Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-20 00:00:00

[PERSON] звернулася\~в суд\~з позовом\~до [PERSON] про розірвання шлюбу та встановлення місця проживання дітей, посилаючись на те, що вони припинили подружні стосунки через непорозуміння з питань подружнього життя, в результаті чого були втрачені почуття любові та поваги. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, так як вважає, що сім`я розпалася остаточно, та відновлена бути не може. Також позивач, відповідно до заяви про усунення недоліків позовної заяви від 26 вересня 2022 року, просить суд залишити проживати спільних неповнолітніх дітей разом з нею, посилаючись на відсутність спору з відповідачем щодо того з ким із батьків будуть проживати діти. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, справу розглянути без її участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги визнав, справу просив розглянути без його участі. Відповідно із ч. 1 ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За змістом ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. В судовому засіданні встановлено, що 18 квітня 2014 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис №461. Після державної реєстрації шлюбу сторонам присвоєні прізвища: чоловікові [PERSON] , дружині [PERSON] . Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ), [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ). Суд встановив, що на час розгляду справи сторони проживають окремо, неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом з матір`ю. Судом також встановлено, що подружні стосунки припинені остаточно через непорозуміння з питань подружнього життя, в результаті чого були втрачені почуття любові та поваги. На теперішній час сторони не ведуть спільного господарства. Подальше сімейне життя подружжя та збереження сім`ї є неможливим та суперечило б інтересам сторін. Шлюб носить формальний характер та підлягає розірванню, що відповідно до ст. 112 СК України є підставою для розірвання шлюбу. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою\~статті 7 СК України\~сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя\~статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до частин першої, другої\~статті 161 СК України\~якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Водночас у постанові від 15 січня 2020 року у справі №200/952/18 (провадження № 61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Саме таку вимогу позивач зазначила в позовній заяві про розірвання шлюбу - про залишення проживання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] із нею, тобто, вимогу про визначення місця проживання неповнолітніх дітей позивач не заявляла. Суд встановив, що на момент розгляду справи відсутній спір між батьками щодо місця проживання дітей. Відповідач подав до суду заяву, відповідно до якої добровільно та безумовно надав згоду на проживання його дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та встановлення місця проживання дітей.

Outcome: approved