Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-07 00:00:00

22.12.2021 до Київського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, в якій позивачка просить позбавити відповідачів батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги мотивовані наступним. Відповідач [PERSON] є донькою позивачки, та з 03.09.2011 перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . У шлюбі у відповідачів народилась донька [PERSON] , [INFO] . Шлюб між батьками дитини не розірвано, хоча подружні стосунки вони не підтримують і не мешкають разом з 2012 року. Батько дитини з лютого 2012 року своїх батьківських обов`язків щодо своєї дитини не виконує, не бере участі у її вихованні, не надає будь-якої допомоги, та взагалі своєю дитиною не цікавиться. Матір дитини з квітня 2014 року не проживає за місцем своєї реєстрації, зловживає спиртними напоями, та дитиною своєю взагалі не цікавиться. Позивачем створюються всі умови для нормального проживання дитини, її забезпечення та виховання, що і стало підставою для звернення до суду. Відповідачі своїм правом на подання відзиву не скористались. Позивач в судове засідання не з`явилась, повідомлялась судом у встановленому законом порядку, надала до суду заяву про розгляд справи за своєї відсутності, позовні вимоги підтримала, та просила ухвалити заочне рішення по справі, та відмовилась від клопотання про виклик свідків. Відповідачі в судове засідання не з`явились, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялись завчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомили. Від представника третьої особи надійшло до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги підтримав, та просив прийняти рішення з урахуванням висновку органу опіки та піклування. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін в заочному провадженні за згодою позивача, та за наявними в справі доказами. 22.12.2021 вказана позовна заява надійшла до Київського районного суду м. Харкова, та розподілена судді Зуб Г.А. 04.01.2022 судом здійснено електронні запити до Реєстру територіальної громади м. Харкова для встановлення місцеперебування відповідачів, відповідь на які надано 04.01.2022. Ухвалою судді від 07.02.2022 прийнято до розгляду вказану позовну заяву, та відкрито провадження в ній за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 15.11.2022 закрито підготовче провадження по справі, та призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 08.12.2022 постановлено здійснювати заочний розгляд вказаної справи. Судом встановлено, що 03.09.2011 між відповідачами було укладено шлюб, від якого народилась донька [PERSON] , [INFO] , батьками якої в свідоцтві про її народження зазначені відповідачі. Позивач є матір`ю відповідача [PERSON] , та бабусею малолітньої [PERSON] , 2011 р.н. Відповідно до наданого до суду розрахунку заборгованості по аліментах, борг по аліментах відповідача [PERSON] перед [PERSON] станом на 01.03.2021 становить 69486,00 грн. Відповідно до листів Харківської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №17 ХМР Харківської області від 08.10.2021, та КНП «Міська дитяча поліклініка №23» ХМР від 19.10.2021, [PERSON] навчається в 4 класі школи, завжди є чистою та охайною, бере активну участь у житті класу, забезпечена всім необхідним, успіхами дитини та шкільним життям дитини, належним доглядом опікується бабуся. Амбулаторні прийоми в лікарні дитина також відвідує у супроводі бабусі. Вироком Київського районного суду м. Харкова від 21.09.2020 [PERSON] визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 389 КК України, та призначено їй покарання у вигляді 1 місяця арешту. Відповідач [PERSON] проходила стаціонарний курс психосоціальної реабілітації в ГО «Еммануїл» в 2020 році. Дитина [PERSON] на даний час проживає разом з позивачем по справі за адресою: [ADDRESS] . Так, відповідно до ч.2 ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Відповідно до ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як вбачається з роз`яснень, викладених в п.16 постанови Пленуму ВСУ від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до висновку від 30.08.2022 № 157, Департамент служб у справах дітей вважає за доцільне позбавлення батьківських прав відповідачів відносно їх малолітньої [PERSON] , [INFO] . Суд вважає вказаний висновок є достатньо обґрунтованим та не суперечить інтересам дитини, а тому погоджується із зазначеним висновком. При вирішенні цього спору суд виходить з інтересів малолітньої дитини, положень та принципів Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, Конвенції ООН про права дитини, прийнятої та відкритої для підписання, ратифікації та приєднання 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України з 27 вересня 1991 року, Європейської соціальної хартії, яка вступила в силу 1 липня 1999 року, Конституції України, Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, Сімейного кодексу України, згідно змісту яких дитина внаслідок її фізичної і розумової незрілості потребує спеціальної охорони і піклування, особливої уваги, має право на особливий захист і допомогу для її благополуччя та гармонійного розвитку. Кожна дитина має право на піклування батьків. Зі змісту положень принципу 6 Декларації прав дитини проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН від 20 листопада 1959 року - дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння, вона повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини ( 995_021 ) зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції ( 995_004 ) Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім за інтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Згідно з Рекомендацією Rec(2006)19 "Про політику на підтримку позитивного виховання дітей батьками", прийнятою 13 грудня 2006 року, у програмах і заходах з підтримки виховання дітей батьками має враховуватися важливість забезпечення певних стандартів матеріально-побутових умов, достатніх для реалізації завдань позитивного виховання дітей. Урядам належить подбати і про те, щоб діти та батьки мали доступ до належного обсягу різноманітних ресурсів (матеріальних, психологічних, соціальних і культурних). Виходячи з інтересів дитини, необхідно також приділяти першорядну увагу забезпеченню таких прав батьків, як право на відповідну підтримку з боку державних органів у виконанні своїх батьківських обов`язків. Особливу увагу слід приділяти сім`ям, які опинилися в складних соціально-економічних умовах і потребують більш конкретної підтримки. Необхідно також, щоб загальні програми доповнювалися адресними цільовими заходами. Відповідно до Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] з 2012 року та відповідач [PERSON] з 2014 року не піклуються про фізичний і духовний розвиток своєї малолітньої доньки, не забезпечують її необхідним харчуванням, медичним доглядом і лікуванням, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову частину виховання; не спілкуються з дитиною у обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не виявляють інтересу до внутрішнього світу дитини; тобто не виконують свої батьківські обов`язки щодо виховання дитини. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, приймаючи до уваги, що судом достовірно встановлені обставини, які свідчать про свідоме самоухилення відповідачів від виконання своїх батьківських обов`язків, передбачених ст.150 СК України, по вихованню та утриманню малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , що згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України є правовою підставою для позбавлення батьківських прав, а від так позовні вимоги підлягають задоволенню. Суд зазначає, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавленні батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідачів на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1816 грн., тобто по 908 грн. з кожного. Зважаючи на вищевикладене, відповідно до ст. ст. 12, 76, 141, 263-265, 280, 281 ЦПК України, ст.ст. 150, 164 ч.1 п.2, 165, 180-184, 191 Сімейного Кодексу України, суд, -

Outcome: approved