Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-06 00:00:00

04 жовтня 2022 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Позов обґрунтований тим, що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] . Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 19.06.2019 року, що було частково змінене постановою Полтавського апеляційного суду від 21.07.2021 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання повнолітнього сина [PERSON] , який продовжує навчання в НТУ «ХПІ», аліменти в розмірі 1/6 частки заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 11.03.2019 року і до закінчення навчання, але не більше як до досягнення ним 23 років. Наказом від 25.10.2021 року № 2515 [PERSON] відрахований з університету за порушення навчальної дисципліни та правил внутрішнього розпорядку. [PERSON] є фізично здоровою та працездатною особою, який в жовтні 2020 року був зареєстрований як фізична особа-підприємець та по теперішній час здійснює свою підприємницьку діяльність, яка орієнтована на отримання ним прибутку (доходу). Примусове виконання згаданих вище рішень перебуває в провадженні Горішньоплавнівського ВДВС у Кременчуцькому районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) ВП № 59949037. Станом на 25.10.2021 року в [PERSON] перед [PERSON] наявна прострочена заборгованість зі сплати аліментів на утримання повнолітнього сина [PERSON] за період з 11.03.2019 по 22.08.2022 рр. у розмірі 78 485,48 гривень. Також у позивача наявна прострочена заборгованість зі сплати штрафу в розмірі 30 % від суми боргу зі сплати аліментів. Виникнення вказаної заборгованості було пов`язано з тяжкою хворобою позивача та зі значним погіршенням його матеріального стану, як наслідком хвороби. 16.01.2019 року [PERSON] був змушений звільнитися з ТОВ «КОМСБУД» у зв`язку з неможливістю за станом здоров`я продовжувати роботу, яка була його єдиним джерелом доходів та засобом для існування. Протягом періоду з дня його звільнення по теперішній час [PERSON] не має можливості працювати та отримувати доходи через прогресуючу хворобу. З настанням у позивача тяжкої стадії хвороби з 27.08.2022 року по теперішній час він проходить стаціонарне лікування у відділенні гемодіалізу № 2 центру нефрології та діалізу в КП «ПОКЛ ім. М.В.Скліфосовського» та 05.09.2022 року йому було встановлено безтермінову І групу інвалідності з можливістю праці в спеціально створених умовах. Згідно індивідуальної програми реабілітації інваліда № 1067 від 05.09.2022 року, складеної для [PERSON] в МСЕК м. Кременчука, він не здатний до самообслуговування, потребує постійного стороннього догляду, рекомендована відновна та профілактична терапія, реконструктивна хірургія та постійне медичне спостереження, а після реабілітації зможе працювати лише в спеціально створених умовах. За таких обставин [PERSON] стверджує про наявність причинно-наслідкового зв`язку між його тривалою тяжкою хворобою, внаслідок якої він втратив роботу та йому була встановлена І група інвалідності та виникненням у нього в цей період заборгованості зі сплати аліментів. Таким чином, [PERSON] прохав суд звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, в тому числі від накладених штрафних санкцій за несплату аліментів, за період з 11.03.2019 по 25.10.2021 рр. у розмірі 102 031,12 гривень, що виникла в нього під час виконавчого провадження № 59949037 з примусового виконання рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 19.06.2019 року, яке було частково змінене постановою Полтавського апеляційного суду від 21.07.2021 року, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання повнолітнього сина [PERSON] аліменти в розмірі 1/6 частки заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 11.03.2019 року і до закінчення навчання, але не більше як до досягнення ним 23 років. Ухвалою суду від 12 жовтня 2022 року по даній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.22-23). Позивач [PERSON] при поданні позовної заяви прохав справу розглядати за його відсутності, позов підтримує. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. Третя особа [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити повністю. Судом установлено, що постановою Полтавського апеляційного суду від 21.07.2021 року рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 19.06.2019 року змінено та зменшено розмір стягнутих з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання повнолітнього сина [PERSON] , який продовжує навчання, з 1/4 до 1/6 частки заробітку (доходу) відповідача (а.с.4-6). Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків щодо [PERSON] , за період з 1 кварталу 2019 року по 4 квартал 2021 року відсутня інформація про доходи. 16.01.2019 року [PERSON] звільнений з роботи в ТОВ «КОМСБУД» (а.с.10). З листа Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» від 07.06.2022 року № 66-01-16/51 вбачається, що [PERSON] , студент третього курсу денної форми навчання освітнього рівня бакалавр, наказом від 25 жовтня 2021 року № 2515 відрахований з університету за порушення навчальної дисципліни та правил внутрішнього розпорядку (а.с.8). Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб фізичних осіб-підприємців та громадських формувань [PERSON] зареєстрований як фізична особа-підприємець (а.с.15). Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 4 ст. 194 СК України, заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 СК України, - до досягнення нею двадцяти трьох років. Частиною 1 статті 188 СК України передбачено, що батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби. Вирішуючи вимоги позивача про його звільнення від сплати заборгованості по аліментам, суд виходить з положень ч. 2 ст. 197 СК України, згідно яких за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Окрім того, навіть за наявності зазначених в ч. 2 ст. 197 СК України обставин, закон надає лише право (суд може), а не зобов`язує суд повністю або частково звільнити платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами. Відповідно до пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, суд, у випадках передбачених ст. 