Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог Перша Вінницька державна нотаріальна контора, про скасування заборони на вчинення дій щодо відчуження об`єктів нерухомого майна. Позов мотивовано\~тим,\~що відповідно\~до свідоцтва\~про право\~на спадщину\~за законом,\~позивач є\~власником житлового\~будинку [ADDRESS] .\~У 2000\~році,\~після смерті\~батька позивача\~-\~ [PERSON] ,\~який помер\~ [INFO] ,\~до Першої\~Вінницькоїдержавної\~нотаріальної контори\~зверталась онука\~батька позивача\~ [PERSON] \~ і заявою про прийняття спадщини.Крім того, 19 вересня 2000 року вона звернулась до Першої Вінницької державної нотаріальної контори із заявою про заборону вчинення нотаріальних дій щодо будинку розташованого у [ADDRESS] . На підставі цієї заяви, 19.09.2000 року Першою Вінницькою нотаріальною конторою накладено заборону на все майно, належне спадкодавцю [PERSON] . В подальшому, рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 26 лютого 2001 року у справі №2-1314/01р., [PERSON] було відмовлено в продовженні строку на прийняття спадщини. Рішення суду набуло законної сили після розгляду апеляційної скарги [PERSON] , у зв`язку з чим, 20.01.2004 року Першою Вінницькою державно нотаріальною конторою позивачу було видано зазначене вище свідоцтво про право на спадщину за законом. Однак в подальшому, 30.07.2007 року зазначена заборона на підставі заяви [PERSON] була чомусь зареєстрована в Єдиному Реєстрі заборони відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером 538982 та було вказано підставу обтяження-заява 1836 [PERSON] від 19.09.2000 року, тип обтяження - заборона (архівний запис). Позивач зазначає, що коли вона, 12.2021 року, вирішила подарувати свій власний будинок, розташований у [ADDRESS] , своїй доньці та звернулась до нотаріуса, то виявилось, що на цей будинок існує заборона, що також підтверджується й Інформацією з Державного реєстру прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного Реєстру іпотек, Єдиного Реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, реєстраційний номер - 288081260 від 02.12.2021 року. В Державному нотаріальному архіві Вінницької області, відповідно до наданої позивачу довідки, відмітки про зняття заборони по фонду Першої Вінницької державної нотаріальної контори не виявлено. Скасувати свою заборону на підставі відсутності належно завіреної копії ухвали суду нотаріальна контора категорично відмовляється і повідомляє у своєму листі від 15.08.2022р. на заяву позивача від 15.07.2022р., що таке зняття заборони можливо лише через суд. Наявністю зазначеної вище заборони порушується право власності позивача на майно і чинить їй перешкоди вільно ним розпоряджатись, у зв`язку з чим вона звернулась до суду із даним позовом. Ухвалою суду від 27.09.2022 року справу прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за загальними правилами позовного провадження та призначено до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 08.11.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивач та її представник адвокат Деркач В.Г. не з`явились. В матеріалах справи міститься заява адвоката Деркача В.Г., з якої вбачається, що розгляд справи він просить провести у його та позивача відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі . Судові витрати просив залишити за позивачем. Відповідач в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву в якій просила розгляд справи проводити у її відсутність, щодо задоволення позовних вимог, не заперечила. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, подано до суду заяву в якій просив розгляд справи проводити за відсутності представника Першої Вінницької державної нотаріальної контори, при вирішенні справи поклав на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав. Так, судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.01.2004 року за № 5-91, [PERSON] є спадкоємицею майна [PERSON] , померлого [INFO] , а отже є власником цілого житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходяться у [ADDRESS] (50, діл. 15 і 16) (а.с. 6). Відповідно до відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за заявою [PERSON] від 19.09.2000 року за вх. 1836, накладено заборону на майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Даний факт підтверджується також довідкою наданою Державним нотаріальним архівом Вінницької області від 01.12.2021 р. за №2768/01-14 (а.с. 7-9). Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 26.02.2001 р. в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про продовження строку прийняття спадщини на майно померлого [PERSON] відмовлено. Судове рішення набуло законної сили 31.07.2001 р. (а.с. 10-13). 15.07.2022 року [PERSON] звернулась із заявою до Першої Вінницької державної нотаріальної контори, в якій просила зняти заборону щодо будинку розташованого у [ADDRESS] , оскільки це порушує її право володіти та розпоряджатись власним майном (а.с. 14). Як вбачається із відповіді Першої Вінницької державної нотаріальної контори від 15.08.2022 року за №1039/01-16, [PERSON] було відмовлено у знятті заборони на вищезазначений будинок (а.