Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась із позовною заявою, в якій просить встановити факт постійного безпосереднього її проживання разом зі спадкодавцем, [PERSON] , в період з 1990 року і до часу відкриття спадщини, а саме до [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Заява мотивована тим, що [INFO] померла її мати, [PERSON] . З 1990 року та по день смерті мати фактично проживала разом з нею по [ADDRESS] , але за вказаною адресою зареєстрована не була. Після смерті матері відкрилася спадщина у вигляді права на земельну частку (пай), яке належало їй за життя. Вказувала, що постановою приватного нотаріуса Добропільського районного нотаріального округу Молодняк О. П. від 21 травня 2021 року їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з недоведеністю факту прийняття спадщини шляхом спільного проживання зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини по [ADDRESS] . У зв`язку з викладеним вона змушена звернутися до суду із позовом про встановлення факту проживання разом із матір`ю на день її смерті. Позивач [PERSON] в судовому засіданні 20.10.2022 року суду пояснила, що вона є донькою померлої [PERSON] . Після одруження вона разом зі своїм чоловіком збудували хату в [ADDRESS] , де вона мешкає по теперішній час. Поряд з її будинком, на [ADDRESS] , в іншому будинку, мешкала і її матір [PERSON] . Коли матір захворіла, вона забрала її до себе в будинок, де остання і мешкала до своєї смерті. Організацією поховання матері займалась вона. В подальшому судовий розгляд просила проводити без її участі за станом здоров`я. Представник Криворізької сільської ради до суду не з`явився, від нього надійшла заява розглянути справу у їх відсутність, рішення ухвалити на розсуду суду. Відповідно до ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті якої є її дочка - [PERSON] . Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 70404510 від 24.10.2022 року підтверджується, що у Спадковому реєстрі відсутня інформація щодо наявності заповітів, які за життя складала [PERSON] . Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 70402407 від 24.10.2022 року підтверджується, що приватним нотаріусом Добропільського районного нотаріального округу Донецької області Молодняк О.В. 20.05.2021 року за заявою [PERSON] була заведена спадкова справа № 61/2021 щодо майна померлої [INFO] [PERSON] . Постановою приватного нотаріуса Добропільського районного нотаріального округу Донецької області Молодняк О.В. від 21 травня 2021 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її матері [PERSON] у зв`язку з недоведеністю факту прийняття спадщини шляхом спільного проживання із спадкодавцем в одному приміщенні [ADDRESS] відповідно до статті 549 ЦК УРСР 1963 року. Також у постанові нотаріуса зазначено, що заявником не надано оригіналу чи засвідченої копії сертифікату про право на земельну частку (пай), який підтверджує право спадкодавця на це майно, у зв`язку з чим неможливо безспірно з`ясувати, яке саме майно входить до складу спадкового майна (а. с. 12). З пояснень свідка [PERSON] встановлено, що вона є сусідкою позивачки. [PERSON] та [PERSON] є рідними дочкою та матір`ю. До свого захворювання [PERSON] проживала окремо від [PERSON] в своєму будинку, який знаходився неподалік від будинку, де мешкає [PERSON] , а після захворювання остання забрала матір жити до себе, доглядала її. До часу своєї смерті [PERSON] проживала разом з [PERSON] протягом 7-10 років. Згідно довідки виданої головою Криворізької сільської ради № 835/02-47 від 15.12.2022 року [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , дійсно проживала за адресою: [ADDRESS] . На момент смерті [INFO] [PERSON] проживала спільно з донькою [PERSON] . Довідкою Криворізької сільської ради № 638/02-47 від 19.05.2021 року підтверджується, що на день смерті ( [INFO] ) [PERSON] , 1913 року народження була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] без номеру будинку. За даною адресою з нею ніхто не був зареєстрований та не проживав. З поштової вітальної листівки вбачається, що на свята [PERSON] вітали онуки, листівка направлялась за адресою: [ADDRESS] . Отже судом встановлено, що [PERSON] , безпосередньо перед смертю та на момент смерті [INFO] , за місцем своєї реєстрації не проживала, а проживала з позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Згідно відповіді відділу у Добропільському районі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області від 08.04.2021 року громадянка [PERSON] значиться в списках громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства, які додаються до Державного акту на право колективної власності на землю ДН 02 від 04.01.1995 року АПТ "Червоний Партизан". Сертифікат на право на земельну частку (пай) громадянка [PERSON] , не отримувала. Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до положень статті 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. У статті 527 ЦК УРСР зазначено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Згідно статті 529 ЦК УРСР діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого при спадкоємстві за законом є спадкоємцями першої черги в рівних частках. Стаття 548 ЦК УРСР визначає, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до положень статті 549 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця з управління, розпорядження і користування цим майном, підтримання його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Відповідно до пункту 133 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції №18/5 від 14.06.1994 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (стаття 549 ЦК УРСР). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанція про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Таким чином, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном є довідка Криворізької сільської ради, у якій зазначено, що на день смерті [PERSON] проживала з донькою [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , яка згідно пояснень свідка [PERSON] здійснила поховання спадкодавиці. Верховний Суд в постанові від 04 липня 2018 у справі № 2-о55/2008 (провадження № 61-16298св18) погодився з висновками апеляційного суду про те, що спадкоємець, проживаючи разом із спадкодавцем, станом на час його смерті, фактично прийняв спадщину та вступив в управління спадковим майном. Відповідно до пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при вирішенні вимог про встановлення факту прийняття спадщини і місця її відкриття суд має керуватися положеннями статей 526 і 549 ЦК УРСР, згідно з якими місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місце знаходження майна або його основної частини. Діями ж, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подання ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття. Згідно Указу Президента України від 10 листопада 1994 року № 666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» право на земельний пай може передаватись у спадок. Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» визначено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Не внесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Виходячи з положень ст. 5 ЗК України (в ред. від 18.12.1990 р.) кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо успадкування майна, та статутом відповідного колективного підприємства. Відповідно Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» для набуття права на земельну частку (пай) необхідно, щоб особа була членом КСП та була внесена до списку осіб, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, і КСП одержало зазначений вище акт. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що позивач [PERSON] як спадкоємець, проживаючи разом із спадкодавицею [PERSON] , станом на час її смерті, фактично прийняла спадщину та вступила в управління спадковим майном. Встановлення данного факту має для позивачки юридичне значення, так як впливає на реалізацію її спадкових прав. Можливість позивачки у оформленні нею свого спадкового права в позасудовому порядку відсутня, тому є підстави для задоволення позовних вимог.

Outcome: approved