Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-12 00:00:00

31.05.2022 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог Універсальна біржа «Рона», Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області про визнання договору купівлі-продажу дійсним. Позовні вимоги мотивовані тим, що 31.02.2002 року [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] .Укладений договір з відповідачами був оформлений і засвідчений Універсальною біржою «Рона» за №2/545. 19 лютого 2002 року КП ММБТІ була проведена за [PERSON] державна реєстрація придбаної нею квартири за р.№18282. [INFO] померла [PERSON] . Позивач звернувся до Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області із заявою про прийняття спадщини.Але отримав відмову у зв`язку з тим, що договір купівлі-продажу не був нотаріально посвідчений. Зазначені обставини і стали підставою для звернення позивача до суду із зазначеним позовом. Ухвалою суду від 14.06.2022 року позовну заяву прийнято, відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощенного позовного провадження. Ухвалою суду від 04.11.2022 року витребувано у Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області спадкову справу після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . 29.11.2022 року від Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області надійшла копія спадкової справи №04/2022, що була заведена 11.01.2022 року, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, Відповідачі та треті особи в судове засідання не з`явилися, хоча про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 31.01.2002 між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , з однією сторони та [PERSON] з іншої, було укладено договір купівлі-продажу №2/545 квартири [ADDRESS] , зареєстрованого Універсальною біржою «Рона» у журналі реєстрації біржових угод за №2/545 від 31.01.2002 року та в подальшому зареєстрований в КП ММБТІ за №18285 від 19.02.2002 року. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №669 від 27.12.2021. У встановлений законом строк позивач звернувся із заявою до Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] . Позивач є чоловіком померлої [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого 13.03.1992 Центральним районним відділом РАГС м. Миколаєва, актовий запис №79. Відповідно до положень ч. 1ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно - правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ч. 9 Прикінцевих та перехідних положень ЦК Україниу редакції 2004 року визначено, що до договорів, що були укладені до 1 січня 2004 року і продовжують діяти після набрання чинності ЦК України, застосовуються правила цьогоКодексущодо підстав, порядку і наслідків зміни або розірвання договорів окремих видів незалежно від дати їх укладення. Згідно із застереженнями, що містяться устатті 5 ЦК України та пункті 4\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правовий статус майна, а також права та обов`язки суб`єктів цивільних правовідносин щодо цього майна визначаються нормами матеріального права, які були чинними на час його створення або набуття. Крім того, Пленум Верховного Суду України у п. 2 постанови від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних прав про визнання правочинів недійсними» роз`яснив, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. При укладанні договору купівлі-продажу сторони керувались ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року № 1956-ХІІ, відповідно до якої, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Саме тому вважали, що договір купівлі-продажу гаражу укладено згідно вимог чинного на той час законодавства. Проте, у відповідності зі статтею 227 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент виникнення зазначених правовідносин, зазначений вид договору повинен був бути оформлений в нотаріальному порядку. Згідно ст. 47 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. В укладеному договорі купівлі-продажу сторони повністю оговорили усі істотні умови, всі зобов`язання за договором купівлі-продажу нерухомого майна сторонами виконані в повному обсязі. Також факт купівлі-продажу нерухомого майна і виконання умов укладеного договору ніким не оскаржено і ніким не оспорюється. Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони у письмовій формі погодили усі істотні умови договору купівлі-продажу та відбулося його повне або часткове виконання сторонами, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Відповідно до ч. 3ст. 334 ЦК України право власності на майно по договору, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Факт здійснення сторонами своїх обов`язків за договором (виконання договору) підтверджується самою письмовою угодою та відповідною реєстрацією. На теперішній час відповідачі ухиляються від нотаріального посвідчення договору. У зв`язку з цим, позивач вважає за необхідне визнати зазначений договір дійсним в судовому порядку. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що норми ч.2ст.220 ЦК України не застосовуються до правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню і державній реєстрації. Наразі правочини, щодо купівлі-продажу нерухомості, підлягають державній реєстрації. Якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. Не зважаючи на це застереження, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки норми про державну реєстрацію правочинів, щодо відчуження нерухомості, введені в дію ЦК України 2003 року. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Отже, оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна від року було оформлено за існуючим в той час порядком, а також мала місце конкуренція норм права, можна зробити висновок, що позовні вимоги в частині визнання договору дійсним підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved