Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-11 00:00:00

Позивач [PERSON] в інтересах якого діє адвокат Братівник І.В. звернувся в суд з позовом до відповідача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третіх осіб: приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., Відділу державної виконавчої служби у м. Тернополі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що в серпні 2022 року він мав на меті відчужити належне йому майно, однак під час візиту до нотаріуса дізнався про наявність запису про нього в Єдиному реєстрі боржників внесену органом ДВС. Під час візиту у Відділ ДВС у місті Тернополі йому стало відомо, що запис було внесено при виконанні виконавчого напису приватного нотаріуса Боднар І.М. про стягнення з нього в користь ПАТ КБ «Приватбанк» грошових коштів за Кредитним договором №06/07/935М від 07.06.2007 у розмірі 3 074, 10 доларів США, що еквівалентно 79 079,46 грн, а також 3000,00 грн плати за вчинення виконавчого напису. Позивач вважає, що звернувшись із заявою про вчинення виконавчого напису ПАТ КБ «Приватбанк» порушив його, як споживача фінансових послуг за кредитним договором, а сам виконавчий напис нотаріуса вчинений з грубим порушенням норм чинного законодавства оскільки сума заборгованості не може вважатись безспірною. Так, з посиланням на ЗУ «Про нотаріат» та п.п. 1, 3, 2.1, 2.2., 2.3 Порядку вчинення нотаріальних дій вказує, що приватним нотаріусом при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису не дотримано вимоги безспірності заборгованості, яка є обов`язковою умовою для вчинення нотаріусом виконавчого напису. Зокрема, виконавчим написом стягнуто відсотки за період з 07.06.2007 по 28.11.2016, проте строк дії кредитного договору визначений сторонами до 07.06.2010, відтак починаючи з 08.06.2010 кредитор не був вправі нараховувати відсотки за користування кредитними коштами. Окрім цього, право вимоги по його заборгованості настало ще в червні 2010, а тому на момент вчинення спірного виконавчого напису минуло 7 років з дня настання права вимоги, що є грубим порушенням ст. 88 ЗУ «Про нотаріат». Також зауважує, що на його адресу зі сторони відповідача вимога про сплату заборгованості із наданням підтвердження суми нарахованого боргу (чи без такої) не надходили, повідомлення про намір вчинення виконавчого напису нотаріуса він також не отримував. Таким чином позивач вказує на відсутність в матеріалах нотаріальної справи документів, що підтверджують суму боргу та безспірність її розміру. Крім того зазначає, що оскільки постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017, визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині пункту 2 змін, що вноситься до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, то для одержання виконавчого напису подаються оригінал нотаріально посвідченого договору та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника. Водночас, приватний нотаріус застосувала п. 2 Переліку за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в редакції, що порушує його права споживача фінансових послуг та незаконність і нечинність якої встановлено рішеннями суду. На підстав наведеного просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений 21.02.2017 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. та зареєстрований в реєстрі за №1375 про звернення стягнення з [PERSON] в користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості в сумі 82 079,00 грн, а також понесені позивачем судові витрати. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.10.2022 відкрито провадження у вищевказаній справі за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача - адвокат Братівник І.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Проти ухвалення заочного рішення суду не заперечив. Одночасно заявив про необхідність стягнення на користь позивача понесених витрат на правову допомогу, розрахунок яких буде подано суду протягом п`яти днів з дня вирішення справи по суті. 14.06.2018 року відбулась державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування відповідача з ПАТ КБ «Приватбанк» на АТ КБ «Приватбанк». У судове засідання представник відповідача Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» в судове засідання не з`явився, хоча про день та час слухання справи неодноразово повідомлявся у встановленому законом порядку, зокрема шляхом надіслання на поштову адресу та електронну адресу повістки про виклик до суду та опублікування оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідач про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи та відзиву на позов не подавав. Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. у судове засідання не з`явилась, однак подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник третьої особи Відділу державної виконавчої служби у м. Тернополі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) у судове засідання не з`явився, хоча про день та час слухання справи неодноразово повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень. Про причини своєї неявки суд не повідомив. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 07.06.2007 між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №06/07/935М від 07.06.2007, відповідно до умов якого, позивачу надано кредитні кошти у розмірі 8 000,00 доларів на особисті цілі, терміном повернення кредиту не пізніше 07.06.2010. 21.02.2017 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис за номером в реєстрі 1375 про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», який є правонаступником Закритого акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» коштів за кредитним договором №06/07/935М від 07.06.2007 у розмірі 82 079,46 грн, що включає: залишок заборгованості за кредитом 714,78 доларів США; залишок заборгованості за відсотками - 810,67 доларів США; пеня - 1 440,63 доларів США; штраф (фіксована частина) - 9,72 доларів США; штраф (відсоток суми заборгованості) - 98,30 доларів США, що разом становить 3 074 долари США, 10 центів, що за курсом НБУ станом на 28.11.2016 становить 79 079,46 грн, а також витрати пов`язані із вчиненням виконавчого напису - 3000,00 грн. Період, за який провадиться стягнення з 07.06.2007 по 28.11.2016. 22.01.2020 головним державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Сухарським Р.М. прийнято виконавче провадження №54317258, з примусового виконання виконавчого напису №1375 виданого 21.02.2017 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», який є правонаступником Закритого акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» коштів за кредитним договором №06/07/935М від 07.06.2007 у розмірі 82 079,46 грн, що включає: залишок заборгованості за кредитом 714,78 доларів США; залишок заборгованості за відсотками - 810,67 доларів США; пеня - 1 440,63 доларів США; штраф (фіксована частина) - 9,72 доларів США; штраф (відсоток суми заборгованості) - 98,30 доларів США, що разом становить 3 074 долари США, 10 центів, що за курсом НБУ станом на 28.11.2016 становить 79 079,46 грн, а також витрати пов`язані із вчиненням виконавчого напису - 3000,00 грн. Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»). Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 (далі Порядок вчинення нотаріальних дій). Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку). При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України Про нотаріат та Порядку вчинення нотаріальних дій. Отже, відповідно до змісту наведених вище норм законодавства вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Тобто відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: перший - підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий етап - вчинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). При цьому, недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду від 27.08.2020 у справі № 554/6777/17. Відповідно до норм ст. 88 Закону України «Про нотаріат», безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Отже, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Так, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені відповідно до вимог ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність. Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріуси здійснюють виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме в такому розмірі. Отже, однією з основних умов вчинення виконавчих написів є наявність документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника. Ознакою безспірності є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутність будь-яких суперечностей у поданих документах. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно, у разі вчинення виконавчого напису за відсутності доказів, які б підтверджувати факт безспірної заборгованості, такий виконавчий напис має визнаватись таким, що не підлягає виконанню. При цьому, слід зазначити, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Аналогічний висновок щодо застосування норм права висловлений у постанові Верховного Суду від 19.09.2018 у справі № 207/1587/16. Пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість позову повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. Як встановлено з позовної заяви та в судовому засіданні заборгованість, яка є предметом виконавчого напису позивач не визнає та вважає, що кредитор безпідставно здійснював нарахування відсотків за кредитним договором за межами строку дії договору, оскільки строк дії кредитного договору визначений сторонами сплив 07.06.2010, а відтак починаючи з 08.06.2010 кредитор не був вправі нараховувати відсотки за користування кредитним договором. Відтак, вказана у виконавчому написі заборгованість [PERSON] перед АТ КБ «Приват Банк» є спірною, оскільки не визнається позивачем. Крім того, в матеріалах справи відсутні відомості про те, що відповідно до вимог п. 1-1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172, стягувачем для вчинення оскаржуваного виконавчого напису подавались нотаріусу засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання з визначеною грошовою вимогою, яка підлягає виконанню, та необхідність її погашення, що була надіслана боржнику, та оригінали документів, що підтверджують її надіслання. Вказане підтверджує той факт, що зазначена заборгованість є спірною, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконалася належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушила норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Окрім цього, в матеріалах справи відсутні докази того, що приватному нотаріусу при подачі заяви про вчинення виконавчого напису стягувачем не було надано детальний розрахунок заборгованості зі строками її погашення та первинного бухгалтерського документа, який би підтвердив видачу боржнику спірної суми боргу (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), у зв`язку з чим, у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед товариством, яка зазначена у написі, є безспірним. Крім того, суд звертає увагу на те, що на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів після розділу Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами доповнено новим розділом Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин . Разом із цим, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № К/800/6492/17 залишено без змін постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017, якою, в свою черг, визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині пункту 2 змін, яким Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів доповнено розділом Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин . Отже, оскільки постанова Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 втратила законну силу внаслідок визнання її судовим рішенням не чинною та незаконною, то вчинення виконавчих написів нотаріусами здійснюється лише за нотаріально посвідченими договорами. Водночас, матеріали справи не містять відомостей про нотаріальне посвідчення Кредитного договору №06/07/935М від 07.06.2007, укладеного між позивачем та Акціонерним товариством Комерційний банк «Приват банк» на підставі якого було вчинено виконавчий напис, що також свідчить про його вчинення за відсутності передбачених для цього підстав. Доказів протилежного відповідач чи треті особи суду не надали. Також, положення ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» передбачають можливість вчинення виконавчого напису нотаріуса виключно за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Згідно п. 1.3. Кредитного договору №06/07/935М від 07.06.2007 дата остаточного повернення кредиту є 07.06.2010, натомість виконавчий напис вчинено 21.02.2017. Враховуючи викладене, у нотаріуса було відсутнє право на вчинення виконавчого напису, оскільки з дня виникнення права вимоги і до моменту звернення відповідача до нотаріуса для вчинення виконавчого напису минуло більше трьох років. Суд зазначає, що порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Аналогічний висновок щодо застосування норм права висловлений у постанові Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 645/1979/15-ц. Згідно із ст. 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За вказаних обставин, суд приходиться до висновку про недотримання приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Боднар І.М. вимог законодавства України під час вчинення оспорюваного виконавчого напису, а тому позовні вимоги є підставними, порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання виконавчого напису, вчиненого 21.02.2017 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Боднар І.М., зареєстрований в реєстрі за №1375, про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором та витрат за вчинення виконавчого напису в розмірі 82079,40 грн, таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» в користь позивача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у розмірі в розмірі 992,40 грн за звернення до суду із позовом.

Outcome: approved