Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-08 00:00:00

[PERSON] (надалі по тексту - Позивач) звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» (надалі по тексту - Відповідач -1, ПАТ «Укрсиббанк»), Товариства з обмеженою ввідповідальністю «Кей-Колект» (надалі по тексту - Відповідач -2, ТОВ «Кей-колект»), Головного територіального управління юстиції у м. Києві (надалі по тексту - Відповідач - 3, ГТУЮ у м. Києві), Управління державної казначейської служби у Печерському районі м. Києва (надалі по тексту - Відповідач - 4, УДКС у Печерському районі м. Києва), в якому просив стягнути з ПАТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Кей-колект» 3 009 238, 28 грн., з яких сума основного боргу - 1 091 816, 53 грн., індекс інфляції на суму заборгованості - 1 127 793, 49 грн., 3% річних - 110 108, 95 грн., проценти згідно ст. 1048 ЦК України - 679 519, 31 грн.; стягнути з Головного територіального управління юстиції у м. Києві 103, 22 грн.; стягнути з УДКС у Печерському районі м. Києва 109 181, 65 грн. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 27.09.2013 року [PERSON] було прийнято участь в прилюдних торгах щодо реалізації арештованого нерухомого майна - квартири [ADDRESS] , за результатами проведення яких [PERSON] було визнано переможцем і укладено договір № 1013378 від 29.07.2013 року про продаж зазначеного об`єкту нерухомого майна. На виконання протоколу проведення торгів Позивач платіжним дорученням № 1 від 27.09.2013 року на адресу Відповідача-3 сплатив 1 201 101, 40 грн. Згідно розпорядження № 627/2 ВП № [NUMBER] Начальнику відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві від 01.10.2013 року отримані грошові кошти повинні були бути перераховані наступним чином: 1 091 816, 53 грн. на користь АТ «Укрсиббанк», 109 181, 65 грн. УДКС у Печерському районі м. Києва; 103, 22 грн. Головному територіальному управлінню юстиції у м. Києві. 03.12.2014 року Печерський районний суд м. Києва розглянув справу № 757/21954/13-ц за позовом [PERSON] до Приватного підприємства «Нива-В.Ш.», [PERSON] , державного виконавця Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в м. Києві, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суляєвої А.Р., треті особи: ТОВ «Кей-Колект», [PERSON] про визнання недійсним договору № 1013378 від 29.07.2013 року. В результаті розгляду зазначеної справи № 757/21954/13-ц суд позов задовольнив у повному обсязі. Зазначеним рішенням: визнано недійсними договір № 1013378 від 29.09.2013 року, результати прилюдних торгів від 27.09.2013 року з реалізації арештованого нерухомого майна - квартири [ADDRESS] ; скасовано державну реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] ; витребувано з володіння [PERSON] квартиру [ADDRESS] . На підставі вищенаведеного, [PERSON] було надіслано листа з проханням повернення йому сплачених коштів за придбане на торгах майно, в зв`язку з визнанням договору № 1013378 від 29.07.2013 року недійсним, втрати права власності на майно. На зазначену вимогу АТ «УкрСиббанк» надало відповідь про відступлення права вимоги за кредитним договором ТОВ «Кей-Колект» і порекомендувало з питанням повернення боргу звертатись до зазначеної компанії, а ТОВ «Кей-Колект» проігнорувало запит і відповідь не надало. Враховуючи вищенаведене, у Відповідачів з 30.09.2013 року виник обов`язок повернення у натурі всього одержаного від Позивача на виконання договору № 1013378 від 29.09.2013 року, а саме грошових коштів в сумі 1 091 816, 53. За таких обставин, Позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав. Так, ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 14.02.2017 року відкрито провадження (т.І, а.с. 20-21). 27.03.2017 року на адресу суду надійшли заперечення від представника Головного територіального управління юстиції у м. Києві Барбух В.В., в яких просили суд в задоволенні позовних вимог до ГТУЮ у м. Києві відмовити у повному обсязі (т.І, а.с. 33-36). 29.03.2017 року до суду надійшли заперечення від представника АТ «УкрСиббанк» Ігнатенко В.Л., в яких він заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на наступне. Зокрема, він вказав, що 12.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено Договір факторингу № 1, за яким право вимоги кредитної заборгованості АТ «УкрСиббанк» до [PERSON] та [PERSON] по кредитному договору № 11132232000 від 23.03.2007 року, з правами Іпотекодержателя по Договору іпотеки № 50478 від 23.03.2007 року відступлено ТОВ «Кей-Колект». З огляду на вищезазначене, з 15.11.2012 року ТОВ «Кей-Колект» отримало всі права та обов`язки стягувача у виконавчому провадженні № [NUMBER] про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором у розмірі 5 918 389, 51 грн. Таким чином спростовуються доводи Позивача про те, що у АТ «УкрСиббанк» з 30.09.2013 року солідарно з ТОВ «Кей-Колект» виник обов`язок з повернення у натурі всього одержаного від [PERSON] на виконання договору № 1013378/1 від 27.09.2013 року, а саме грошових коштів в сумі 1 201 101, 40 грн., які були сплачені позивачем 27.09.2013 року на рахунок ГУЮ у м. Києві. Крім того представник Відповідача зазначив, що АТ «УкрСиббанк» не є стороною недійсного правочину з продажу майна на прилюдних торгах, договір з покупцем не укладав, грошових зобов`язань перед покупцем не має. