Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-05 00:00:00

В лютому 2019 року ТОВ «Веллфін» звернулось до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики №6618 від 26.01.2016 в розмірі 85346,00 грн та витрат на правову допомогу в розмірі 1500,00 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 26.01.2016 між ТОВ «Веллфін» та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики № 6618, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу у позику 2000,00 грн., строком на 12 календарних днів. За умовами укладеного між сторонами договору відповідач зобов`язалась сплатити проценти за користування позикою в розмірі 1,9 % від суми позики, але не менше ніж 50 за перший день користування позикою, 1,9% від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, 3,8% від суми позики щоденно, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк зазначений в п. 1.2 договору. В порушення умов договору відповідачем не повернуто суму позики та не сплачено нараховані проценти, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість в сумі 85346,00 грн, яка складається із: боргу за позикою в сумі 2000,00 грн; боргу за процентами в сумі 83346,00 грн. Відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань, заборгованість за договором не погашає. На підставі вищевикладеного позивач просив позов задовольнити. Заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 13.06.2019 позов ТОВ «Веллфін» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Веллфін» заборгованість за договором позики №6618 від 26.01.2016 в розмірі 85346,00 грн та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1921,00 грн.; у задоволенні решти вимог відмовлено. 28.12.2021 від представника відповідача надійшла заява про перегляд заочного рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 13.06.2019. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 26.07.2022 заяву відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 13.06.2019 задоволено; скасовано заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 13.06.2019; призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. У встановлений судом строк відзив на позовну заяву від відповідача не надійшов. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження учасники справи в судове засідання не викликались. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 26.01.2016 року між ТОВ «Веллфін» та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики № 6618, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу у позику 2000,00 грн, строком на 12 календарних днів. Вказаний договір позики укладений у формі електронного документу, що не суперечить вимогам Цивільного кодексу України та іншого законодавства. Відповідач зобов`язалась сплатити проценти за користування позикою в розмірі 1,9 % від суми позики, але не менше ніж 50 за перший день користування позикою, 1,9% від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, 3,8% від суми позики щоденно, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк зазначений в п. 1.2 договору. Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «ВЕЛЛФІН» визначають Порядок і Умови надання ТОВ «ВЕЛЛФІН» грошових коштів у позику. Правила розміщені на веб-сайті ТОВ «ВЕЛЛФІН», вони є загальнодоступними та являють собою публічну оферту ТОВ «ВЕЛЛФІН» до укладення договору позики. Правила є невід`ємною частиною Договору позики. Відповідно до умов Розділу 4 Правил, відповідач акцептував оферту, здійснивши дії спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заявки на сайті ТОВ «ВЕЛЛФІН», із зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої в подальшому відповідачу було перераховано грошові кошти. Постановою Правління Національного банку України від 30.04.2010 року № 223 «Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів» передбачено, що одним із видів доступу до банківських рахунків є спеціальні платіжні засоби пластикові банківські картки, які емітовані у установленому законодавством порядку та використовуються для ініціювання переказу коштів з рахунку платника або банку, а також для здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Платіжна картка містить обов`язкові реквізити, що дають змогу ідентифікувати платіжну систему, емітента (банк) та держателя цього спеціального платіжного засобу. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або тож кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно з ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно положень ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. ТОВ «ВЕЛЛФІН» свої зобов`язання за договором позики виконав повністю, що підтверджується повідомленням від 29.11.2018. Відповідач належним чином не виконала умов договору позики у встановлений строк. Станом на 01.02.2019 року у відповідача перед ТОВ «ВЕЛЛФІН» виникла заборгованість в сумі 85346,00 грн, яка складається із: боргу за позикою в сумі 2000,00 грн; боргу за процентами в сумі 83346,00 грн. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно ч. 1 ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, з відповідача на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН» підлягає стягненню сума у розмірі 85346,00 грн. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1921,00 грн. Що стосується витрат на правову допомогу слід зазначити наступне. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. В обґрунтування вимог про стягнення витрат на правову допомогу позивачем надано до суду договір юридичного аутсорсингу, укладений 11.10.2015 між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та АО «Сергет та Партнери». Відповідно до умов договору на підтвердження факту надання виконавцем послуг відповідно до умов цього договору, щомісячно наприкінці кожного місяця в якому надавалися юридичні послуги виконавцем складається акт прийому-передачі наданих послуг (п.п. 2.1 договору). Разом з тим, позивачем не було надано до суду акту прийому-передачі наданих послуг, детального розрахунку, квитанції про оплату наданих послуг тощо. З урахуванням викладеного, суд не вбачає підстав для стягнення витрат на правову допомогу, а тому вимоги позивача в цій частині не підлягають задоволенню. На підставі зазначеного позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial