітня 2002 року, що підтверджено копією технічного паспорту. Згідно до копії домової книги на будинок [ADDRESS] , проведена реєстрація інвентарних даних за вказаною адресою на [PERSON] на підставі договору від 08 травня 2002 року. На підставі Договору дарування жилого будинку, укладеного 08 травня 2002 року між [PERSON] , як дарувальником, та [PERSON] , як обдарованою, [PERSON] набуто право власності на будинку [ADDRESS] , посвідченого державним нотаріусом Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Алекса Л.М., зареєстрованого в реєстрі за № 3-457, що підтверджено копією договору. Право власності [PERSON] на зазначений житловий будинок під [ADDRESS] , ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації», у книзі № 26 за № 4901 від 04 червня 2002 року. Рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №59429865 від 23 липня 2021 року, [PERSON] , відмовлено у державній реєстрації прав власності на житловий будинок, що розташований [ADDRESS] , так як за адресою [ADDRESS] наявні записи за цією адресою іншого об`єкта нерухомого майна за іншою фізичною особою, що підтверджено копією рішення. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна №262670923 від 23.06.2021 року власником житлового будинку [ADDRESS] є [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу №2-729 від 01.07.2017 року виданого державним нотаріусом Першої кам`янської державної нотаріальної контори, згідно відомостей про складові частини об`єкта нерухомого майна домоволодіння складається з житловий будинок А-1 житловою площею 28,9кв.м; літня кухня Б-1, сарай В-!, підвал зі входом Д-1, водопровід №1, огорожі №2,3, тротуари I, II на земельній ділянці 2376кв.м. (оригінал документу знаходиться у заявниці). Таким чином, мається два об`єкта нерухомого майна за одним адресом, але які мають різних власників та різні технічні характеристики, а саме домоволодіння [ADDRESS] , яке належить [PERSON] на праві власності на підставі договору дарування від 08.05.2002 року, посвідченого 1-ю Дніпродзержинською державною нотаріальною конторою, реєстровий номер 3-457, яке має такі складові об`єкту нерухомого майна: саман, обкл. шлакоблоком житловий будинок А-1; житловою площею 36,6 кв.м; саман, обкл. шлакоблоком літня кухня Б-1, 1/2 цегл. 1/2 глиновальк.сарай В-1; металевий сарай Г-1; цегл.вбиральня Д-1, метал, сарай Є-1; колодязь №1, огорожі №2-5, зливна яма №6-7, тротуар І на земельній ділянці 1281кв.м. та домоволодіння за адресою [ADDRESS] , що належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 01.07.2017 року, посвідченого першою кам`янською державною нотаріальною конторою, реєстровий номер 2-729, яке має такі складові об`єкту нерухомого майна: житловий будинок А-1 житловою площею 28,9кв.м; літня кухня Б-1, сарай В-1, підвал зі входом Д-1, водопровід №1, огорожі №2,3, тротуари I, II на земельній ділянці 2376кв.м. А отже зазначені вище об`єкти нерухомого майна є двома різними об`єктами розташованими на одній вулиці але в різних місцях, дублювання адрес об`єктів нерухомого майна, виникли внаслідок помилки. Наказом управління містобудування та архітектури Кам`янської міської ради №7 «АВ» від 13 жовтня 2021 року [PERSON] було відмовлено у зміні адреси житлового будинку загальною площею 61,6 кв.м по [ADDRESS] , у зв`язку з наданням неповного пакету документів, а саме відсутнє рішення суду, яким встановлено юридичний факт дублювання адреси об`єкта нерухомого майна. 6.Норми права. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ст. 55 Конституції України, Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. \~ \~ \~ \~ Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦК УРСР (1963 року), передбачено що цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов`язки. Також, у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 4 ЦК УРСР (1963 року), відповідно до цього цивільні права і обов`язки виникають: з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. У відповідності до ч. 1 ст. 41 ЦК УРСР (1963 року) - Угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. Частиною 1 ст. 47 ЦК УРСР (1963 року), передбачено, що Нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Ч. 1 статті 128 Цивільного Кодексу Української РСР (1963 року). Момент виникнення права власності у набувача майна за договором. \~ \~ \~ \~Право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Статтею 2 Закону України «Про власність» від 07 лютого 1991 року за № 697-ХІІ, було передбачено, що: 1.Право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. 2.Право власності в Україні охороняється законом. Держава забезпечує стабільність правовідносин власності. 3.Кожен громадянин в Україні має право володіти, користуватися і розпоряджатися майном особисто або спільно з іншими. 4.Власність в Україні виступає в таких формах: приватна, колективна, державна. Всі форми власності є рівноправними. 5.Власність в Україні існує в різних формах. Україна створює рівні умови для розвитку всіх форм власності та їх захисту. Статтею 12 Закону України «Про власність» від 07 лютого 1991 року за № 697-ХІІ, визначалися підстави виникнення права приватної власності, а саме: 1.Праця громадян є основою створення i примноження їх власності. 2.Громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з частиною першою статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (частина друга статті 331 ЦК України). Відповідно до статті 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу. Згідно з частинами першою-третьою статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. 7.Висновки і мотиви. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно зі ст.ст. 8, 55 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на житло. Конституцією України\~також серед основних прав і свобод людини й громадянина проголошено право на житло. Згідно до правової позиції Верховного Суду викладеної у Постанові від 10.10.2018 року № 557/1209/16-ц, відповідно до ст.2 закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом унесення відповідних відомостей до державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із ч.4 ст.3 зазначеного закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1.01.2013, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Тобто право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності законом «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (3.08.2004) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку зі здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення. Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з чч.1 та 2 ст.5 ЦК акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. На підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56,\~Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України). Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 6 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» управління у сфері містобудівної діяльності здійснюється Верховною Радою України, Кабінетом Міністрів України, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, органами державного архітектурно-будівельного контролю, іншими уповноваженими органами містобудування та архітектури, місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування. До уповноважених органів містобудування та архітектури належать органи, визначені у статті 13 Закону України «Про архітектурну діяльність». До органів державного архітектурно-будівельного контролю належать: 1) структурні підрозділи з питань державного архітектурно-будівельного контролю Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій; 2) виконавчі органи з питань державного архітектурно-будівельного контролю сільських, селищних, міських рад. Органом державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду. Примірне положення про органи державного архітектурно-будівельного контролю затверджується Кабінетом Міністрів України. Абзацами першим, другим частини першої статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю відповідно до Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». Державний архітектурно-будівельний контроль замовників будівництва, які є фізичними особами, здійснюється відповідно до Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» з урахуванням особливостей правового статусу таких осіб. Порядок здійснення архітектурно-будівельного контролю визначається Кабінетом Міністрів України. Державний архітектурно-будівельний нагляд - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання уповноваженими органами містобудування та архітектури, структурними підрозділами Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій та виконавчими органами сільських, селищних, міських рад з питань державного архітектурно-будівельного контролю, іншими органами, що здійснюють контроль у сфері містобудівної діяльності (далі - об`єкти нагляду), вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил під час провадження ними містобудівної діяльності. Державний архітектурно-будівельний нагляд здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, через головних інспекторів будівельного нагляду у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частини перша, друга статті 41-1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»). Відповідно до статті 10 Закону України «Про архітектурну діяльність» для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об`єктів архітектури додержання суб`єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюють органи державного архітектурно-будівельного контролю, визначені статтею 6 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Державний архітектурно-будівельний нагляд здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, через головних інспекторів будівельного нагляду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі. До уповноважених органів містобудування та архітектури належать: центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері архітектури; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері архітектури; орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань архітектури; структурні підрозділи обласних, районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій з питань архітектури; виконавчі органи сільських, селищних, міських рад з питань архітектури. До утворення виконавчого органу сільської, селищної, міської ради з питань архітектури уповноваженим органом містобудування та архітектури є структурний підрозділ районної державної адміністрації з питань архітектури, а за його відсутності - структурний підрозділ обласної державної адміністрації з питань архітектури. З метою забезпечення виконання функцій, пов`язаних з організацією замовлення розроблення, оновлення та затвердження містобудівної документації (змін до неї), у складі уповноваженого органу містобудування та архітектури може утворюватися окремий структурний підрозділ. Примірне положення про такий структурний підрозділ затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері архітектури. Орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань архітектури, структурні підрозділи обласних, районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій підконтрольні і підзвітні відповідним органам виконавчої влади в межах, передбачених законом. Органи місцевого самоврядування здійснюють свою діяльність у сфері містобудування та архітектури відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». З питань делегованих повноважень, передбачених підпунктом «б» частини першої статті 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виконавчі органи сільських, селищних, міських рад підконтрольні відповідним органам виконавчої влади (стаття 13 Закону України «Про архітектурну діяльність»). Відповідно до Указу Президента України «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» від 09 грудня 2010 року № 1085/2010 було утворено ДАБІ України, на яку покладено функції з реалізації державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю. Повноваження ДАБІ України щодо здійснення державного архітектурно-будівельного контролю визначені Положенням про ДАБІ України, затвердженим Указом Президента України від 08 квітня 2011 року № 439/2011, Порядком здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року № 553, Положенням про ДАБІ України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 09 червня 2014 року № 294, Порядком здійснення державного архітектурно-будівельного нагляду, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 2015 року № 698. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції. Відповідно до підпункту 10 пункту «б» статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до делегованих законом повноважень виконавчого органу сільської, селищної, міської ради в галузі житлово-комунального господарства віднесено облік та реєстрацію відповідно до закону об`єктів нерухомого майна незалежно від форми власності. Згідно статті 40 цього ж Закону виконавчі органи сільських, селищних, міських рад, крім повноважень, передбачених цим Законом, здійснюють й інші надані їм законом повноваження. Порядок присвоєння, зміни адреси об`єкту нерухомого майна у разі його дублювання здійснюється відповідно до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та порядку присвоєння адрес об`єктам будівництва, об`єктам нерухомого майна Затвердженого Постановою КМУ від 07.07.2021 року № 690. У відповідності з п. 6 ч. 1 ст.\~315\~Цивільного процесуального\~кодексу України суди розглядають справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі не збігаються з ім`я, по батькові прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Пунктом 1 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~судову практику\~у справах\~про встановлення\~фактів,\~що мають\~юридичне значення»\~№5\~від 31.03.1995 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. На підставі зазначеного, встановив факт набуття [PERSON] , в передбачений спосіб та порядок, який діяв станом на час набуття права власності на об`єкт нерухомого майна, - жилий будинок [ADDRESS] , реєстрації такого права за заявником, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог заявника як таких що ґрунтуються на достатніх, допустимих доказах, які підлягають задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення. 8.Судові витрати. У відповідності до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, - При ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, понесені витрати заявником при зверненні із заявою в розмірі 454 гривні 00 копійок, підлягають залишенню за заявником.

Outcome: approved