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, щодо виникнення між Позивачем та АТ «УкрСиббанк» грошового зобов`язання та безпідставно вважає себе кредитором щодо стягнення сплаченої відносно АТ «УкрСиббанк» щодо стягнення суми сплаченої за придбану іпотечну квартиру, інфляційних витрат та 3% річних. Крім того, підтверджується, що [PERSON] перерахував кошти за придбане майно на депозитний рахунок ГУЮ у м. Києві, а не на рахунок АТ «УкрСиббанк». Спірні правовідносини не передбачають грошового зобов`язання між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] і строки його виконання. Вказане підтверджується тим, що АТ «УкрСиббанк» ніяких зобов`язальних правочинів не укладав із [PERSON] і не отримував від нього будь-яких коштів. За таких обставин, представник Відповідача просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог Позивача (т.І, а.с. 33-46). 29.03.2017 року надійшли заперечення від Управління Державної казначейської служби у Печерському районі м. Києва Іосіфова В.В.,відповідно до яких позовні вимоги Позивача про стягнення з УДКС у Печерському районі м. Києва 109 181, 65 грн. не визнає, вважає їх необґрунтованими, зокрема зазначили, що відповідним органом, що контролює справляння надходжень до бюджету виконавчого збору, у даному випадку, є Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, тому саме даний державний орган повинен подати відповідне подання про повернення коштів, у разі наявності підстав для прийняття останнього (т.І, а.с. 75-77). 18.07.2017 року від представника Позивача [PERSON] надійшла заява про уточнення позовної заяви, відповідно до якої просили суд стягнути з ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» 3 156 766, 64 грн.:з яких сума основного боргу - 1 091 816, 53 грн.; індекс інфляції на суму заборгованості - 1304 208, 24 грн.; 3% річних - 124 287, 61 грн.; проценти - 636 454, 26 грн.; стягнути з ГТУЮ у м. Києві 103, 22 грн.; стягнути з УДКС у Печерському районі м. Києва 109 181, 65 грн. (т.І, а.с. 99-100). Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.09.2017 року, головуючим суддею обрано Підпалого В.В. (т.І., а.с.113). Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02.10.2017 року цивільну справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду (т.І., а.с. 117). 23.11.2017 року від представника Позивача [PERSON] надійшла заява про уточнення позовної заяви, відповідно до якої просили суд стягнути з ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» 3 332 113, 95 грн.:з яких сума основного боргу - 1 091 816, 53 грн.; індекс інфляції на суму заборгованості - 1 383 924, 44 грн.; 3% річних - 135 863, 85 грн.; проценти - 720 509, 17 грн.; стягнути з ГТУЮ у м. Києві 103, 22 грн.; стягнути з УДКС у Печерському районі м. Києва 109 181, 65 грн. (т.І, а.с. 125-126). 16.04.2018 року представником УДКС у Печерському районі м. Києва подано відзив на позовну заяву, у якому зазначили, що чинним законодавством чітко визначено механізм/порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, зокрема виконавчого збору. Отже, звертаючись до суду із вимогою про стягнення з УДКС у Печерському районі м. Києва 109 181, 65 грн., Позивач визначив не вірний спосіб захисту свого порушеного права, а відтак позовні вимоги є такими, що не підлягають до виконання (т.І, а.с. 155-159). 07.08.2018 року представником ГТУЮ у м. Києві направлено на адресу суду заперечення проти заяви про уточнення позовної заяви Позивача, в яких зазначив, що твердження Позивача щодо стягнення коштів у розмірі 103, 22 грн. з рахунків ГТУЮ у м. Києві є таким, що не відповідає вимогам законодавства (т.І, а.с.184-185). 18.12.2018 року ухвалою Печерського районного суду м. Києва позовну заяву залишено без руху, у зв`язку із виявленням недоліків (т.І, а.с. 212-214). 01.03.2019 року представник Позивача подав заяву про усунення виявлених недоліків (т.І, а.с. 217). Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26.11.2019 року закрито підготовче засідання та призначено цивільну справу до судового розгляду (т.І, а.с. 246). Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 24.11.2022 року провадження в частині позовних вимог до Головного територіального управління юстиції у м. Києві закрито (т.І, а.