Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] \~звернулася до\~суду з\~позовною заявою\~до відповідача [PERSON] про збільшення розміру аліментів. Свої вимоги мотивувала тим, що рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 26 грудня 2016 року ухвалено стягувати з відповідача [PERSON] на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісяця, з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. З часу ухвалення рішення про стягнення аліментів, розмір витрат на утримання сина значно зріс, у зв`язку із зростанням цін на продукти харчування та одяг. Крім того, дитина часто хворіє та перебуває на «Д» обліку. Матеріальне становище відповідача дозволяє йому сплачувати значно більший розмір аліментів, оскільки він працює будівельником. А тому, вважає, що відповідач має можливість сплачувати гідні аліменти на утримання сина. Інших дітей та осіб, які б перебували на його утриманні немає. Крім того, відповідач за шість років, жодного разу не навідував дитину та не вітав з днем народження. Вважає, що аліменти це єдині кошти, які дитина може отримати від батька. Враховуючи наведене, просить суд збільшити розмір стягуваних аліментів та стягнути із відповідача на її користь на утримання сина аліменти в розмірі 7000 гривень щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. 08 вересня 2022 року ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області відкрито провадження у справі та призначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач своїм правом щодо подачі відзиву на позовну заяву не скористався. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, згідно поданої заяви, просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, згідно поданої заяви, просив проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнає, у зв`язку із скрутним матеріальним становищем та просив у задоволенні позову відмовити. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 07 лютого 2015 року, який рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 30 жовтня 2017 року, що набрало законної сили 09 листопада 2017 року, розірвано (а.с.15). Від даного шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] ,батьком якого згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , значиться відповідач (а.с.9). Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 26 грудня 2016 року, яке набрало законної сили 16 січня 2017 року, з відповідача на користь позивачки було стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1000 гривень щомісячно до його повноліття, починаючи з 17 листопада 2016 року (а.с.16). З свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] виданого 25 січня 2018 року Тячівським районним відділом Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, встановлено, що позивачка [PERSON] , [INFO] змінила ім`я, про що 23 січня 2018 року складено відповідний актовий запис за № 10, та після реєстрації зміни імені, прізвище, власне ім`я, по батькові позивачки [PERSON] (а.с. 11). Довідкою № 420 виданою Тернівським старостинським округом № 4 Тячівського району Закарпатської області від 06 вересня 2022 року, підтверджується, що позивачка [PERSON] , має на утриманні сина [PERSON] 2016 року народження та згідно довідки № 419 від 06 вересня 2022 року до складу сім`ї позивачки, входить син [PERSON] (а.с.13-14). З довідки №80 від 02 вересня 2022 року виданої лікарем Тернівської амбулаторії загальної практики сімейної медицини [PERSON] , встановлено, що [PERSON] , [INFO] , житель [ADDRESS] знаходиться на «Д» обліку (а.с. 12) . Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч. 2 ст. 51 Конституції України та є одним з головних конституційних обов`язків. Такий обов`язок послідовно визначений в сімейному законодавстві. У відповідності до ст. 180 СК України,\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст. 192 СК України,\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду з позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Правилами ч. 2 ст. 182 СК України, встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За змістом\~ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована\~Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року\~і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Також, частинами 1 та 2 статті 27 Конвенції визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до\~ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із ч. 1\~ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства",\~кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до роз`яснень п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Пунктом 23 вказаної Постанови роз`яснено, що відповідно до ст.\~192\~СК України, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Отже, при визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідач не працює, оскільки відомості про його доходи в матеріалах справи відсутні, однак є працездатним, а тому може офіційно працевлаштуватися та отримувати гідну заробітну плату і виконувати передбачений законом обов`язок щодо утримання дитини. При цьому зазначає, що вимоги позивачки про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина у заявленому до стягнення\~розмірі є\~завищеними,\~та не\~доведено останньою\~можливість сплати\~відповідачем аліментіву вказаному розмірі. Таким чином, враховуючи вік дитини сторін, та пов`язані з цим витрати на його харчування, навчання, лікування, забезпечення найбільш необхідними речами, виходячи із системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд доходить висновку, що позов слід задовольнити частково, збільшивши розмір стягуваних з відповідача на користь позивачки аліментів, на утримання сина до 1600 гривень, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання судовим рішенням законної сили і до досягнення ним повноліття. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Оскільки позивачка, відповідно до вимог статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору при зверненні з даним позовом до суду, то з відповідача необхідно стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 992,40 гривень.

Outcome: partial