Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-22 00:00:00

15 липня 2022 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з вказаним позовом та свої вимоги мотивує тим, що\~29 грудня 2017 року між ним та [PERSON] був укладений кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг б/н від 29 грудня 2017 року, згідно якої отримав кредит у сумі 75000 грн. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Скориставшись кредитними коштами, взятих на себе зобов`язань із своєчасного їх повернення [PERSON] не виконав, тому за період з 30 листопада 2018 року по 30 листопада 2021 року має заборгованість на загальну суму 15131\~грн 73 коп., яка складається з: 10394 грн 13 коп. індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання, 4737 грн 60 коп. 3\~% річних від простроченої суми, яку банк просить стягнути з відповідача на свою користь. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 26 липня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду. У відзиві на позовну заяву представник відповідача [PERSON] адвокат Якименко О.І. зазначила, що відповідач позов визнає частково та вважає, що позов банку підлягає частковому задоволенню на загальну суму 4458 грн 27 коп. У задоволенні іншої частини позовних вимог відповідач просить відмовити. При цьому, зауважує, що позивач не вказав, що є таке, що набрало законної сили рішення суду про стягнення заборгованості між сторонами у справі з тих самих підстав, але з іншим предметом. Так, рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 26 жовтня 2021 року у справі №\~591/5663/19 позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, а саме стягнуто з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 18209\~грн 28\~коп. та судовий збір у сумі 371 грн 90 коп. За таких обставин вважає, що право позивача є порушеним з моменту пред`явлення ним позовної вимоги, а саме позовної заяви про стягнення заборгованості за наданим кредитом, процентами та неустойкою, яка надійшла до Зарічного районного суду м. Суми 10 вересня 2019 року (справа № 591/5663/19). Таким чином, відповідач вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення нарахувань згідно ст. 625 ЦК України, нарахованих до 10 вересня 2019 року. Крім того, відповідачем заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності за період з 30 листопада 2018 року по 15 липня 2019 року. Відповідач навів також власний розрахунок інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період з 10\~вересня 2019 року по 30 листопада 2021 року (а.с. 85-91). В судовому засіданні представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» - Гакаль Р.В. позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] адвокат Якименко О.І. частково визнала позов в частині стягнення заборгованості на загальну суму 4458 грн 27\~коп. У задоволенні іншої частини позовних вимог просила відмовити у зв`язку з необґрунтованістю та пропуском позивачем позовної давності. Заслухавши думку представників сторін, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено\~та з\~матеріалів справи\~вбачається,\~що 29\~грудня 2017\~року між\~АТ КБ\~«Приват Банк»\~та [PERSON] було укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 10). Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 26 жовтня 2021 року, яке набрало законної сили, у справі № 591/5663/19 позовні вимоги Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 18209 грн. 28 коп. та судовий збір в сумі 371 грн. 90 коп. В іншій частині позовних вимог Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відмовлено (а.с. 103-104). За змістом частини третьої статті 11 та частини першої статті 13\~ЦК України вбачається, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Законодавець у частині першій статті 509\~ЦК України визначив зобов`язання як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, зокрема, сплатити гроші, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509\~ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. У силу положення статті 610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною другою статті 625\~ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та три проценти річних від простроченої суми. За змістом статей 509, 524, 533,\~534 і 625\~ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження №\~14-68цс18), від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) та від 22\~вересня 2020 року у справі № 918/631/19 (провадження № 12-42гс20). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року в справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18) зроблено висновок, що «за змістом частини другої статті 625\~ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Таким чином, у статті 625\~ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). При цьому у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, про те, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). Також Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 березня 2016 року у справі №\~6-2491цс15, за яким дія статті 625\~ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11\~ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625\~ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. Отже, положення статті 625\~ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду. У рішенні суду визнано грошові зобов`язання держави, визначено їх розмір; ці зобов`язання належним чином не виконані, тому в цьому випадку вимоги частини другої статті 625\~ЦК України підлягають застосуванню». У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору у позивача виникло право застосування вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо нарахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних, у зв`язку з чим право банку на звернення до суду з даним позовом ґрунтується на вимогах закону. Також в судовому засіданні представники сторін не заперечували той факт, що рішення Зарічного районного суду м. Суми від 26 жовтня 2021 року у справі № 591/5663/19 станом на час