Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-05 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до Комунального підприємства «Світоч» міста Києва (далі по тексту - відповідач, КП «Світоч»), в якому просив суд стягнути з відповідача компенсацію заборгованості середнього заробітку за час затримки заробітної плати у розмірі 1 067 025,75 грн., інфляційні збитки у розмірі 148 617,00 грн., 35 річних у розмірі 41 963,00 грн. В процесі розгляду справи позивач надав суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій він просив суд стягнути з відповідача компенсацію заборгованості середнього заробітку за час затримки заробітної плати в розмірі 1 067 025,75 грн.; інфляційні збитки в період (з жовтня 2015 року по травень 2021 року) в розмірі 148 617,00 грн.; 3% річних в період (з 25 вересня 2015 року по 06 червня 2021 року ) в розмірі 41 963,00 грн.; інфляційні збитки в період (з червня 2021 року по липень 2022 року) в розмірі 231 482,31 грн.; 3% річних в період (з 07 червня 2021 року по 01 серпня 2022 року) в розмірі 36 922,02 грн. та судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач працював в КП «Світоч» м. Києва з 16.05.2013 року по 19.03.2015 року на посаді артиста директора, проте всупереч вимогам контракту та законодавства на день звільнення йому не була виплачена заробітна плата за період роботи з 01.07.2013 року по 19.03.2015 року та компенсація за невикористану відпустку за період роботи з 16.05.2013 року по 19.03.2015 року, а тому відповідач зобов`язаний сплатити компенсацію середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, інфляційні втрати та 3% річних. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.08.2021 року матеріали позову передані на розгляд судді Мальцева Д.О. 16.08.2021 року ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва Мальцева Д.О. позовну заяву залишено без руху та наданий строк позивачу для усунення недоліків. 15.09.2021 року на адресу суду від позивача надійшла заява на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху. 20.09.2021 року ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва Мальцева Д.О. відкрито провадження у справі, прийнято рішення про розгляд справи за правилами позовного провадження в загальному порядку. 15.08.2022 року на адресу суду від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог. 19.09.2022 року ухвалою закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений судом належним чином, через канцелярію суду подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений судом належним чином, відзив на позовну заяву не надав. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Як вбачається з позовної заяви, [PERSON] в період часу з 16.05.2013 року 19.03.2015 працював в Комунальному підприємстві «Світоч» на посаді директора. На день звільнення [PERSON] не було виплачено заробітну плату за період роботи з 01.07.2013 по 19.03.2015 та компенсацію за невикористані відпустки за період роботи з 16.05.2013 по 19.03.2015. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24 вересня 2015 року цивільний позов [PERSON] до Комунального підприємства «Світоч» задоволено частково та стягнуто з Комунального підприємства «Світоч» на користь [PERSON] суму нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в розмірі 183 160,28 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 96 593,92 грн., суму індексації невиплаченої заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку в розмірі 7 954,51 грн.., моральну шкоду в розмірі 1 000 грн. та судовий збір в розмірі 2 887,08 грн. Загальна сума до стягнення - 288 708,71 грн. Відповідач виплачував суму боргу позивачу за рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24.09.2015 на його картковий рахунок наступними чином: - 24.12.2019 перераховано 140 875 грн. 00 коп.; - 05.01.2021 перераховано 100 000 грн. 32 коп.; - 07.06.2021 перераховано 50 720 грн. 47 коп. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24.09.2015 встановлено розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] у сумі 748,79 грн. (сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 96 593,92 грн. за 129 робочих днів за період з 19.03.2015 по 24.09.2015). Розрахунок заборгованості, наданий позивачем: компенсація заборгованості середнього заробітку за час затримки заробітної плати в розмірі 1 067 025,75 грн.; інфляційні збитки в період (з жовтня 2015 року по травень 2021 року) в розмірі 148 617,00 грн.; 3% річних в період (з 25 вересня 2015 року по 06 червня 2021 року ) в розмірі 41 963,00 грн.; інфляційні збитки в період (з червня 2021 року по липень 2022 року) в розмірі 231 482,31 грн.; 3% річних в період (з 07 червня 2021 року по 01 серпня 2022 року) в розмірі 36 922,02 грн. Частиною першою статті 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено статтею 117 КЗпП України, згідно з приписами якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні, факт проведення з ним остаточного розрахунку та встановлення вини. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18) зроблено правовий висновок про те, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону № 108/95-ВР, тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати. Відповідно до ч. 1,2 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні. Велика Палата Верховного Суду надала висновок про визначення тримісячного строку звернення до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в постанові від 18 березня 2020 року у справі № 711/4010/13-ц (провадження № 14-429цс19), а також Верховний Суд України зробив такий висновок у постановах від 26 грудня 2011 року у справі № 6-77цс11, від 24 червня 2015 року у справі № 6-116цс15, від 06 квітня 2016 року у справі № 6-409цс16, від 11 жовтня 2017 року у справі № 311/136/16, від 08 листопада 2017 року у справі № 202/4914/16-ц. Як встановлено судом, позивач був звільнений 19.03.2015 року, звернувся до суду з позовною заявою про стягнення середнього заробітку за час затримки заробітної плати 12.08.2021 року, тобто після спливу тримісячного строку. Тому вимога в частині стягнення середнього заробітку за час затримки заробітної плати - задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed