Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до Яготинського районного суду Київської області з позовом до Яготинської міської ради Київської області про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності на спадкове майно, котра обґрунтована тим, що [INFO] , у віці 92 роки померла мати позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , видане 12 листопада 2021 року Яготинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ ). Після смерті матері позивача відкрилася спадщина у вигляді: житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , ( загальною площею- 62,10 кв.м, в тому числі житлова площа- 47,20 кв.м. ), із господарськими спорудами ( сарай, погріб, прибудова, гараж, вбиральня, огорожа, колодязь ), вартістю 124 000 грн.. Батько та брат позивача, померли ще до смерті його матері. Єдиним спадкоємцем після смерті матері є він,її рідний син. За час життя, а саме; 22.09. 1987 року, спадкодавець склала заповіт як розпорядження своїм майном та іншими майновими правами на випадок своєї смерті, на користь позивача. Позивач зареєстрований та проживає в будинку [ADDRESS] , його мати проживала по [ADDRESS] . Останній період свого життя його мати маючи похилий вік ( 92 роки) постійно хворіла та потребувала постійного догляду. В зв`язку з цим, із квітня 2021 року позивач постійно проживав разом із матір`ю по [ADDRESS] , доглядаючи за нею до самої смерті та похованням матері займався позивач, тому вважає, що він прийняв спадщину після смерті матері, шляхом постійного проживання з нею до дня її смерті, що сталося [INFO] . Враховуючи вищевикладене, просив встановити факт постійного проживання зі своєю матір`ю - [PERSON] , на час відкриття спадщини, яка померла [INFO] , визнати право власності на спадкове майно, після смерті матері [PERSON] , а саме: житловий будинок розташований по [ADDRESS] (загальною площею - 62,10 кв.м, в тому числі житлова площа - 47,20 кв.м.) із господарськими спорудами (сарай, погріб, прибудова, гараж, вбиральня, огорожа, колодязь), вартістю 124000 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.10.2021 року головуючим суддею обрано Кисіль О. А.. Ухвалою судді Яготинського районного суду Київської області від 22.10.2021 року позовну заяву [PERSON] до Яготинської міської ради Київської області про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності на спадкове майно залишено без руху, та надано строк для виправлення недоліків тривалістю 10 днів з дня отримання даної ухвали. Недоліки полягали в тому, що даний позов включає дві вимоги, одна з яких (визнання права власності) є майновою, а інша - немайнового характеру. Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. За подачу позовної заяви немайнового характеру позивач - фізична особа повинен сплатити судовий збір за ставкою 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908 грн. В порушення зазначених вимог, в частині подання позовної заяви немайнового характеру позивач сплатив лише 454 грн. 08.11.2021 року на адресу суду від позивача надійшла заява про виправлення недоліків та додано квитанції про оплату судового збору. Ухвалою суддя Яготинського районного суду Київської області від 12.11.2021 року справу призначено до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження, провадження з викликом сторін, визначено строк для подання відзиву на позовну заяву, відповіді та заперечень. Представник позивача на адресу суду направила заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, та надала письмові пояснення по справі з котрих вбачається, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Після її смерті залишилося спадкове майно у вигляді житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташований по [ADDRESS] . Відповідно до ст. 1261 ЦК України позивач по справі являється єдиним спадкоємцем першої черги за законом. В передбачений законодавством термін позивач по справі із заявою про прийняття спадщини не звертався, оскільки був достеменно впевненим, що являється єдиним спадкоємцем та таким, що прийняв спадщину, так як постійно проживав разом із матір`ю за однією адресою. Так, на початку жовтня 2021 року позивач по справі усно звернувся до нотаріуса з питанням отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно померлої матері, однак у видачі такого свідоцтва нотаріусом було роз`яснено, що оскільки місце реєстрації позивача та померлої було здійснено за різними адресами, а в передбачений шестимісячний термін позивач до нотаріуса не звернувся із заявою про прийняття спадщини, то фактично на даний час відсутні підстави для реєстрації та відкриття спадкової справи після померлої [PERSON] . В подальшому стороною позивача було долучено до матеріалів справи лист приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Черних О.В., який підтверджує факт неможливості одержання свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Відтак позивачу вирішення даного питання необхідно вирішити лише в судовому порядку. Разом з тим, незважаючи на різне місце реєстрації проживання позивача та його покійної матері, факт спільного проживання підтверджується рядом пакету документів, зокрема актом обстеження депутата. Так, як вбачається з долученого до матеріалів справи акту обстеження від 7 жовтня 2021 року та допитаними в залі судового засідання свідками [PERSON] та [PERSON] , підтверджено, що гр. [PERSON] дійсно постійно проживав разом із своєю матір`ю [PERSON] з квітня 2020 року до її смерті - за адресою: [ADDRESS] , за необхідністю догляду за хворою людиною. Відповідно до п.