Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 10000 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду до досягнення дитиною повноліття. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, 05 вересня 2017 року позивач уклала шлюб з громадянином Румунії [PERSON] , який зареєстрований у Тернопільському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис №1033. В шлюбі у сторін народилась спільна дитина: [PERSON] , [INFO] . 07 лютого 2022 року рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області шлюб з відповідачем розірвано. Відповідач участі у вихованні дитини не бере, коштів на її утримання не надає, проживає окремо. Дочка проживає разом з нею, знаходиться на її утриманні та утриманні її родини. Розмір суми аліментів позивач обґрунтовує тим, що відповідач є працездатним, інших осіб на утриманні не має, його стан здоров`я дозволяє працювати та працює за кордоном в Республіці Словаччина ( [ADDRESS] ) працівником на підприємстві HOPI Slovenko та має постійний дохід в розмірі 1500 євро, що на день подачі позову еквівалентно 49756,05грн. З урахуванням потреб дитини, забезпечення належного рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, вважає, відповідач має можливість сплачувати аліменти в розмірі 10000 гривень. Наведені обставини стали підставою для звернення до суду. Ухвалою суду від 15 березня 2022 року по даній справі відкрито спрощене провадження з повідомленням сторін, перше судове засідання призначене на 20 квітня 2022 року. Ухвалою суду від 20 квітня 2022 року направлено запит про міжнародну правову допомогу, доручено Центральному органу Словацької Республіки - Ministry of Justice of the Slovak Republic, Ћupnй nбmestie 13, 813 11, BRATISLAVA, c/o Mr Miloљ Hat'apka, Director, Division for Private International Law, вручити документи відповідачу [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , Slovakia у справі № 604/217/22 (провадження № 2/604/200/22) у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Провадження у справі зупинено до надходження відповіді від іноземного суду на дане судове доручення. 14 листопада 2022 року справа повернена на адресу суду від запитуваного органу з документами про вручення за кордоном судових документів. Ухвалою суду від 15 листопада 2022 року провадження у справі поновлено, судове засідання призначено на 23 грудня 2022 року. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала заяву-уточнення позовних вимог, у відповідності до якої просить стягнути з [PERSON] , [INFO] , громадянина Румунії, в її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду до досягнення дитиною повноліття. Справу просить розглянути без її присутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач відзив на позов не надав, в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про день слухання справи в суді, причини його неявки суду не відомі, а тому, у відповідності до\~ст.281 ЦПК України, слід ухвалити заочне рішення по справі. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення за правилами спрощеного позовного провадження, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст.\~247,179 ЦПК України, виходячи з наступного: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 05 вересня 2017 року Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 1033, що стверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Після реєстрації шлюбу прізвище дружини « [PERSON] ». Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 07 лютого 2022 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 05 вересня 2017 року розірвано. У відповідності до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 19 вересня 2017 року Підволочиським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої зазначено [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається з довідки №113/2018 про реєстрацію особи громадянином України, [PERSON] , [INFO] , уродженка смт. Підволочиськ Підволочиського району Тернопільської області, згідно рішення УДМС України в Тернопільській області від 27 квітня 2018 року набула громадянства України на підставі частини 1 статті 7 Закону України «Про громадянство України». Відповідно до законодавства України зазначена особа є громадянином України з 13 вересня 2017 року. Довідка видана до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 19 вересня 2017 року Підволочиським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області. У відповідності до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №2-131 від 08 березня 2022 року, виданої Остап`ївським старостинським округом Скалатської міської ради [PERSON] , в будинку за адресою: с. Остап`є Тернопільського району Тернопільської області зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (дочка), [PERSON] , [INFO] (батько), [PERSON] , [INFO] (мати). Таким чином встановлено, що на теперішній час дочка сторін по справі, [PERSON] , яка є громадянкою України, проживає разом з позивачкою в с. Остап`є Тернопільського району Тернопільської області та знаходиться на її утриманні. Відомості про місце роботи та розміру доходу, який отримує позивач, суду не надано. Відповідно до\~ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Стаття 4 ЦПК України\~визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом статей\~12\~та\~81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно\~ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ст. 9 Конституції України\~чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України, є частиною національного законодавства України. В свою чергу положення ч. 1 ст. 3 «Конвенції про права дитини» від 20.11.1989 року передбачено: «У всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова уваги приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини», а також згідно ч. 8\~ст. 7 СК України\~- «Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим рахуванням інтересів дитини». У принципі 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю обох батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При цьому, Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Відповідно до ч. 3\~ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. За змістом ст. 180 Сімейного Кодексу України (далі СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною другою ст. 181 СК України передбачено, що за домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. При відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на неповнолітню дитину та ненадання дитині утримання, аліменти стягуються у судовому порядку. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч.3 ст.181 СК України). Крім того,\~постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"\~у п. 17 підкреслено, що за відсутності згаданої домовленості той із батьків, з ким проживає дитина, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. При цьому аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 СК України) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого\~та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого та рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Частинами першою та другою\~статті 141 СК України\~встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить із вимог ст.ст. 181-184 СК України, згідно яких, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не можу бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Поняття прожиткового мінімуму визначене в\~Законі України № 2017-Ш «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000 року. Це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум встановлюється щороку на дітей віком до 6 років та дітей віком від 6 до 18 років згідно\~Законів України «Про Державний бюджет України». Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік»\~ з 01 грудня 2022 року встановлений прожитковий мінімум для дітей віком до шести років 2272,00 грн, для дітей віком від шести до вісімнадцяти років 2833 грн. Крім того, суд виходить також із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який вона б мала тоді, коли утримувалася обома батьками. У\~статті 76 ЦПК України\~зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Згідно зі\~ст. 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що відповідач не виконує свій батьківський обов`язок щодо утримання дочки [PERSON] , 2017 року народження. Суд враховує, що з боку відповідача суду не надано будь-яких належних та допустимих доказів, які б вказували на те, що на його утриманні перебувають інші особи, не надано суду відомостей про стан його здоров`я, який би підтверджував певні обмеження на можливість ним бути працевлаштованим та дані що за своїм матеріальним становищем відповідач не може виконувати своїх обов`язків з утримання неповнолітньої дочки. Суд також приймає до уваги перебування дитини на повному матеріальному забезпеченні позивача. Враховуючи, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити, стягнути з [PERSON] , громадянина Румунії, в користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10 березня 2022 року до досягнення дитиною повноліття, що відповідатиме вимогам закону, інтересам дитини і не порушуватиме права кожної із сторін. Крім того, в силу ч.1\~ст.141 ЦПК України,\~з\~відповідача в\~дохід держави\~слід стягнути\~992,40 грн судового збору. Відповідно до п.1 ч.1\~ст.430 ЦПК України, суд вважає можливим допустити негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів у межах суми за один місяць.

Outcome: approved