с. 107-108). В засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги з урахуванням уточнених позовних вимог, підтримував в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представники відповідача ПАТ «Укрсиббанк» Мандик В.А., ІгнатенкоВ.Л., Васильченко С.О. заперечували проти задоволення позовних вимог з наведених підстав. Представників відповідача ТОВ «Кей-Колект» Ткаченко О.В., Привалова О.Ю., Полевик О.Л., Грабовий О.А., Перегудов І.В. заперечували проти задоволення позовних вимог, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість. Представники відповідача УДКС у Печерському районі м. Києва Яровий Я.В., Шрамко Ю.А. позовну заяву позивача не підтримали, просили відмовити у її задоволенні. Суд, вислухавши думки учасників провадження, дослідивши матеріали провадження, прийшов до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 27.09.2013 року ПП «Нива-В.Ш» (Філія 10) проведено прилюдні торги з продажу квартири [ADDRESS] за участі двох учасників торгів - [PERSON] та [PERSON] . За результатами проведених прилюдних торгів, торгуючою організацією 27.09.2013 року складено відповідний протокол за № 1013378/1 та укладено договір про продаж зазначеного об`єкту нерухомого майна. 02.10.2013 року державним виконавцем складений акт, відповідно до якого переможцем прилюдних торгів визнано [PERSON] . Згідно свідоцтва від 04.10.2013 року, виданого приватним нотаріусом, квартира [ADDRESS] , перейшла у власність [PERSON] , який у подальшому зареєстрував своє право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна. Дані обставини встановлені рішенням Печерського районного суду м. Києва від 03.12.2014 року у справі № 757/21954/13-ц та не підлягають доказуванню (т.І, а.с. 11-15). На виконання протоколу проведення торгів [PERSON] платіжним дорученням № 1 від 27.09.2013 року на адресу Головного територіального управління юстиції у м. Києві сплатив 1 201 101, 40 грн. (а.с. 9). Відповідно до розпорядження № 627/2 ВП № [NUMBER] Начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві від 01.10.2013 року отримані грошові кошти перераховані: 1 091 816, 53 грн. на користь АТ «УкрСиббанк»; 109 181, 65 грн. виконавчого збору на користь УДКС у Печерському районі; 103, 22 грн. на користь ГУЮ у м. Києві (т.І, а.с. 10). В подальшому, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 03.12.2014 року у справі № 757/21954/13-ц, позов [PERSON] до Приватного підприємства "Нива - В.Ш.", [PERSON] , державного виконавця Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Крайчинського С.С., приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суляєвої А.Р., треті особи - Товариство з обмеженою відповідальністю "КЕЙ-КОЛЕКТ", [PERSON] , про визнання недійсними договору №1013378 від 29.07.2013, визнання недійсними прилюдних торгів від 27.09.2013 з реалізації арештованого нерухомого майна, протоколу №1013378/1 прилюдних торгів від 27.09.2013, акту про проведені прилюдних торгів №1013378/1 від 27.09.2013, свідоцтва про придбання арештованого нерухомого майна з прилюдних торгів від 04.10.2013, скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно та витребування майна з чужого незаконного володіння, задоволено частково. Визнано недійсними результати прилюдних торгів від 27 вересня 2013 року з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки) - квартири [ADDRESS] , які оформлені: - протоколом проведення торгів №1013378/1 від 27 вересня 2013 року з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки) - квартири [ADDRESS] ;- актом про проведення прилюдних торгів складеного на підставі протоколу №1013378/1 від 27 вересня 2013 року з реалізації арештованого нерухомого май на (предмета іпотеки) - квартири [ADDRESS] , - свідоцтвом про придбання арештованого нерухомого майна з прилюдних торгів від 04 жовтня 2013 року складеного приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] на підставі протоколу №1013378/1 від 27 вересня 2013 року з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки) - квартири [ADDRESS] . Скасовано державну реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . Витребувати з володіння [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Визнано недійсними результати прилюдних торгів від 27 вересня 2013 року з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки) - квартири [ADDRESS] , які оформлені:- протоколом проведення торгів №1013378/1 від 27 вересня 2013 року з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки) - квартири [ADDRESS] ; - актом про проведення прилюдних торгів складеного на підставі протоколу №1013378/1 від 27.09. 2013 року з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки) - квартири [ADDRESS] , - свідоцтвом про придбання арештованого нерухомого майна з прилюдних торгів від 04.10.2013 року складеного приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сулєвою А.