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам. У Постанові Верховного Суду від 18 січня 2018 року по справі № 706/136/16-ц суд дійшов висновку про те, що платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами, у разі якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення. Тобто, в розумінні цих положень закону, підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами можуть бути лише ті істотні обставини, які вплинули та пов`язані із самим фактом виникнення такої заборгованості. В обгрунтування позовної заяви про звільнення від сплати заборгованості за аліментами, позивач посилається на наявність у нього тяжкої хвороби внаслідок якої він втратив роботу та йому було встановлено І групу інвалідності. Проте вказані обставини не є підставами для звільнення позивача від обов`язку сплачувати заборгованість по аліментах, виходячи з наступного. З 27 серпня 2022 року по теперішній час [PERSON] знаходиться на лікуванні у відділенні гемодіалізу № 2 центру нефрології та діалізу в КП «ПОКЛ ім. М.В.Скліфосовського ПОР» м. Кременчука (а.с.14). З 02 вересня 2022 року [PERSON] призначена І група інвалідності безтерміново, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією. В графі 12 «Висновок про умови та характер праці» вказано «праця в спеціально створених умовах» (а.с.11). Зі змісту індивідуальної програми реабілітації інваліда № 1067 від 05.09.2022 (а.с.12-13) вбачається, що стан здоров`я позивача не виключає можливості його працевлаштування. Зокрема, в розділах 4 «Професійна реабілітація» та 5 «Трудова реабілітація» вказано «потребує раціонального працевлаштування», «праця в спеціально створених умовах». У розділі 13.6 не вказано, що позивач потребує обмеження в трудовій діяльності. В розділі 15 підкреслено, що реабілітаційний потенціал низький. Спеціальних засобів для самообслуговування, догляду, пересування, а також освіти і занять трудовою діяльністю не потребує. Позивач надав суду лише довідку, видану зав. відділення гемодіалізу № 2 КП «ПОКЛ ім. М.В.Скліфосовського ПОР», в якій зазначено про наявність у нього певних захворювань. Проте належних та допустимих доказів (зокрема, виписки з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого), що в позивача наявна тяжка хвороба, яка свідчить про суттєві втрати здоров`я, призводить до істотних обмежень у його життєдіяльності та, зокрема, у можливості здійснювати трудову діяльність під час хвороби, суду не надано. Докази про витрачені позивачем кошти на лікування відсутні. Позивачем не доведено належними та допустимими докази, що заборгованість за аліментами та штрафні санкції за несплату аліментів сформувались саме через його хворобу. Як вбачається з довідки-розрахунку № 9788 від 22.08.2022 року (а.с.7-зворот), позивач не сплачував аліменти в період часу з березня 2019 року до жовтня 2021 року. Станом на 25.10.2021 року загальна заборгованість зі сплати аліментів складає 78485,48 гривень. Штраф у розмірі 30 % від суми боргу з моменту відкриття виконавчого провадження на користь стягувача складає 23 545,64 гривень. Заочним рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 30.06.2022 року в задоволенні позову [PERSON] про звільнення від сплати аліментів відмовлено, оскільки 25.10.2021 року [PERSON] припинив навчання в Національному технічному університеті «Харківський політехнічний інститут». З 26.10.2021 року, при умові, що [PERSON] не навчається в будь-якому іншому закладі, стягнення аліментів припинено. [PERSON] не надано доказів того, що з часу припинення сином навчання, з нього продовжують стягувати аліменти. Фактично відсутній спір, оскільки припинили існувати обставини, які зобов`язують [PERSON] сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина (а.с.9). Суд звертає увагу на те, що заборгованість по сплаті аліментів нарахована до дня припинення [PERSON] навчання - 25.10.2021 року. Після вказаної дати заборгованість за аліментами не нараховувалася. Крім того, заборгованість по сплаті аліментів за період з 11.03.2019 по 25.10.2021 рр. виникла раніше до отримання позивачем інвалідності - 02.09.2022 року. Позивач стверджує, що в 2019 році він був змушений звільнитися з ТОВ «КОМСБУД» у зв`язку з неможливістю за станом здоров`я продовжувати роботу, яка була його єдиним джерелом доходів та засобом для існування. Однак у матеріалах справи також відсутні належні та допустимі докази, що позивач немає в наявності будь-якого нерухомого майна та/або цінного рухомого майна, що унеможливлювало отримання ним додаткового доходу від використання цього майна. Таких обставин позивач суду не довів. Не заслуговують на увагу посилання позивача про те, що його повнолітній син [PERSON] зареєстрований як фізична особа-підприємець та здійснює свою підприємницьку діяльність, спрямовану на отримання ним прибутку (доходу), оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів, що згідно ч. 1 ст. 188 СК України дохід [PERSON] набагато перевищує дохід кожного з батьків і забезпечує повністю його потреби. Отже, заборгованість по аліментах, штрафні санкції за несплату аліментів не є в причинно-наслідковому зв`язку із інвалідністю позивача та його матеріальним станом. Інших правових та фактичних підстав, які б свідчили про наявність підстав для звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами та штрафних санкцій за несплату аліментів, суду не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданої відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справ або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Положеннями статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Підсумовуючи все наведене, дослідивши всебічно, повно та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не обгрунтовано позовні вимоги та не надано доказів на підтвердження своїх доводів про наявність підстав про звільнення від заборгованості за аліментами. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються в разі відмови в позові - на позивача. Згідно п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду із вказаною позовною заявою як інвалід І групи. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору та в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, судовий збір у розмірі 992,40 гривень компенсується за рахунок держави.

Outcome: dismissed