Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь 19\~734 грн. 36 коп. заборгованості орендної плати за користування житловою площею та відшкодування вартості наданих житлово-комунальних послуг за період з 24.05.2021 по 24.11.2021. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем порушено умови, укладеного між сторонами договору оренди житлового приміщення від 24.05.2021, оскільки відповідач, як орендар, не здійснював своєчасно платежів по орендній платі, внаслідок чого утворилася заборгованість по орендній платі у розмірі 15\~000грн. та 4\~734,36грн заборгованість за комунальні послуги. Ухвалою від 03.02.2022 у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове зсідання на 18.03.2022. 30.05.2022 підготовче судове засідання закрито, а справу призначено до розгляду на 20.06.2022, яке востаннє відкладено на 07.10.2022. 07.10.2022 в судовому засіданні оголошено перерву та задоволено клопотання про виклик свідків. 07.11.2022 позивач в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити. При цьому зазначив, що відповідач не оплатив йому орендної плати за пів року визначеної укладеним ними договором оренди житла. Також повідомив, що з відповідачем до того був ще двічі укладав договір оренди житла, проте він вчасно все сплачував. Востаннє відповідач з квартири з`їхав не оплативши орендної плата та не повідомивши його, а тому він змушений був взламувати замки до своєї квартири. Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, у судове засідання 19.12.2022 не з`явилися. Позивач подавзаяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав, щодо заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, заяв чи клопотань про розгляд справи за його відсутності не подавав, про причини неявки не повідомляв. При цьому, відповідачем не було подано відзиву. На підставі норм ст.ст. 280-281 ЦПК України суд провів заочний розгляд справи. З огляду на зазначені обставини, суд у відповідності до ст.ст. 223, 247 ЦПК України судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Оцінивши докази по справі, суд прийшов до наступного висновку. Позивач є власником 3/4 часток житлової квартири за адресою: [ADDRESS] ,\~що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 24.05.2021 між позивачем, як орендодавцем, та відповідачем, як орендарем, був укладений договір оренди квартири за адресою: [ADDRESS] (далі Договір оренди). Квартира передавалась в оренду на умовах сплати орендарем орендної плати в розмірі 2500 грн. на місяць (п. 1.2 Договору оренди). Згідно п. 2.5 Договору оренди Орендар зобов`язується дотримуватись вимог користування житловим приміщенням, утриманням житлового будинку й прибудинкової території України. Умовами Договору оренди передбачено, що він укладається строком на 6 місяців (п. 5.5 Договору). Термін дії даного договору сплив 25.11.2021. Свідок [PERSON] , яка є сусідкою позивача, суду пояснила, що близько півтора року тому, вселився в квартиру [ADDRESS] сусід на ім`я [PERSON] , він там проживав сам. Зазначила, що бачила його кожний день, віталась з ним, коли саме з`їхав не пам`ятає. Зі змісту позовної заяви вбачається, що на теперішній час відповідач не користується квартирою позивача, оскільки виїхав з такої квартири. Після виїзду з орендованої квартири відповідач не передавав ключі від квартири позивачу. У зв`язку із закінченням строку дії договору оренди та відсутністю повного і належного розрахунку з оплати оренди квартири позивач звернувся з зазначеним позовом до суду та вимагає стягнути з відповідача заборгованість з оплати орендної плати за період з 24 травня 2021 по 24 листопада 2021 року. Таким чином, між сторонами існує спір щодо виконання зобов`язань, які виникають з договору найму житла, що регулюється нормами\~Цивільного кодексу України\~та положеннями укладеного між сторонами договору оренди квартири від 24.05.2021. Надаючи оцінку доводам учасників справи в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного. Пунктом 1\~частини другої\~статті\~11\~ЦК України\~встановлено, що підставами виникнення прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини. Згідно із ч. 1, 2\~ст. 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст.\~626, ч. 1 ст.\~627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Приписами\~статті 759 ЦК України\~визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). Відповідно до\~ст. 761 ЦК України\~право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму. Згідно з ч. 1, 3\~ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. До договору найму житла, крім найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, застосовуються положення цього\~Кодексу, якщо інше не встановлено законом. Договір найму житла укладається у письмовій формі (ч. 1\~ст. 811 ЦК України). Предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина. Помешкання має бути придатним для постійного проживання у ньому (ч. 1, 2\~ст. 812 ЦК України). За змістом ч. 1\~ст. 763 ЦК України\~договір найму укладається на строк, встановлений договором. За\~статтею 631 ЦК України\~строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Договір найму житла укладається на строк, встановлений договором (ч. 1\~ст. 821 ЦК України). Відповідно до ч. 3\~ст. 815 ЦК України\~наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло. За змістом частин першої-третьої\~статті 820 ЦК України\~розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Одностороння зміна розміру плати за користування житлом не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла. Якщо строк внесення плати за користування житлом не встановлений договором, наймач вносить її щомісяця. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму (ч. 2\~ст. 762 ЦК України). Згідно\~ст. 526 ЦК\~зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтями\~610,\~611 ЦК України\~передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом ч. 1\~ст. 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. По обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що строк дії, укладеного між сторонами Договору оренди, охоплював період часу з 24.05.2021 по 24.11.2021. За умовами такого договору орендна плата нараховувалася щомісячно починаючи з 10-20 число поточного місяця, а відповідач мав щомісяця здійснювати оплату орендних платежів. Будь-яких інших доказів наявності взаєморозрахунків між сторонами за зобов`язаннями, яких вони набули на підставі Договору оренди, суду не надано. В цьому контексті суд зауважує, що відповідно до положень ст. ст.\~12,\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4\~ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2\~ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідач допустив порушення свого зобов`язання в частині сплати орендних платежів протягом строку дії Договору оренди, який складає 6 місяців і обчислюється з 24.05.2021 по 24.11.2021, тобто має борг перед позивачем з орендної плати за 6 місяців користування квартирою та за комунальні послуги, що складає 19 734,36грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує наступне. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Таких висновків також дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові по справі № 755/9215/15-ц при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. 07.11.2021 між адвокатом Левицьким І.С. та Пиріг В.Б. укладено договір №98 про надання правничої (правової) допомоги. На підтвердження факту виконання умов надання правової допомоги представником позивача надано: квитанцію № 17 від 07.11.2021, згідно якої вартість юридичних послуг становить 3000,00 грн. та опис виконаних робіт згідно договору № 98 від 07.11.2021; копію свідоцтва про зайняття адвокатською діяльністю; ордер серії ВС № 1115191. Такі документи є належними та допустимими доказами, які підтверджують факт понесення позивачем витрат, що пов`язані з правничою допомогою адвоката. Розмір таких витрат співрозмірний з обсягом та часом, об`єктивно необхідним для надання даних послуг в межах цієї справи. При цьому, відповідач жодного клопотання про зменшення відповідних витрат не заявляв. Позивачем сплачено у даній справі судовий збір у розмірі 992,40 грн. за подання позову, що підтверджується квитанцією від 11.01.2022. За наведених обставин та міркувань, а також за правилами ч. 2 ст. 137, ст. 141 ЦПК України судові витрати у виді сплаченого судового збору та витрат на професійну правничу допомогу покладаються на відповідача.

Outcome: approved