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживає разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Згідно п. 23 постанови Пленуму ВС України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року за №7 якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. У статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце перебування особи - це адміністративно- територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання -житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Таким чином, місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Так, Верховний Суд у своїй постанові від 1 липня 2020 року у справі 222/1109/17, звернув увагу на наступне «апеляційний суд виходив із того, що місцем постійного проживання фізичної особи є зареєстроване у встановленому законом порядку місце її проживання, однак при тлумаченні статті 1268 ЦК України припустився протиріччя з таким висновком, вважаючи що за приписами цієї норми права підставою для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину, є саме постійне його проживання із спадкоємцем, а не лише реєстрація місця проживання за адресою спадкодавця. Тобто суд апеляційної інстанції визнає, що при вирішенні питання, чи прийняв спадкоємець спадщину в порядку, визначеному частиною третьою статті 1268 ЦК України (шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час його смерті), місце реєстрації спадкодавця не має вирішального значення, якщо буде встановлено факт фактичного постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем.» Таким чином, з огляду на вищевказані обставини, позивач являється таким, що прийняв спадщину після смерті матері - [PERSON] . Відтак, у разі задоволення судом факту того, що [PERSON] постійно проживав зі своєю матір`ю [PERSON] , на час відкриття спадщини, яка померла [INFO] , позивач фактично набуде право відкрити у нотаріуса спадкову справу після смерті своєї матері та отримати свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Представник відповідача через канцелярію суду направив заяву про розгляд справи в його відсутність. Перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, суд вважає, що вимоги позивача підлягають до часткового задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Відповідно до роз`яснень п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Так, з показань свідків [PERSON] , [PERSON] , даних в судовому засіданні вбачається, що вони знали матір позивача, оскільки неподалік проживають, та їм відомо, що позивач і його мати разом проживали до дня смерті матері, та позивач відбув похорони. Дослідженими в ході судового розгляду письмовими доказами встановлено, що позивач [PERSON] ,ч [INFO] , зареєстрований за адресою [ADDRESS] та має ідентифікаційний номер (а.с. 6-8). З копії свідоцтва про право власності виданого державним нотаріусом Сушко Л. М. 22.09.1987 року, вбачається, що [PERSON] належить Ѕ частини житлового будинку з господарськими спорудами в [ADDRESS] , що належало померлому [PERSON] на основі договору купівлі-продажу (а.с.9), та в матеріалах справи є поетажний план на вищевказаний будинок (а.с.10, 15). З копії Свідоцтва про смерть серія [NUMBER] (а.с. 11) вбачається, що [PERSON] померла [INFO] в м. Яготин Київської області. З копії заповіту від 22.09. 1987 року, спадкодавець склала заповіт як розпорядження своїм майном та іншими майновими правами на випадок своєї смерті, на користь позивача (а.с.12) . Відповідно до Акту обстеження (а.с.13), складеного депутатом Яготинської міської ради Нескороженим В. С. 07.10.2021 року в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] , вбачається, що за адресою [ADDRESS] , ніхто не зареєстрований та не проживає, а [PERSON] постійно проживав зі своєю матір`ю [PERSON] з квітня 2020 року за адресою [ADDRESS] , за необхідності догляду за хворою людиною до її смерті. З копії Свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 14) вбачається, що [PERSON] , [INFO] має батьків [PERSON] та [PERSON] . Згідно листа державного нотаріуса Яготинської районної державної нотаріальної контори Київської області Сушко Л. М. № 545/0116 від 17.11.2021 року вбачається, що після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , не заводилась. (а.с.31, 41). Згідно листа приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Черних О.В. від 19.12.2022 року вбачається, що позивачаем вчасно не подано заяву про прийняття спадщини та не надані докази про постіне місце проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, тому є необхідним звернутись до суду з позовом про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1258 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини. У разі смерті особи, яка була позбавлена права на спадкування, до смерті заповідача, позбавлення її права на спадкування втрачає чинність. Діти (внуки) цієї особи мають право на спадкування на загальних підставах. Частиною 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами статей 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуюче вище викладене, а також те, що для прийняття спадщини позивачу є необхідним встановлення факту проживання зі своєю матір`ю на час відкриття спадщини, тому в цій частині позовні вимоги підлягають до задоволення, а решта вимог позивача є безпідставними та такоми, що не підлягають до задоволення.

Outcome: partial