с. 15). Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Згідно з п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов`язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявленім вимоги про застосування наслідків недійсності правочину) тощо. Процедура реєстрації у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна регламентувалася Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 року №31/5, зареєстрованим в Мінюсті України 10.06.1999 року №364/3657 (зі змінами). Відповідно до п. 2.1 Положення, підставами для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою - реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна. З 01.01.2013 року відповідно до ст. 8, ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868, державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводить орган державної реєстрації прав. Державний реєстратор - нотаріус є спеціальним суб`єктом, на якого покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно у випадку, передбаченому вищевказаним Законом. Статтею 73 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріус за місцем розташування жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи місцем розташування земельної ділянки, або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину накладають заборону їх відчуження: за повідомленням установи банку, підприємства або організації про видачу громадянину позик (кредиту) на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю жилого будинку (квартири); при посвідченні договору довічного утримання; при посвідченні договору про заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна; за повідомленням іпотекодержателя; в усіх інших випадках, передбачених законом. Відповідно до п. п. 74,75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868, для проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень таких речових прав, та інші документи, визначені цим Порядком. Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно, є: рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; інші акти відповідних органів державної влади та посадових осіб згідно із законом. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до Положення про Єдиний держаний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 р. № 31/5, зареєстрованим в Мін`юсті 10.06.1999 р. за № 364/3657, реєстр заборон - це електронна база даних, яка містить відомості про обтяження нерухомого майна, а саме: накладені заборони та арешти нерухомого майна; вилучення записів про заборони відчуження та арешти нерухомого майна; тимчасові застереження щодо нерухомого майна та видані витяги з реєстру заборон. Реєстраторами реєстру заборон є державні нотаріальні контори, державні нотаріальні архіви, приватні нотаріуси, які уклали відповідні договори з адміністратором і мають повний доступ до реєстру заборон через комп`ютерну мережу; державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України та його регіональні філії в частині внесення відомостей щодо податкових застав та арештів, накладених органами державної влади. Відповідно до п.п. 2.1.1 п.2.1 Положення, підставами для внесення до реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою або приватним нотаріусом реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна. Існування заборони на відчуження нерухомого майна перешкоджає позивачу розпоряджатися своїм майном. Частиною 1 ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності згідно із ч.1 ст.321 ЦК України є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна, права якого порушені, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таке право особи реалізується шляхом звернення до суду з позовом про захист свого порушеного права та усунення будь-яких перешкод у вільному та на власний розсуд користуванні та розпорядженні майном. У відповідності до ст.34 Закону України «Про нотаріат» накладення або зняття заборон є нотаріальною дією, вчинення яких в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах або займаються приватною нотаріальною діяльністю. Згідно п.5 глави 15 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5 нотаріус, який наклав заборону, знімає заборону відчуження майна за рішенням суду. Таким чином, судом встановлено, що заборона на відчуження нерухомого майна, що належить позивачу, внесена на підставі заяви [PERSON] до Першої Вінницької державної нотаріальної контори, з проханням не вчиняти ніяких нотаріальних дій щодо будинку і майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] , у зв`язку із зверненням [PERSON] до суду із позовом про продовження строку прийняття спадщини. Однак останній у задоволенні позову відмовлено, рішення набрало законної сили та в подальшому [PERSON] було видано Свідоцтво про прийняття на спадщину за законом. Обтяження, що було накладено на квартиру, порушує права та законні інтереси позивача, оскільки унеможливлює переоформлення, користування та розпоряджання даним майном. Враховуючи вищевикладене суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору, за клопотанням позивача підлягають залишенню за нею.

Outcome: approved