Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-06 00:00:00

[PERSON] , яка діє як законний представник малолітньої доньки [PERSON] звернулася до суду з позовом до Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області та [PERSON] , у якому просить визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після [PERSON] , який помер [INFO] право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , та складається з таких будівель та споруд: житловий будинок літера А-1 на плані, загальна площа 41,80 кв.м, житлова площа 16,70 кв.м; сарай літера Б; льох літера Г; убиральня літера Д; ворота № 1; огорожа № 2; огорожа № 3. Свої вимоги позивач мотивує тим, що [INFO] помер [PERSON] батько [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Право власності на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями [PERSON] набув на підставі договору купівлі-продажу будинку, який посвідчено 14.03.2002 року Краснокутською державною нотаріальною конторою, та зареєстровано у Краснокутському БТІ, реєстраційний номер: книга 10 номер запису 851. За життя [PERSON] заповіт не складав, спадщина відкрита за законом. Позивач зазначає, що з метою отримання свідоцтва про право на спадщину [PERSON] як дочка [PERSON] звернулась до Краснокутської державної нотаріальної контори, однак нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва та роз`яснено право звернутися до суду. Підставою відмови у видачі свідоцтва на право власності на спадкове майно є неможливість визначити склад спадкового майна, оскільки спірний будинок є об`єктом спільної сумісної власності подружжя спадкодавця та [PERSON] , тому як придбаний в 2002 році в період зареєстрованого шлюбу (шлюб укладено 12.06.1999 року, розірвано 09.12.2005 року). Позивач зазначає, що з цього випливає, що [PERSON] у спірному будинку належала Ѕ частка, і саме ця частка може бути успадкована його дочкою [PERSON] , інша ж Ѕ частка належить [PERSON] . Крім того, у шлюбі [PERSON] із [PERSON] народилась донька [PERSON] батьком якої, згідно зі свідоцтвом про народження є [PERSON] , але [PERSON] ні фактично, ні юридично спадщину не прийняла і приймати не бажає, за отриманням свідоцтва про спадщину до нотаріальної контори не зверталася. Позивач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена, надала до суду заяву в якій просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Представник відповідача - Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься клопотання від 24.10.2022 року про розгляд справи без участі представника за наявними в матеріалах справи документами, при винесенні рішення покладаються на розсуд суду. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена, 08.11.2022 року надала до суду заяву в якій просить справу розглядати у її відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову - [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена, 08.11.2022 року надала до суду заяву в якій просить справу розглядати у її відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Матеріалами справи встановлено, що 14.03.2002 року [PERSON] придбав житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу будинку від 14.03.2002 року, зареєстрованого в реєстрі за № 688 /а.с.21/. З довідки № 958 виданої КП «Краснокутським бюро технічної інвентаризації» від 28.12.2020 року вбачається, що на житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] , станом на 31.12.2012 року зареєстровано право приватної власності за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 14.03.2002 року, посвідченого Краснокутською держнотконторою, реєстраційний номер: книга 10 номер запису 851 /а.с.15/. Як вбачається із копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого Краснокутським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, [PERSON] помер [INFO] /а.с.8/. Після його смерті відкрилася спадщина на майно, що складається з житлового будинку з господарським спорудами розташованого за адресою: [ADDRESS] , який належить йому на підставі договору купівлі-продажу будинку від 14.03.2002 року /а.с.21/. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ізвимогами ст.ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки спадкодавця. За ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Факт того, що [PERSON] є донькою померлого [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Краснокутського районного управління юстиції у Харківській області, де в графі «батько» зазначений [PERSON] , в графі «мати» зазначено [PERSON] /а.с.7,57/. Позивач [PERSON] , як законний представник своєї малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , звернулася до Краснокутської державної нотаріальної контори з питанням отримання свідоцтва на право на спадщину щодо майна померлого [PERSON] /а.с.56/. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06.11.2020 року, винесеною державним нотаріусом Богодухівської державної нотаріальної контори Харківської області, виконуючою обов`язки державного нотаріуса Краснокутської державної нотаріальної контори Харківської області Руденко В.О., відмовлено [PERSON] , як законному представнику малолітньої доньки гр. [PERSON] , [INFO] , у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого [PERSON] у зв`язку з неможливістю визначити склад спадкового майна. З вказаної постанови вбачається, що згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00026328701 внесено реєстраційний запис про реєстрацію шлюбу 12.06.1999 року гр. [PERSON] та [PERSON] 09.12.2005 року внесено зміни до актового запису, а саме: шлюб розірвано номер актового запису 130. Отже, вбачається, що відповідно до ст. 60 СК України, будинок є об`єктом спільної сумісної власності подружжя спадкодавця та гр. [PERSON] оскільки придбаний у 2002 році, у період їх зареєстрованого шлюбу. У постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06.11.2020 року зазначено, що відповідно до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки померлого у спільному майні. За життя [PERSON] така частка не була виділена /а.с. 9, 64/. Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, а ст. 16 ЦК України передбачено, що засобом захисту свого права є визнання права. У п.23 постанови Пленуму Верховного Суду від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. На виконання ухвали суду від 08.11.2022 року про витребування доказів, державним нотаріусом було надано копію спадкової справи № 310/2018 року до майна померлого [INFO] гр. [PERSON] , з якої вбачається, що після померлого [INFO] [PERSON] було заведено спадкову справу № 310/2018. Так, 05.02.2019 року від [PERSON] , як законного представника малолітньої доньки гр. [PERSON] , [INFO] , до нотаріальної контори надійшла заява про прийняття спадщини за вх. №66/0214. Інших заяв про прийняття спадщини до нотаріальної контори не надходило. Свідоцтва про право на спадщину за законом чи за заповітом нікому не видавалися. Нотаріусом було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, з якої вбачається, що на час придбання спірного будинку, померлий [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] /а.с. 54-65/. Як вбачається з копії повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00026328701 від 13.05.2020 року між [PERSON] та [PERSON] 12.06.1999 року було укладено шлюб, та змінено прізвище дружина на « [PERSON] ». 09.12.2005 року шлюб між ними розірвано, номер актового запису 130/а.с.63/. Згідно із частиною третьою статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Зазначена правова норма кореспондується зі змістом ч.2 ст. 112 ЦК УРСР 1963 року відповідно до якої сумісною власністю є спільна власність без визначення часток. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 22 Кодексу про шлюбу та сім`ю України, якою передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Зазначена правова норма кореспондується зі змістом ч. 1 ст. 60 СК відповідно до якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Таким чином, на час укладення договору купівлі-продажу спірного будинку, а саме 14.03.2002 року [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 12.06.1999 року по 09.12.2005 року, що свідчить про те, що спірний будинок розташований за адресою: [ADDRESS] , є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а тому їх частки є рівними та становлять по 1/2 частині вказаного житлового будинку. Відтак, судом встановлено, що малолітня [PERSON] в інтересах якої діє її мати - [PERSON] є спадкоємицею за законом після померлого [PERSON] та є такою, що спадщину прийняла. Статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено підстави для державної реєстрації прав, так, зокрема, державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: свідоцтва про право на спадщину; судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та ін. Відповідно до положень ст. 49 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 №3425-XII нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Пунктами 4.15 та 4.18 Глави 10 Розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Мін`юст України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22.02.2012 №296/5 встановлено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Спираючись на викладене, судом встановлено, що Ѕ частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] і може бути успадковано його спадкоємицею - донькою [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із положеннями ч.1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги [PERSON] , яка діє в інтересах малолітньої [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки позивачем надано до суду достатньо доказів на їх підтвердження. На підставі викладеного,

Outcome: approved