Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-13 00:00:00

У вересні 2021 року позивач - АТ «СК «Країна» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просило стягнути в порядку з відповідача суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 23 438,34 грн. Позовна заява обґрунтована тим, що 09 квітня 2020 року між ним та ТОВ «Бест лізинг» укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, яким застраховано належний останньому автомобіль марки «Сітроєн», номерний знак [NUMBER] . Позивач зауважує, що 19 січня 2021 року на вул. Костянтинівській, в м. Києві, трапилася ДТП за участю застрахованого транспортного засобу під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «Тойота», номерний знак [NUMBER] , під керуванням відповідача, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. На момент настання вказаної ДТП, майнові інтереси [PERSON] були застраховані на підставі договору обов`язкового страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР.114074117, укладеного з ПАТ «СК «Уніка». Відповідно до постанови Подільського районного суду м. Києва від 19 березня 2021 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. На підставі страхового акта № 99-09/62300/2.1.5.1 від 12 березня 2021 року позивачем здійснено виплату страхового відшкодування потерпілому в розмірі 41 682,72 грн. Посилаючись на те, що за наслідками його звернення до страхувальника винної особи ПАТ «СК «Уніка», останнє здійснило виплату відшкодування в розмірі 18 244,38 грн, позивач просить стягнути з відповідача різницю відшкодованих реальних збитків у сумі 23 438,34 грн. Ухвалою судді від 05 жовтня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. 24 жовтня 2022 року від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відзив від відповідача не надійшов. В судове засідання відповідач не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів у матеріалах справи, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 09 квітня 2020 року між позивачем та ТОВ «Бест лізинг» укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 99-09/003/2.1.5., відповідно до умов якого страховик АТ «СК «Країна» зобов`язувався відшкодувати збитки, що могли настати у зв`язку з пошкодженням, знищенням чи втратою автомобіля марки «Сітроєн», номерний знак [NUMBER] . 19 січня 2021 року о 14 годині 30 хвилин в м. Києві на вул. Костянтинівській, сталася ДТП за участю автомобіля марки «Сітроєн», номерний знак [NUMBER] , яким керував [PERSON] та автомобіля марки «Тойота», номерний знак [NUMBER] , яким керував відповідач, внаслідок чого обидва автомобілі отримали механічні пошкодження. Відповідно до постанови Подільського районного суду м. Києва від 19 березня 2021 року в справі № 758/1581/21 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. За змістом ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої прийнята постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. На підставі страхового акта № 99-09/62300/2.1.5.1 від 12 березня 2021 року, позивачем здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 41 682,72 грн, згідно з платіжним дорученням № 19170 від 15 березня 2021 року. При цьому, встановлено, що вказану суму коштів позивачем сплачено за проведення відновлювального ремонту застрахованого автомобіля - отримувач коштів ТОВ «Автопассаж», відповідно до виставленого ним рахунку № П_СчТ09824 від 25 лютого 2021 року на суму 44 082,72 грн, за вирахування франшизи в розмірі 2 400,00 грн. Вказані обставини свідчать, що ТОВ «Бест лізинг», як власник автомобіля марки «Сітроєн», номерний знак [NUMBER] , відремонтував пошкоджений внаслідок вказаного ДТП транспортний засіб. Також судом встановлено, що цивільна відповідальність відповідача на момент ДТП (19 січня 2021 року) була застрахована в ПАТ «СК «Уніка», згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, (поліс № ЕР.114074117). Ліміт відповідальності страховика за шкоду, завдану майну третіх осіб встановлено в розмірі 130 000,00 грн. Франшиза становить 0,00 грн. При цьому, судом з`ясовано, що ПАТ «СК «Уніка» перерахувало позивачу в якості страхового відшкодування 18 244,38 грн. Решту некомпенсованої суми виплаченого страхового відшкодування в розмірі 23 438,34 грн, позивач просить стягнути з [PERSON] як винної особи в межах вказаної справи. За змістом положень ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Пунктом 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України визначено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої внаслідок взаємодії цих джерел, визначені нормами ст. ст. 1187, 1188 ЦК України. За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Згідно зі ст. 1192 цього ж Кодексу з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За змістом ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Якщо для відновлення попереднього стану речі, яка мала певну зношеність, зокрема автомобіля, було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. ст. 9, 22-31,35,36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, проте обмежується страховою сумою. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зроблено висновок, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Відступаючи від правового висновку Верховного Суду України, наведеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зазначила, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Враховуючи те, що потерпілий - ТОВ «Бест лізинг», як власник застрахованого позивачем автомобіля марки «Сітроєн», номерний знак [NUMBER] , поніс реальні витрати на ремонт пошкодженого у ДТП автомобіля, зокрема на придбання запасних частин на суму та оплату робіт на загальну суму 44 082,72 грн, з яких компенсовано позивачем 41 682,72 грн (за вирахуванням франшизи, обумовленої договором), а цивільно-правова відповідальність перед третіми особами винної у ДТП особи та відповідача в справі - [PERSON] , який керував автомобілем марки «Тойота», номерний знак [NUMBER] , застрахована ПАТ «СК «Уніка», в межах ліміту 130 000,00 грн, тому саме страхова компанія останнього повинна відповідати за завдані збитки в межах страхового ліміту. За викладених обставин, правові підстави для задоволення позову та стягнення, в цьому випадку, виплаченого позивачем страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності страховика відповідача - ПАТ «СК «Уніка», саме з [PERSON] , як винної особи, відсутні.

Outcome: dismissed