Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-05 00:00:00

28.12.2021 [PERSON] звернулася до суду з позовом про розподіл майна подружжя. В обґрунтування позову зазначила, що з відповідачем під час їх спільного проживання було придбано нерухоме майно, яке документально оформлено на відповідача. Майно, яке було ними придбано нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , загальною площею 46.8 кв.м., що підтверджується договором купівлі-продажу від 01 жовтня 2014 року та земельну ділянку площею 0,0600га, яка розташована за адресою Київська область, Броварський район, Требухівська сільська рада, кадастровий номер 3221289002:02:011:0082, що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 29 квітня 2013 року та державним актом. Загальна вартість придбаного майна становить 948974грн., 1/2 частина вартості - 474487грн. Позивачка просить визнати спільною власністю подружжя нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , загальною площею 46.8 кв.м. та земельну ділянку площею 0,0600га, яка розташована за адресою Київська область, Броварський район, Требухівська сільська рада, кадастровий номер 3221289002:02:011:0082 і визнати за нею право власності на 1/2 частину вищевказаного майна. Ухвалою суду від 29 грудня 2021 позивачці було відмовлено в задоволені клопотання про звільнення її від сплати судового збору і вищевказану позовну заяву було залишено без руху. Ухвалою суду від 16 лютого 2022 було відкрито провадження в порядку загального позовного провадження з призначенням до підготовчого судового засідання. Ухвалою від 01 листопада 2022 року по справі проведено підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду. Позивач в судовому засіданні позов підтримала і просить задоволити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`являється, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. Розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України(далі -ЦК України). Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. № 11). Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст. 65 СК. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України. Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до копії рішення Овруцького районного суду від 17.06.2021 року шлюб між ними розірвано. Під час шлюбу 29.04.2013, [PERSON] придбав земельну ділянку площею 0,0600га, яка розташована за адресою Київська область, Броварський район, Требухівська сільська рада, кадастровий номер 3221289002:02:011:0082. Договір купівлі-продажу був посвідчений\~ приватним нотаріусом Самко О.В. Броварського районного нотаріального округу Київської області та зареєстровано в реєстрі за №35, зазначений факт підтверджено копією договору купівлі-продажу та державним актом. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вищезазначена земельна ділянка належить на праві власності [PERSON] . 01.10.2014, [PERSON] придбав нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , загальною площею 46.8 кв.м. Догорів купівлі продажу був посвідчений приватним нотаріусом Дереберою Т.О. Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області та зареєстровано в реєстрі, зазначений факт підтверджено копією договору купівлі-продажу. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вищезазначене нежитлове приміщення належить на праві власності [PERSON] . На підставі вищевикладеного, суд задовольняє позовні вимоги позивача, так як вищевказане майно є спільною сумісною власністю подружжя, тому частки майна дружини та чоловіка є рівними, а саме 1/2 його частини.

Outcome: approved