Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом та просить визначити місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з ним та стягувати з відповідача [PERSON] на його користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку платника аліментів, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.В обгрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що 19.10.2012 року сторони зареєстрували шлюб. Від вказаного шлюбу в сторін народилась дочка [PERSON] , [INFO] .Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 28.11.2018 року шлюб між сторонами було розірвано та після розірвання шлюбу неповнолітня дочка [PERSON] залишилась проживати разом із позивачем. При цьому відповідач переїхала на проживання до м. Херсон. Відповідач не бажає утримувати свою неповнолітню дочка та приймати участь у її вихованні, у зв`язку з чим сторони вирішили, що їхня дочка [PERSON] буде постійно проживати із позивачем. Також позивач покликається на те, що його дочці [PERSON] буде значно краще проживати в [ADDRESS], так як він зможе постійно здійснювати за нею догляд, оскільки на території Херсонської області постійно ведуться бойові дії. Враховуючи те, що дочка [PERSON] перебуває повністю на утриманні позивача, а відповідач не цікавиться дочкою, її забезпеченням та розвитком, а тому позивач просить стягувати з відповідача аліменти на утримання дочки. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини та просять позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву, в якій вказує, що позов визнає повністю та не заперечує проти визначення місця проживання їхньої неповнолітньої дочки разом з позивачем. Представник служби у справах дітей виконавчого комітету Стрийської міської ради Скрицька Н.Б. в судовому засіданні не заперечила проти задоволення позову. Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити частково, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 28.11.2018 року розірвано шлюб між[PERSON] та [PERSON] , який був зареєстрований 19.10.2012 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Херсоні. Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпровського районного управління юстиції у м.Херсоні. Згідно реєстраційного посвідчення особи, тимчасово перебуваючої на території Стрийської ТГ у зв`язку з воєнними діями №10331 від 18.04.2022 року, адреса тимчасового перебування [PERSON] , [INFO] [ADDRESS] . Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Стрийської міської ради Львівської області №170 від 24.06.2022 року [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] , разом з донькою [PERSON] , [INFO] . З акту обстеження умов проживання складеного спеціалістами служби у справах дітей виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області вбачається, що умови проживання в будинку з адресою [ADDRESS] , - задовільні. З характеристики учениці 3 класу П`ятничанського НВК [PERSON] вбачається, що вона навчалася в 3 класі П`ятничанського НВК за типовою освітньою програмою НУШ. За цей період навчання зарекомендувала себе дисциплінованою та здібною до навчання ученицею. Велика заслуга в цих досягненнях є робота батька, з яким проживає дитина. Батько приділяє велику увагу вихованню дочки, надає психологічну підтримку, створює всі необхідні умови для навчання. Відповідно ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Згідно з ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони- здоров`я, в якому вона проживає. Згідно ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Крім того, ч. 3 ст. 9 Конвенції проголошує правило про те, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Натомість Конвенція про права дитини є міжнародним договором і саме її норми застосовуються в даному випадку судом, як частина національного законодавства. При цьому суд зазначає, що Європейський суд з прав людини в своїй практиці керується саме вищезгаданими приписами Конвенції та покладає в основу своїх рішень принцип дотримання "якнайкращих інтересів дитини". Враховуючи вищевикладене, вимоги діючого законодавства та норм міжнародного права, а також те, що відповідач не заперечила проти визначення місця проживання їхньої неповнолітньої дочки разом з позивачем, суд приходить до висновку про підставність та обгрунтованість вимог позивача, а тому вважає за необхідне визначити місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з позивачем [PERSON] . Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.5 ст.183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Судом встановлено, що сторони мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , яка на даний час проживає із позивачем та знаходиться на його повному утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання дочки не надає, хоча як мама дитини повинна надавати таку допомогу, брати участь у її вихованні, а тому враховуючи вимоги ч.5 ст.183 СК України суд вважає необхідним позовні вимоги в частині стягнення аліментів задоволити частково та стягувати з відповідача в користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] ,в розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат, а тому згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь держави слід стягнути судовий збір.

Outcome: approved