Р. на підставі протоколу №1013378/1 від 27 вересня 2013 року з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки) - квартири [ADDRESS] . Скасовано державну реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . (т.І, а.с. 11-15). Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 04.03.2015 року, рішення Печерського районного суду м. Києва від 03.12.2014 року залишено без змін (т.І, а.с. 15-18). За таких обставин, [PERSON] звернувся до ТОВ «Кей-Колект» та ПАТ «УкрСиббанк» із листом щодо повернення коштів, сплачених ним за придбане на аукціоні майно (т.І, а.с. 19). Однак, вимогу позивача виконано не було, позивач був змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Так, відповідно до частини першої статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з пунктом 2 частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Статтею 62 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах. Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з частиною першої статті 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Частинами четвертою, п`ятою статті 656 ЦК України встановлено, що до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом. Відповідно до статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно зі статтею 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. За правилами статті 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на електронних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення електронних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення електронних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак є правочином. Такий висновок узгоджується з приписами статей 650, 655 та частини четвертої статті 656 ЦК України, які відносять до договорів купівлі-продажу процедуру електронних торгів, результатом яких є видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з електронних торгів на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акта державного виконавця про проведені торги (Порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, Закону України «Про нотаріат»). Враховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку та можливим є застосування правових наслідків недійсності правочину, визначених статтею 216 ЦК України. Нерухоме майно передається на реалізацію з прилюдних торгів за ціною та у порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», при цьому умови, процедура підготовки та порядок проведення торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, а також розрахунків за придбане майно й оформлення результатів торгів визначено Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого Наказом міністерства юстиції від 27 жовтня 1999 року № 68/5, (далі - Положення № 68/5 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)). Отже, дотримання нормативно встановлених правил призначення та проведення прилюдних торгів є обов`язковою умовою правомірності правочину. За змістом пункту 3.11 Положення № 68/5 спеціалізована організація письмово повідомляє державного виконавця, стягувача та боржника про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна. Наслідком визнання результату прилюдних торгів, яким фактично є оформлений у вигляді протоколу про результати торгів договір купівлі-продажу, недійсним є повернення сторін договору купівлі-продажу - продавця і покупця - до первісного стану, тобто реституція як спосіб захисту, що характерний для зобов`язальних відносин. Відповідно до пункту 4.14 Положення № 68/5 про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна торги закінчуються підписанням протоколу про результати торгів, який має силу договору. Вирішуючи питання про те хто є продавцем за укладеним за результатами торгів договором необхідно виходити з умов договору, що укладається між ДВС та спеціалізованою організацією. У випадку, якщо на підставі укладеного спеціалізованою організацією з відділом ДВС договору ця організація під час укладення на торгах договору виступає представником ВДВС, то стороною такого договору, а відтак і продавцем, є ДВС. Якщо ж спеціалізована організація виступає на торгах від власного імені на підставі укладеного з ВДВС договору, який за своїм змістом є договором комісії, то стороною такого договору, а відтак і продавцем, є спеціалізована організація. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-1884цс15 від 18 листопада 2015 року. На вказану правову позицію міститься посилання в ухвалі Колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.12.2016 року. Відповідно до ч.1 ст.417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. Таким чином наслідком визнання результату прилюдних торгів недійсним є повернення сторін договору купівлі-продажу - продавця і покупця - до первісного стану, тобто реституція як спосіб захисту, що характерний для зобов`язальних відносин. Так, при цьому ПАТ «УкрСиббанк» не є стороною у зазначеному правочині, однак як вбачається з матеріалів справи, позивачем були сплачені кошти у сумі 1 201 101, 40 грн. на рахунок Головного управління юстиції у м. Києві, а в подальшому згідно розпорядження Начальника відділу примусового виконання рішень управління виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві перераховані на користь АТ «УкрСиббанк» у розмірі 1 091 816, 53 грн. Поряд з цим, як вбачається з матеріалів справи, між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу, відповідно до якого право вимоги кредитної заборгованості ПАТ «УкрСиббанк» були відступлені ТОВ «Кей-Колект», на підставі чого представники ПАТ «УкрСиббанк» заперечували щодо позовних вимог, пред`явлених до них, зазначаючи, що вони не є належним відповідачем по справі. Однак суд не може погодитися із зазначеними доводами. Зокрема, відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Таким чином, враховуючи ту обставину, що [PERSON] втратив право власності на квартиру, яка була придбана на прилюдних торгах відповідно до протоколу № 1013378/1 від 27.09.2013 року та факт визнання договору № 1013378 від 29.07.2013 року недійсним, а також те, що АТ «УкрСиббанк» є останнім одержувачем коштів, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог до АТ «УкрСиббанк» та виникнення у останнього обов`язку щодо повернення у натурі всього одержаного від позивача на виконання договору № 1013378 від 29.09.2013 року, а саме грошових коштів у сумі 1 091 816, 53 грн. Разом з цим, згідно ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Таким чином, суд зазначає, якщо у випадку АТ «УкрСиббанк» не є розпорядником зазначених коштів, то у зв`язку із ухваленням судом зазначеного рішення, у останнього виникає право на стягнення коштів у порядку регресу. Щодо вимоги позивача про стягнення з Управління державної казначейської служби у Печерському районі м. Києва 109 181, 65 грн., суд зазначає наступне. Згідно зі статтею 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави. Її в таких випадках представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах. Відповідно до частини 2 статті 25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Отже, у цій справі позов пред`явлений до держави Україна, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади. Таким органом у даній справі є Управління державної казначейської служби у Печерському районі м. Києва. Оскільки відповідно до розпорядження Начальника відділу примусового виконання рішень управління виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві № 627/2 № [NUMBER], сума у розмірі 109 181, 65 грн. була перерахована на користь УДКС у Печерському районі м. Києва, в подальшому позивач втратив право власності на вищезазначене майно, тому сплачені кошти підлягають поверненню позивачу. Щодо стягнення з Головного територіального управління юстиції у м. Києві 103, 22 грн., суд зазначає, що дану вимогу розглянуто судом ухвалою суду від 24.11.2022 року, провадження в цій частині закрито. Щодо уточнюючої вимоги позивача про стягнення з відповідачів індексу інфляції на суму заборгованості у розмірі 1 383 924, 44 грн., 3% річних - 135 863, 85 грн., проценти - 720 509, 17 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.ст. 611, 612 Цивільного кодексу України). Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Так, позивачем зроблений розрахунок та заявлено до стягнення з відповідача індексу інфляції на суму заборгованості 1 383 924, 44 грн., 3 % річних - 135 863, 85 грн., проценти - 720 509, 17 грн. за період з 01.10.2013 року по 23.11.2017 року. Проте, суд дійшов висновку щодо відмови в задоволені позовних вимог про стягнення індексу інфляції на суму заборгованості 1 383 924, 44 грн., 3 % річних - 135 863, 85 грн., проценти - 720 509, 17 грн. за період з жовтня 2013 року по 23.11.2017 року. Однак, перевіривши розрахунок позивача заявлених до стягнення індексу інфляції на суму заборгованості, 3 % річних, процентів, судом встановлено, що він є невірним, оскільки невірним є визначений період розрахунку. Таким чином судом проведено власний розрахунок індексу інфляції на суму заборгованості, 3 % річних, сума яких підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача індекс інфляції на суму заборгованості та 3% річних за період з 04.03.2015 року по 23.11.2017 року (тобто з моменту набрання рішенням законної сили щодо скасування державної реєстрації права власності позивача на вищезазначене майно до подачі позивачем останньої редакції уточнюючої позовної заяви про стягнення боргу), за період прострочення грошового зобов`язання, який становить 966 днів, а саме стягнення індексу інфляцій у розмірі 730 757,59 грн. та 3% річних у розмірі 89 289,65 грн. Так, відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Outcome: partial