Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-11 00:00:00

25 жовтня 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд ухвалити рішення, яким зобов`язати [PERSON] не чинити перешкод у користуванні власністю, а саме Ѕ квартири [ADDRESS] шляхом надання другого екземпляру ключів від вхідних дверей цієї квартири. Встановити порядок користуванням квартирою [ADDRESS] , загальною площею 47,7 кв.м., житловою 29,8 кв.м., а саме: -виділити у користування [PERSON] ізольовану кімнату (за планом літ. "6") площею 13,3 кв.м., балкон, вбудовану шафу площею 1,5 кв.м. (літ. "5"), що межують з кімнатою; - виділити у користування [PERSON] ізольовану кімнату (за планом літ."2") площею 16,5 кв.м.; - в спільному користуванні співвласників залишити кухню, коридор, ванну кімнату, вбиральню (санвузол), інші приміщення. Також судові витрати просить покласти на відповідача. В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що він перебуває у родинних відносинах з відповідачем- [PERSON] , який йому доводиться рідним братом. Їм належить по Ѕ частці квартири [ADDRESS] . Йому належить Ѕ частка квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10.10.2016 року, як спадкоємцю після смерті матері - [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідачу належить Ѕ частка квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03.08.2017 після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Зазначає, що не має можливості розпоряджатись своїм власним майном, так як відповідач [PERSON] не впускає його до спірної квартири. Відповідач після смерті батька (батько номер [INFO] ) залишився проживати у квартирі, де жили батьки. І з цього часу чинить перешкоди у користуванні його часткою квартири. Неодноразово звертався до відповідача, щоб вирішити питання користування спільним житлом мирним шляхом, однак відповідач постійно перешкоджає в цьому, не дає йому можливості зайти в квартиру, не дає другого екземпляра ключів до вхідних дверей, зайняв всю площу квартири. 15.09.2022 відповідач в черговий раз не впустив його у спірну квартиру, як наслідок звернувся до Дрогобицького відділу поліції. 23.09.2022 року отримав відповідь на вказане звернення, що даний конфлікт містить ознаки цивільно-правових відносин. Просить здійснити порядок користування спільною квартирою, оскільки така не може бути поділена в натурі, неможливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, а конфліктні відносини між співвласникам перешкоджають домовитися про порядок користування квартирою в добровільному порядку. 27.10.2022 направлено запит до Відділу центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Львівської області щодо реєстрації місця проживання відповідача [PERSON] що містяться в картотеці реєстраційного обліку, відповідь на який судом отримано 31.10.2022. Ухвалою від 27.10.2022 в зазначеній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 29.11.2022. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Дана ухвала, примірник позовної заяви з додатками надсилалась відповідачу по справі. Однак, кореспонденція, яка направлялась на адресу відповідача, ним не отримувалась. Відправлення повернуто за зворотньою адресою, причина повернення: "адресат відсутній за вказаною адресою", а.с.25. Пунктом 2 ч. 7\~ст. 128 ЦПК України\~визначено, що судова повістка фізичній особі направляється за адресою її місця проживання чи перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Пунктом 4 ч. 8\~ст. 128 ЦПК України\~визначено, що днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відтак, суд доходить висновку про належне вжиття всіх заходів щодо повідомлення, зокрема, відповідача, про розгляд даної справи та вважає його належним чином повідомленим про дату, час, місце та порядок судового розгляду зазначеної справи. Ухвалою від 29.11.2022 в зазначеній справі закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 12.12.2022 року. Позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності та підтримання позову, а.с.26. Відповідач був повідомлений за встановленою згідно вимог п. 2 ч. 7 ст.128ЦПК України\~адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Однак, на розгляд справи не з`явився без поважних причин та не повідомив суд про причини неявки, відзиву (заперечень) проти позову не подав. При таких обставинах суд визнав його неявку неповажною та розглянув справу у його відсутності, ухваливши про заочний розгляд справи. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1\~ст. 280 ЦПК України. Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явились, а відтак відповідно до вимог ч. 2 ст.247 ЦПК України\~фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права. Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як визначено ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317, ст.319, ст.321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування або розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. П. 14\~Постанови Пленуму Верховному суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 роз`яснено судам, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] володіють по 1/2\~частки квартири [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна №312649852 від 18.10.2022, яка сформована на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, серія та номер 779, виданий 03.08.2017 року та Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, серія та номер 747, виданий 10.10.2016 року, а.с.12. Як встановлено при розгляді справи, на час розгляду справи спірною квартирою користується співвласник [PERSON] , який відмовляється надавати доступ до квартири позивачу. Відповідно до Технічного паспорту, складеного комунальним підприємством Львівської обласної ради Дрогобицьке міжміське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки від 16 вересня 2016, вказана квартира складається з 2-ох кімнат: позн. літ. "2" кімната, площею 16,5 кв.м; позн.літ. "6" кімната, площею 13,3 кв.м; кухні позн.літ."7"\~площею 5,7 кв.м; ванної кімнати позн.літ. "8", площею 2,1 кв.м.; вбиральні позн.літ. "9", площею 1,0 кв.м.; коридору позн.літ."1", площею 6,1 кв.м; вбудованих шаф - позн.літ."3", площею 0,3 кв.м., позн.літ."4", площею 0,3 кв.м., позн.літ."5", площею 1,5 кв.м. Квартира обладнана балконом (лоджією) 0,9 кв.м. Житлова площа квартири становить 29,8 кв.м. Загальна площа квартира 47,7 кв.м., а.с.10. Між сторонами виник спір з приводу користування спільним майном. Позивач просить виділити в його користування кімнату позн. літ."6", площею 13,3 кв.м., яка виходить на балкон, площею 0,9 кв.м.; вбудовану шафу позн.літ."5" площею 1,5 кв.м. Загальні площі, а саме кухню, ванну кімнату, коридор та вбиральню, дві вбудовані шафи позивач просить залишити в загальному користуванні. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим майна зберігається, суд виділяє у користування сторін частину майна у натурі, що співмірна розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15. Враховуючи те, що такий режим користування спільним майном є допустимим і можливим з огляду на технічні характеристики квартири, а також будь-яких заперечень з боку сторони відповідача не має, тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача є законні та правомірні, а тому позов підлягає задоволенню. Що стосується вимог про стягнення судових витрат, то такі, на думку суду, слід задовольнити частково, виходячи з наступного. З урахуванням задоволення позову, відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1984,80 гривень. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи. Так, судом встановлено, що позивачем у поданій позовній заяві заявлено про витрати на правову допомогу у розмірі 14000,00 грн. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1)розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.137 ЦПК для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 3 ст. 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності). Судом встановлено, що 19 жовтня 2022 року між [PERSON] та адвокатом Ловінською С.С. укладено договір про надання правових послуг адвоката №19/22. 19 жовтня 2022 року між тими ж сторонами укладено додаток №1 до вказаного договору, згідно якого витрати на правові послуги адвоката складаються з: 7 000,00 грн. за вивчення матеріалів справи, надання консультацій, відпрацювання тактики захисту, збір доказів у справі, підготовку позовної заяви, 4 000,00 грн. за підготовку відповіді на відзив, та 1500,00 грн. за одне судове засідання. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі №904/4507/18 зазначено, що Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно матеріалів справи вбачається, що адвокат Ловінська С.С., будучи представником позивача, не приймала участі в судових засіданнях та не готувала відповідь на відзив у даній справі, а відтак немає підстав для стягнення 4000,00 грн. та 1500,00 грн., згідно додатку №1 до договору про надання правових послуг адвоката №19/22 від 19 жовтня 2022 року. Зважаючи на викладене, враховуючи предмет позову, незначну складність справи, час витрачений адвокатом для надання послуг, з урахуванням обсягу роботи, та кількості годин, необхідних, з точки зору суду, для її виконання фахівцем у галузі права, з урахуванням зібраних та наданих суду доказів, беручи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат, суд вважає, що сума 7000 грн. за вивчення матеріалів справи, надання консультацій, відпрацювання тактики захисту, збір доказів у справі, підготовку позовної заяви не є співмірною, а відтак, приходить до висновку про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до 4000,00 грн. Таким чином суд вважає можливим задовольнити вимогу про стягнення витрат за надання правових послуг адвоката частково у розмірі 4000,00 грн.

Outcome: partial