Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Покровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] , третя особа: Павлоградська міська рада (Орган опіки та піклування виконавчого комітету) про позбавлення батьківських прав та стягнення заборгованості по сплаті аліментів, посилаючись на наступні обставини. Позивачка [PERSON] перебували з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з 24.06.2016 року. Від даного шлюбу мають спільну неповнолітню дитину: сина - [PERSON] , [INFO] . 06.09.2018 року рішенням Синельниківського міськрайонного суду по цивільній справі №191/2909/18 шлюб між сторонами було розірвано. 06.02.2018 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області видано судовий наказ по справі №191/152/18, яким з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання неповнолітньої дитини до її повноліття. 06.11.2017 року рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області по цивільній справі №185/7560/17 з відповідача стягнуто аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 1/4 частини від доходів до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до цих рішень були відкриті виконавчі провадження. Станом на 01.08.2018 рік утворилась заборгованість по аліментах в розмірі: на утримання дружини - 18289,59 грн.; на утримання дитини - 12013,06 грн. 05.02.2020 року рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області по справі № 191/2596/19 з [PERSON] стягнуто пеню за несплату аліментів в розмірі 4519 грн. (дружина) та 2945 грн. (дитина). Відповідач був працевлаштований у ТОВ «АТБ Маркет», на адресу даного підприємства було направлено постанову про звернення стягнення на дохід боржника і стягнуто 19027,87 грн. з доходу боржника. Згідно ухвали Покровського районного суду Дніпропетровської області по справі № 191/152/18 підприємство «АТБ-Маркет» у 2018-2019 році здійснювало відрахування із заробітної плати відповідача , що у сукупності свідчить про обізнаність боржника про наявне відносно нього виконавче провадження. З наявних матеріалів, які були надані державним виконавцем, вбачається, що ним здійснювалися виклики боржника до виконавчої служби, надавалися запити щодо належних йому транспортних засобів, щодо перетину державного кордону, наявних доходів, 17.11.2020 року складений акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї за місцем реєстрації відповідача, відповідно до якого [PERSON] фактично не проживає за місцем реєстрації з 2015 року, його особистих речей не виявлено. 19.11.2020 року складений акт державного виконавця, відповідно до якого встановлено, що за адресою, де мешкають батьки боржника, дана особа за цією адресою не проживає, останній раз батьки спілкувались з боржником в телефонному режимі у 2017 році. Крім того, даних про відповідача як про особу, що отримує пенсію немає, даних про наявність трудового та цивільно-правового договору, про останнє місце роботи немає, право власності на рухоме і нерухоме майно за відповідачем не значиться станом на 30.03.2021 року. 30.03.2021 року ухвалою Покровського районного суду Дніпропетровської області по справі № 191/152/18 оголошено розшук відповідача. На сьогоднішній день дитина проживає разом з позивачкою, та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , яка повністю забезпечує належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. [PERSON] створені належні умови для проживання, навчання, виховання та розвитку дитини. Відповідач є батьком, проте не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується взагалі; не створює умов для розвитку у дитини культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання освіти і головне, матеріально не забезпечує дитину. Фактично відповідач залишив свою дитину напризволяще. 22.10.2020 року було зареєстровано заяву позивачки по відношенню до відповідача за номером № 12020045540000120 та внесено до ЄРДР за ознаками складу кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 164 КК України за фактом ухилення відповідача від сплати аліментів на утримання дитини. Крім того, позивачка зазначила, що 06.11.2017 року рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області по цивільній справі № 185/7560/17 з відповідача було стягнуто аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини від доходів до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до цього рішення було відкрито виконавче провадження №56762823. 19.08.2019 року дитині виповнилося 3 роки. 21.12.2020 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №56762823 у зв`язку з закінченням передбаченого законом строку для даного виду стягнення. Однак, відповідач так і не сплатив в повній мірі аліменти за цим виконавчим провадженням. Заборгованість по якому складає 14243,33 грн. Враховуючи викладене, та те, що відповідач зовсім не бере участі у вихованні своєї дитини, не піклується про стан її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не надає жодної матеріальної допомоги на її утримання, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з дитиною, тобто не піклується про неї взагалі, позивачка вважає, що є всі підстави для позбавлення його батьківських прав у відношенні його сина, [PERSON] , [INFO] . Також вважає, що є підстави для стягнення з відповідача заборгованості по сплаті аліментів на її утримання до досягнення дитиною трьох років в розмірі 14 243,33 грн. За таких підстав звернулася до суду з даним позовом. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала та просила задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відзиву на позовну заяву не надавав, тому суд вважає за можливе розглянути справу відповідно правил ст. 280, 287, 288 ЦПК України - заочно. Позивачка не заперечує проти винесення заочного рішення. Представник третьої особи -Павлоградської міської ради (Орган опіки та піклування виконавчого комітету) - В. Кучинська в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Разом з заявою було надано висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] . Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутності сторін, що відповідає положенням ч.2ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 9). Згідно копії рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.09.2018 року № 191/2909/18, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстровано 24.06.2016 року виконкомом Олександрівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області - розірвано 06.09.2018 року (а.с. 37). З матеріалів справи вбачається, що на даний час малолітній [PERSON] проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні, [PERSON] самостійно виховує дитину, батько - [PERSON] з сім`єю не проживає, участь у вихованні дитини не приймає, аліменти на утримання дитини не сплачує (а.