Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом в якому зазначила, що рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 22.02.2006 року у справі №2-п-932/2005 стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини його доходів щомісячно до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 16.01.2006 року. З 10.12.2020 року з відповідача стягуються аліменти в розмірі 1/6 частки доходів лише на утримання сина [PERSON] , [INFO] . Виконавчий лист звернуто до примусового виконання, за яким відкрито виконавче провадження №34665802. Згідно довідки-розрахунку державного виконавця заборгованість по сплаті аліментів за боржником [PERSON] по виконавчому листу №2-п-932/2006, станом на 01.08.2022 року, становить 9697,47 грн. Відповідно до ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Згідно розрахунку, проведеного відповідно до положень вказаної норми закону, за несплату аліментів у лютому 2022 року пеня становить 484, 64 гривень; за несплату аліментів у березні 2022 року пеня становить 469, 01 гривня; за несплату аліментів у квітні пеня становить 484, 64 гривень; за несплату аліментів у травні 2022 року пеня становить 500, 74 гривень; за несплату аліментів у червні 2022 року пеня становить 517, 43 гривень;, за несплату аліментів у липні 2022 року пеня становить 517, 43 гривень, що загалом становить 2973, 89 гривень. Просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 2973, 89 гривень неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] за період з лютого 2022 року по 31.07.2022 року. Одночасно просить стягнути з [PERSON] на її користь витрати на правову допомогу в сумі 1000 гривень. 10.11.2022 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження та встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов та подання письмових та електронних доказів щодо заперечення проти позову. Ухвала про відкриття провадження, копія позовної заяви з додатком отримана відповідачем 22.11.2022 року. У встановлений строк відповідач подав відзив на позов, в якому вказав, що позовні вимоги не визнає, оскільки від сплати аліментів не ухилявся. Він є працюючою особою, що стверджується відповідною довідкою з місця його роботи та отримує відповідно заробітну плат, з якої повинно бути проведене відрахування. Але, як йому відомо, виконавчий лист чомусь ні стягувачем, ні виконавчою службою на примусове виконання за місцем його роботи не надходив, тому просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 22.02.2006 року у справі №2-п-932/2005 з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини його доходів щомісячно до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 16.01.2006 року. З 10.12.2020 року з відповідача стягуються аліменти в розмірі 1/6 частина доходів лише на утримання сина [PERSON] , [INFO] . Виконавчий лист перебуває в Коростенському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), на підставі чого відкрито виконавче провадження №34665802. З довідки-розрахунку вказаного відділу ДВС слідує про наявність відкритого виконавчого провадження №34665802 та розмір заборгованості, який станом на 31.07.2022 року становить 9697,47 гривень. Наявність заборгованості тягне відповідальність за прострочення сплати аліментів, передбачену ст.196 Сімейного кодексу України. Так, згідно ч.1 ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. З роз`яснень, викладених у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" слідує, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у ст.196 Сімейного кодексу України, настає лише за наявності вини цієї особи; на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Таким чином, виходячи зі змісту ст.196 Сімейного кодексу України, суд повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні, та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. Досліджуючи даний факт суд виходить з наступного. Порядок стягнення аліментів визначено Законом України «Про виконавче провадження». Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Стягнення аліментів є періодичним платежем, який повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто у разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, наслідком чого є відповідальність у вигляді неустойки. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Аналіз наведених норм дає підстави дійти висновку про те, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України). Статтею 19 Закону України «Про виконавче провадження» визначено права і обов`язки сторін та інших учасників виконавчого провадження. Так, згідно вказаної норми закону сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи. Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій. Отже, вказаною нормою закону на боржника у виконавчому провадженні покладено прямий обов`язок повідомити державного виконавця про зміну місця роботи, у зв`язку з чим доводи викладені у відзиві на позов не можуть заслуговувати на увагу. Відповідач був обізнаний про свій обов`язок щодо сплати аліментів, доказів про те, що після зміни місця роботи повідомив про це державного виконавця суду не подав, отже як платник аліментів не довів, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, щоб вказувало на відсутність вини у виникненні заборгованості та підстави стягувати неустойку (пеню). Як вже зазначалось вище, саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19). З урахуванням наведеного суд вважає, що у виникненні заборгованості є вина відповідача, оскільки він є працездатним за віком, будучи обізнаним про свій обов`язок щомісячно сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини, щомісячно аліменти не сплачував. Доказів про те, що несплата аліментів була зумовлена незалежною від нього обставиною, суду не подано. Крім того, влаштувавшись на роботу 16.02.2022 року не повідомив державного виконавця про місце роботи, а також не повідомив бухгалтерію підприємства про свій обов`язок щомісячно сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини, що дає підстави для застосування стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України. Розмір пені за місячним платежем розраховується наступним чином: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць Х кількість днів заборгованості Х 1 %. З довідки-розрахунку слідує, що сплата аліментів відповідачем не проводилась в період з лютого 2022 року по 31.07.2022 року, включно. Отже, з урахуванням наведеного, відповідно до ст.196 СК України, виходячи з розрахунку проведеного за вищенаведеною формулою, на користь позивача підлягає стягненню 2489 гривень 25 копійок неустойки (пені) за період з 01.03.2022 року ( з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені) по 31.07.2022 року. Розподіл судових витрат у справі підлягає вирішенню в порядку ст.141 ЦПК України. Так, відповідно до ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені і документально підтверджені судові витрати. Статтею 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу. Як передбачено ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадку надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір судових витрат встановлюється на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, тощо), які подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч.8 ст.141 ЦПК України). На підтвердження понесених судових витрат в справі наявна квитанція до прибуткового касового ордера №18 від 29.09.2022 року та акт приймання-передачі наданої правової (правничої) допомоги до договору про надання правової (правничої) допомоги від 16.09.2022 року, які підтверджують сплату позивачем 1000 гривень. Вищевказані сума понесених витрат підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial