Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду м.Харкова із позовом до ФОП [PERSON] , в якому просить, стягнути з відповідача 3% річних за користування грошима у сумі 27 240,00 грн., інфляційних втрат у розмірі 122 580,00 грн., судових витрат у сумі 1500,00 грн., а всього стягнути 151 320,00 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він уклав з відповідачем договір поставки автомобіля Lexus GX із США та 26.05.2020 року передав на виконання договору відповідачу грошові кошти у сумі 22 000 доларів США, що еквівалентно 624 800,00 грн., що підтверджується розпискою на договорі, де зазначена передана сума грошей і строк поставки автомобіля 3 місяці. За цим договором строк поставки автомобіля сплив 26.08.2020 року. Крім того, 29.07.2020 року позивач передав відповідачу суму у розмірі 10 000 доларів США, що еквівалентно 284 000,00 грн., на виконання договору поставки автомобіля Ford Edge із США, що підтверджується розпискою на договорі, де зазначена передана сума грошей і строк поставки автомобіля 3 місяці. За цим договором строк поставки автомобіля сплив 29.10.2020 року. В загальному розмірі позивачем були передані відповідачу грошові кошти у сумі 32 000 доларів США, що обуло еквівалентно 908 800,00 грн. Оскільки автомобілі поставлені не були, позивач був вимушений звернутись до суду із позовом про розірвання договорів та повернення суми боргу. Так, рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 24.11.2021 року позовні вимоги [PERSON] задоволені в повному обсязі, стягнуто з [PERSON] суму у розмірі 908 800,00 грн. отриманих за договорами поставки. У звязку з невиконанням рішення, позивач звернувся з заявою до державної виконавчої служби, було відкрито виконавче провадження про примусове стягнення коштів з відповідача. Зазначає, що відповідач на зв`язок не виходить, зобов`язання не виконав, а отже фактично користується грошовими коштами позивача з 01.11.2020 року, що на час звернення із даним позовом складає 1 рік 4 місяці. У зв`язку з чим вважає, що з відповідача підлягає стягненню 3% річних та інфляційні збитки у зв`язку з невиконанням своїх зобов`язань. Ухвалою суду від 16.05.2022 року відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб. В судове засідання позивач не з`явився, надав суду заяву, в якій справу просив розглянути без його участі, позовні вимоги просив задовольнити, щодо заочного розгляду справи не заперечував. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ч.8 ст.128 ЦПК України, в судове засідання не з`явилась, в порушення ч.3 ст.131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не подала, у зв`язку з чим на підставі ухвали Дзержинського районного суду м.Харкова від 19.12.2022 року проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст.280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Суд, з`ясувавши обставини справи, безпосередньо дослідивши наявні докази, оцінивши їх кожний окремо та у сукупності й взаємозв`язку, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. У відповідності до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 10, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Судом встановлено, що рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 24.11.2021 року по справі №638/16637/20 позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору і стягнення суми задоволено в повному обсязі. Розірвано договір про поставку автомобіля Lexus GX VIN номер [NUMBER] , укладений між [PERSON] та [PERSON] . Розірвано договір про поставку автомобіля Ford Edge VIN номер [NUMBER] , укладений між [PERSON] та [PERSON] . Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму отриману за договорами поставки у розмірі 908 800,00 гривень та суму сплаченого судового збору у розмірі 9200,00 гривень. Вказане рішення набрало законної сили 25.12.2021 року. 17.01.2022 року Дзержинським районним судом м.Харкова [PERSON] видано виконавчий лист №638/16637/20. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Оскільки рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 24.11.2021 року підтверджується факт наявності боргу відповідача [PERSON] перед позивачем [PERSON] , тому такі обставини не підлягають доказуванню під час розгляду даної справи. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч. 1ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Враховуючи, що рішення суду є обов`язковим та з огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання з виплати суми заборгованості, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України. Право позивача вимагати від відповідача сплатити інфляційні втрати та 3% річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає в отриманні компенсації (плати) від відповідача за користування утримуваними ним грошовими коштами. Інфляційні втрати є наслідком інфляційних процесів в економіці, а тому їх слід вважати складовою частиною основного боргу, стягнення яких передбачене статтею 625 Цивільного кодексу України. Передбачене законом право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції є способом захисту його майнового права та інтересу від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів. Таким чином стягнення коштів, втрачених внаслідок інфляції, а також трьох процентів річних від простроченої суми є самостійним способом захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов`язань. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і трьох відсотків річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Оскільки відповідач своїх грошових зобов`язань на час звернення позивача з позовом до суду не виконав, а тому ці зобов`язання не припинилися, тому позивач просить стягнути три проценти річних за рік, починаючи з 01.11.2020 року та інфляційні витрати з період з 01.11.2020 року по січень 2022 року включно. З результатів розрахунку позивача, вбачається, що 3% річних за суму боргу починаючи з 01.11.2020 року за рік складає 27 240,00 гривень. Крім того, за результатом розрахунку з 01.11.2020 року до січня 2022 року включно інфляційні витрати складають 122 580,00 гривень. Оскільки суд розглядає справу лише в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що задоволенню підлягає сума, яка заявлена позивачем, а саме 149 820,00 грн. Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про часткове задоволення позову. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить висновку, що відповідачем порушені грошові зобов`язання, а тому вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст.141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного, ст. 625 ЦК України,

Outcome: approved