с. 10,11,18). 30.03.2021 року ухвалою Покровського районного суду Дніпропетровської області по справі № 191/152/18 оголошено розшук відповідача (а.с 26-27). Згідно копії довідки, що видана Сектором дізнання Покровського відділення поліції Синельниківського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області від 27.10.2020 року, зареєстровано заяву позивачки по відношенню до відповідача за №12020045540000120, та внесено до ЄРДР за ознаками складу кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 164 КК України - за фактом ухилення відповідача від сплати аліментів на утримання дитини (а.с. 19). Так, у відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Положеннями п. 2 ч.164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійний характер. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В матеріалах справи наявний висновок органу опіки та піклування Павлоградської міської ради про недоцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] (а.с. 116). Так, висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав не є обов`язковим для суду (ч.ч.5,6 ст.19 СК України) від його висновку суд має право мотивовано відступити, такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом. Вказаний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року в справі № 753/2025/19. Отже, враховуючи викладене та те, що належними доказами підтверджено, що відповідач зовсім не бере участі у вихованні своєї дитини, не піклується про стан її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, суд вважає, що є підстави для позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , а тому в цій частині позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Щодо позовних вимог [PERSON] в частині стягнення з відповідача на її користь заборгованості по сплаті аліментів на її утримання до досягнення дитиною трьох років в розмірі 14243,33 грн., суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 06.11.2017 року рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області по цивільній справі №185/7560/17 з відповідача стягнуто аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 1/4 частини від доходів до досягнення дитиною трьох років (а.с. 21) 06.02.2018 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області видано судовий наказ по справі №191/152/18, яким з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання неповнолітньої дитини до її повноліття (а.с.20). 05.02.2020 року рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області по справі № 191/2596/19 з [PERSON] стягнуто пеню за несплату аліментів в розмірі 4519 грн. (дружина) та 2945 грн. (дитина) (а.с. 22-25). Відповідно до копії постанови від 13.07.2018 року було відкрито виконавче провадження №56762823 на підставі виконавчого листа № 185/7560/17, що виданий 06.11.2017 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі ј частки всіх видів доходу щомісячно до досягнення дитиною трьох років (а.с. 32). 03.08.2018 року було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника [PERSON] (а.с. 33) 19.08.2019 року дитині виповнилося 3 роки. 21.12.2020 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №56762823 у зв`язку з закінченням передбаченого законом строку для даного виду стягнення (а.с. 34). Таким чином, відповідач допустив заборгованість по сплаті щомісячних сум аліментів, що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментах: згідно копії розрахунку заборгованості по аліментах: заборгованість за період з 29.09.2017 року по 19.08.2019 року (досягнення дитини трьох років) складає 41345, 08 грн.-сплачені аліменти 19027,87 грн.= 22317,21 грн. (а.с. 15). Згідно копії розрахунку заборгованості боржника [PERSON] на користь [PERSON] по судовому наказу № 191/152/18 від 05.04.2018 року, виданого Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області за період 16.01.2018 року по 31.12.2019 рік заборгованість становить 22827,37 грн. (а.с. 16). Згідно копії листа Покровського районного відділу ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 20.02.2020 року по ВП № 56762823 державним виконавцем зроблено розрахунок заборгованості по аліментах, де встановлено, що сума заборгованості за період з 26.09.2017 року по 19.08.2019 року (дитині виповнилось 3 роки) склала 14 243,33 грн. (а. с. 99). Позивачка, звертаючись з даним позовом до суду, просила стягнути з відповідача заборгованість по сплаті аліментів на її утримання до досягнення дитиною трьох років у розмірі 14 243,33 грн. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 року та яка набула чинності для України 27.09.1991 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стверджуючи ці положення, ч. 2ст. 51 Конституції Українитаст. 180 СК Українивстановлюють обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Згідно вимог ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства"кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами 3, 4 ст. 194 СК України передбачено, що заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років. Згідно ч. 4 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Частинами першою та третьою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У відповідності до частини восьмої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Системний аналіз вказаних норм права дає підстави дійти висновку про те, що законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами і водночас імперативно закріпив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки аліменти на користь позивача вже стягнуті рішенням суду, то повторному стягненню вони не підлягають, а визначена державним виконавцем заборгованість за аліментами підлягає стягненню з відповідача у порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження». Так, порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до ч.8 цієї статті, суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. Таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Такий висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 25 квітня 2018 року по справі № 572/1762/15-ц. З огляду на зазначене, враховуючи, що позивачем не доведено, що існує спір щодо розміру заборгованості за аліментами, який визначений державним виконавцем, згідно матеріалів виконавчого провадження, суд вважає, що в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини перша, друга та п`ята статті 263 ЦПК України). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення. Враховуючи викладене та оцінюючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial