Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-21 00:00:00

[PERSON] , звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову, позивачка посилається на те, що 17.10.2016 року між нею та відповідачем укладено шлюб, який зареєстровано виконкомом Дубівської селищної ради Тячівського району Закарпатської області за актовим записом №59. У шлюбі в них народилася дочка, [PERSON] 11.01.2017 [INFO] , яка проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. [PERSON] зазначає, що причиною розірвання шлюбу стало те, що вони не зійшлися характерами та поглядами на життя. Вони втратили почуття поваги та любові один до одного. Між ними постійно виникали сварки та непорозуміння. Відповідач покинув сім`ю та вже більше чотирьох років вони не проживають разом та не ведуть спільного господарства. За ці чотири роки відповідач не дбає про їх сім`ю та не цікавиться долею дочки та матеріально не допомагає дитині та живе свої безтурботним життям в пошуках нових стосунків. Їх шлюб носить формальний характер та відновити сімейні відносини ніхто з них не бажає та просить суд, шлюб розірвати. Ухвалою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 29.11.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та просила не надавати строк для примирення та розірвати шлюб. Пояснила, що між нею та відповідачем не має жодних сімейних стосунків та разом вони не проживають вже п`яти років. Спільна їх дочка проживає разом з нею. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав. Просив не надавати строк для примирення та шлюб укладений з позивачкою, розірвати. Відповідно до ч. 2 ст. 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 17.10.2016 року між сторонами укладено шлюб, що стверджується свідоцтвом про шлюб, серія [NUMBER] від 17.10.2016 року зареєстрованим виконкомом Дубівської селищної ради Тячівського району Закарпатської області за актовим записом №59. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] 11.01.2017 [INFO] . Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружнє життя між сторонами не склалося. Про це свідчать ті обставини, що п`ять років між сторонами існують непорозуміння, в зв`язку з цим сімейних стосунків вони не підтримують та разом впродовж цього періоду не проживають. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, про що зазначає у позовній заяві вимоги якої підтримала в судовому засіданні, відповідач в судовому засіданні вимоги позивачки визнав та примирення не бажає. Наведене дозволяє суду зробити висновок про те, що сторони втратили почуття поваги, любові і довіри один до одного. Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем, який позов визнав, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, враховуючи встановлені під час розгляду справи обставини, які свідчать про наявну між сторонами неприязнь, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, їх сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб слід розірвати. Позовних вимог щодо утримання та порядку виховання дитини, поділу спільного майна сторін не заявлено. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає до стягнення сплачений останньою судовий збір у сумі 992,40 грн.

Outcome: approved