Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-22 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що за рішенням суду від 29.03.2019 з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання їх сина в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого законом для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18.10.2018 до досягнення дитиною повноліття. Внаслідок неналежного виконання відповідачем свого обов`язку зі сплати аліментів станом на 31.07.2022 за ним виникла заборгованість в розмірі 127642,93грн. У зв`язку з цим позивачка просить стягнути з відповідача на її користь неустойку за прострочення сплати аліментів за період з 18.10.2018 по 31.07.2022 в сумі 127642,93грн. Відзив відповідача проти позову до суду не надходив. Ухвалою суду від 21.09.2022 відкрито провадження у справі та визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивачка в судове засідання не з`явилась, проте надала суду заяву, в якій зазначила, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі і наполягає на їх задоволенні, а також просить розглянути справу без її участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся шляхом надсилання судової повістки про виклик до суду засобами поштового зв`язку за адресою зареєстрованого місця проживання. Натомість судова повістка-повідомлення повернулась до суду без вручення відповідачу з причин відсутності останнього за адресою проживання. Додатково судом здійснювався виклик відповідача шляхом розміщення оголошення про виклик особи на офіційному веб-сайті судової влади, а також шляхом надсилання SMS-повідомлення на мобільний номер зв`язку, що в контексті положень ст.ст.128, 130 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд вважає належним повідомленням відповідача. Отже, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, відповідач не з`явився в судові засідання 26.10.2022, 28.11.2022, 20.12.2022 та не повідомив про причини неявки, внаслідок чого на підставі ч.4 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. Також суд звертає увагу, що судове засідання з розгляду справи було призначене на 20.12.2022, проте у зв`язку з неявкою всіх учасників справи судове засідання з розгляду справи не проводилось, а розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження на підставі ч.13 ст.7, ч.9 ст.10, ст.11, ч.2 ст.247 ЦПК України, внаслідок чого на підставі ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення у його вступній частині зазначено не дату судового засідання, на яку було призначено судовий розгляд (20.12.2022), а дату складання повного тексту рішення 23.12.2022, що відповідає правовій позиції, сформованою Об`єднаною Палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 05.09.2022 у справі №1519/2-5034/11. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 30.08.2008, який було розірвано рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16.01.2019 №711/8743/18, що набрало законної сили 18.02.2019 /а.с.11-12/. 18.02.2019 Придніпровським районним судом м. Черкаси ухвалене рішення по справі №711/8891/18 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання їх сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 18.10.2018 до досягнення дитиною повноліття. Зазначене рішення суду набрало законної сили 29.03.2019 /а.с.8-9/. Примусове виконання судового рішення про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів здійснюється Придніпровським відділом державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Згідно розрахунку від 04.08.2022 №34794, складеного старшим державним виконавцем Придніпровського ВДВС Капшитар В.О., заборгованість по сплаті аліментів згідно виконавчого листа №711/8891/18 від 29.03.2019 станом на 01.08.2022 складає 127642,93грн /а.с.10/. Оскільки законом передбачено нарахування неустойки за прострочення сплати аліментів, то в позовній заяві позивачка просила стягнути з відповідача таку неустойку обчислену за період з 18.10.2018 по 31.07.2022 в сумі 127642,93грн. Таким чином, між сторонами існує спір з сімейних правовідносини з приводу виконання обов`язку із сплати аліментів на утримання дітей, який регулюється Сімейним кодексом України (далі СК). Відповідно до ст.180 СК батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.1 ст.196 СК у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. По обставинах спірних правовідносин судом встановлено, що відповідач допустив прострочення виконання свого обов`язку зі сплати аліментів, оскільки не здійсни жодного платежу на виконання рішення суду про стягнення з нього аліментів, внаслідок чого за період з 18.10.2018 по 31.07.2022 утворилась заборгованість загальною сумою 127\~642,93грн, яка відповідає загальній сукупній сумі аліментів, що мали бути сплачені за такий період. В позовній заяві позивачка вимагає стягнути з відповідача неустойку, що утворилась за період з 18.10.2018 по 31.07.2022, наводячи свій розрахунок, аналіз якого свідчить, що позивачка здійснила обчислення розміру неустойки за правильною формулою його обчислення, але з деякими помилками щодо періоду прострочення. В цьому контексті слід звернути увагу, що в постанові Верховного Суду від 17.11.2021р. у справі №569/14819/19 зазначено, що правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі ч.1 ст.196 СК пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25.04.2018р. у справі № 572/1762/15-ц та від 03.04.2019р. у справі № 333/6020/16-ц. Крім того, Верховний Суд в постанові від 19.01.2022р. у справі №711/679/21 сформував правову позицію щодо спірних питань, пов`язаних з порядком обчислення розміру неустойки за прострочення сплати аліментів, та зазначив, що при застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в а.1 ч.1 ст.196 СК слід керуватися тим, що таке формулювання означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується. Отже, беручи до уваги вищезазначені висновки, в контексті обставин даної справи слід зауважити, що неустойка за період з 18.10.2018 по 31.07.2022 має обчислюватись з урахуванням порушення відповідачем зобов`язань зі сплати аліментів, але початком періоду прострочення є дата набрання законної сили рішенням суду про стягнення аліментів, тобто з 29.03.2019. Натомість, навіть обчислення неустойки починаючи з 29.03.2019 все рівно призводить до того, що її розмір у кілька разів перевищує розмір заборгованості зі сплати аліментів, оскільки відповідачем не здійснювалось жодного платежу, а відтак період прострочення жодного разу не переривався, а відтак на підставі ч.1 ст.196 СК розмір неустойки слід обмежити загальним розміром заборгованості по аліментам. Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості по аліментам сукупний розмір щомісячних платежів відповідача за період з 18.10.2018 по 01.08.2022 складає 127642,93грн. Натомість у наданому розрахунку допущену алгебраїчну помилку сумування щомісячних платежів, оскільки обчислюючи сукупний розмір заборгованості станом на 31.12.2020 визначена сума в розмірі 66910,93грн, що свідчить про те, що за грудень 2020р. виконавцем враховано розмір аліментів в сумі 6082,81грн, що на 3447,56грн перевищує реальний розмір аліментів за такий місяць вказаний у розрахунку (2635,25грн). Таким чином, загальний сукупний розмір заборгованості відповідача по аліментам за період з 18.10.2018 по 01.08.2022 складає 124195,37грн (127642,93грн 3447,56грн) і саме таким розміром слід обмежити суму неустойки за прострочення їх сплати. При цьому варто звернути увагу, що відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, внаслідок чого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Всупереч вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України відповідачем не надано суду будь-яких заперечень проти позовних вимог та не повідомлено про обставини, які б спростували правомірність заявлених позивачкою вимог та встановлені судом обставин спірних правовідносин. За таких обставин, беручи до уваги, що відповідачем допущено прострочення виконання його обов`язку зі сплати аліментів на підставі судового рішення, а поважних причин, які б давали підстави для звільнення його від відповідальності за таке прострочення судом не встановлено, то заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в межах суми сукупної заборгованості по аліментам за період з 18.10.2018 по 31.07.2022, яка складає 124195,37грн. Вирішуючи питання про судові витрати суд виходить з того, що такі витрати по даній справі складаються з судового збору, який має обчислюватись за ставкою для позовних заяв майнового характеру, які подаються фізичною особою (а.2 пп.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір»), і складає 1241,95грн. Позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі вищевикладеного і

Outcome: partial