розгляду даної справи судом відповідачем не виконано. Доказів про протилежне суду не надано. Суд відхиляє заперечення відповідача про безпідставність нарахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період до 10 вересня 2019 року, тобто до моменту звернення позивача до суду з позовом у цивільній справі № 591/5663/19, оскільки на момент звернення позивача до суду з попереднім позовом право банку вже було порушене у зв`язку з простроченням виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором. Ураховуючи, що у тій іншій справі позивачем не заявлялись позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних, тому банк не позбавлений можливості захистити порушене право шляхом пред`явлення окремого позову. Разом з тим, відповідачем заявлено вимогу про застосування строків позовної давності. Відповідно до вимог статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Як передбачено статтею 253 ЦК України,\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим. У постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16\~листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та №\~\~922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18 Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду дійшов висновку про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі\~статті 625 ЦК України\~виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Вказана позиція узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження №\~14-254цс19). Виходячи з матеріалів справи, позовна заява подана до суду 15 липня 2022 року. З урахуванням наведених норм права та встановлених обставин суд дійшов висновку про застосування строків позовної давності за заявою відповідача. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати та три відсотки річних за три роки, що передували зверненню до суду з цим позовом, тобто за період з 15 липня 2019 року по 30 листопада 2021 року (в межах заявлених позовних вимог). Що стосується розрахунку суми інфляційних втрат та трьох відсотків річних, то суд бере до уваги наступне. Звернувшись до суду з позовом у справі № 591/5663/19, банк просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором станом на 01 серпня 2019 року в загальній сумі 94037,29 грн, з яких: 60027,00 грн заборгованість за кредитом; 29056,06 грн заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн штраф (фіксована частина), 4454,16 грн штраф (процентна складова). Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, під час розгляду справи 591/5663/19 Зарічний районний суд встановив, що банк незаконно спрямовував сплачені відповідачем кошти в сумі 26317 грн 79 коп. на погашення процентів, розмір яких сторонами погоджений не був. Крім того, за час знаходження цивільної справи в провадженні Зарічного районного суду м.\~Суми, згідно виписки по картці/рахунку відповідачем погашено заборгованість у загальному розмірі 15500 грн. Встановивши вказані обставини, суд зменшив суму заборгованості за тілом кредиту на сплачені відповідачем суми до 18209 грн 28 коп. (60027,07 грн (сума нарахованої та пред`явленої до стягнення заборгованості за кредитом (тілом кредиту)) «-» 26 317,79 грн (сума погашених позивачем процентів за рахунок сплачених відповідачем коштів, одинадцята колонка розрахунку заборгованості «Погашені проценти») «-» 15 500,00 грн (сума погашеної заборгованості після 01 серпня 2019 року згідно виписки по картці/рахунку)). Разом з тим, як вбачається з розрахунку нарахування інфляційних втрат та 3\~% річних у даній справі, банк нарахував ці суми на тіло кредиту, яке обліковував за [PERSON] , без урахування обставин, встановлених рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 26 жовтня 2021 року у справі №\~591/5663/19 (а.с. 5). Водночас, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №\~202/4494/16-ц дійшла висновку про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, у зв`язку зі стягненням на підставі рішення Зарічного районного суду м.\~Суми від 26\~жовтня 2021 року заборгованості за кредитним договором у сумі 18209 грн 28 коп. суд вважає, що саме на цю суму має нараховуватись інфляційні втрати на три відсотки річних в межах строку позовної давності, про застосування якої заявив відповідач, тобто за період з 15 липня 2019 року по 30 листопада 2021 року. У зв`язку із зазначеним, суд відхиляє розрахунки, наведені сторонами у заявах по суті справи та приводить власний розрахунок інфляційних втрат та трьох відсотків річних. Інфляційні втрати в указаний період на суму 18209 грн 28 коп. становлять 2780 грн 64 коп., виходячи з наступного розрахунку: (99,40 : 100)\~x\~(99,70 : 100)\~x\~(100,70 : 100)\~x\~(100,70 : 100)\~x\~(100,10 : 100)\~x\~(99,80 : 100)\~x\~(100,20 : 100)\~x\~(99,70 : 100)\~x\~(100,80 : 100)\~x\~(100,80 : 100)\~x\~(100,30 : 100)\~x\~(100,20 : 100)\~x\~(99,40 : 100)\~x\~(99,80 : 100)\~x\~(100,50 : 100)\~x\~(101,00 : 100)\~x\~(101,30 : 100)\~x\~(100,90 : 100)\~x\~(101,30 : 100)\~x\~(101,00 : 100)\~x\~(101,70 : 100)\~x\~(100,70 : 100)\~x\~(101,30 : 100)\~x\~(100,20 : 100)\~x\~(100,10 : 100)\~x\~(99,80 : 100)\~x\~(101,20 : 100)\~x\~(100,90 : 100)\~x\~(100,80 : 100)\~= 1.15270430. 18\~209,28 x 1.15270430 - 18\~209,28 =\~2\~780,64 грн. Розмір 3 % річних за вказаний період становить 1300 грн 59 коп., виходячи з наступного розрахунку: (18209,28 х 3 х 870 днів : 365 : 100). Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № б/н від 29 грудня 2017 року за період з 15 липня 2019 року по 30 листопада 2021 року у сумі 4081 грн 23 коп., з яких: індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання у сумі 2780 грн 64 коп., 3% річних від простроченої суми у сумі 1300 грн 59 коп. Отже, позов підлягає частковому задоволенню. Судові витрати підлягають розподілу в порядку ст. 141 ЦПК України. Оскільки позов задоволено частково, а саме на 26,97\~% (4081,23 грн * 15131,73 грн / 100%), тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в сумі 669 грн 13 коп. (26,97\~% від 2481 грн).

Outcome: partial