Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-05 00:00:00

У червні 2021 року позивач [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 29 листопада 2003 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб, про що Відділом реєстрації актів громадянського стану міського управління юстиції Київської області зроблено актовий запис №1755. Від цього шлюбу у сторін по справі народилась донька [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що під час шлюбу подружжя у спільну сумісну власність набуло наступне майно: квартиру за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована на ім`я [PERSON] ; транспортний засіб марки "Opel Vivaro" державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] . будівельні матеріали, обладнання, вироби та конструкції, використані в процесі самочинного будівництва житлового будинку за адресою: Київська область, Вишгородський район, Демидівська сільська рада, с/т "Атоменергобудпроект" на земельних ділянках кадастрові номери: 3221882400:20:216:0125 площею 0, 059 га та 3221882400:20:216:0117 площею 0,0578 га. земельна ділянка за адресою: Київська область, Вишгородський район, Демидівська сільська рада, с/т "Атоменергобудпроект" кадастровий номер: 3221882400:20:216:0125 площею 0, 059 га; земельна ділянка за адресою: Київська область, Вишгородський район, Демидівська сільська рада, с/т "Атоменергобудпроект" кадастровий номер3221882400:20:216:0117 площею 0,0578 га. Зазначає, що не має можливості користуватися автомобілем, оскільки він перебуває у користуванні відповідача. Згідно з відомостями з інтернет-ресурсу: auto.ria, середня ринкова вартість транспортного засобу "Opel Vivaro", 2463 куб.см., 200 року випуску становить 367 869 грн.. Зазначає, що земельні ділянки придбавались подружжям за їх спільні сімейні кошти, а також за грошові кошти у розмірі 5000 дол. США, що були запозичені подружжям у матері позивачки. Про те, що вказані ділянки були оформлені на матір відповідача дізналась лише у 2021 році. Вважає, що спірні земельні ділянки є спільною сумісною власністю подружжя, а оформлення їх на матір відповідача є удаваними правочинами в частині покупця,оскільки матір відповідача є жінкою похилого віку та не має доходів для придбання нерухомого майна. Просить суд: - стягнути з [PERSON] на її користь 1/2 вартості транспортного засобу марки "Opel Vivaro" державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , що становить 183 934,50 грн. - в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] ; - визнати Договір купівлі- продажу земельної ділянки 3221882400:20:216:0125 площею 0, 059 га, серія та номер 35, від 29.03.2019 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою А.В. в частині покупця [PERSON] удаваним; - визнати Договір купівлі- продажу земельної ділянки 3221882400:20:216:0117 площею 0,0578 га, серія та номер 2232 від 18.10.2018, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою А.В. в частині покупця [PERSON] удаваним; - визнати [PERSON] та [PERSON] покупцями за вказаними договорами купівлі-продажу земельних ділянок; - визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки 3221882400:20:216:0125 площею 0, 059 га; - визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки 3221882400:20:216:0117 площею 0,0578 га, -стягнути з [PERSON] на її користь 1/2 вартості у розмірі 500 000,00 грн. будівельні матеріали, обладнання, вироби та конструкції, використані в процесі самочинного будівництва житлового будинку за адресою: Київська область, Вишгородський район, Демидівська сільська рада, с/т "Атоменергобудпроект" -стягнути з відповідача судові витрати. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.08.2021 року відкрито провадження у справі. 21 вересня 2021 року від представника третьої особи приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] - адвоката Олексієнко Зої Олександрівни надійшли пояснення на позовну заяву. Зазначає, що 18 жовтня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0578 кадастровий номер: 3221882400:20:216:0117, наданої для ведення садівництва, що знаходиться в с/т "Атоменергобудпроект" на території Демидівської сільської ради Вишгородського району Київської області, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочаровою Іриною Іванівною. При посвідченні вказаного договору нотаріусом було дотримано всіх норм чинного законодавства щодо вчинення такого роду нотаріальних дій, сторонам роз`яснено наслідки вчинення нотаріальних дій, їх права та обов`язки,встановлено сторін цих договорів та їх дієздатність, перевірено належність земельної ділянки продавцю. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог про визнання удаваними договорів купівлі продажу. 24 вересня 2021 року від представника позивачки [PERSON] - адвоката Спінулової В.В. надійшли заперечення на пояснення приватного нотаріуса. Зазначає, що пояснення нотаріуса стосуються лише договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0578 кадастровий номер: 3221882400:20:216:0117. Вказаний договір не оскаржується позивачем з підстав порушення приватним нотаріусом порядку реєстрації права власності. 24 вересня 2021 року від представника відповідачів надійшов відзив на позовну заяву. Не погоджуючись з позовом, зазначає,що договори купівлі-продажу земельних ділянок не мають ніякого відношення до позивачки, оскільки вона не виступає їх стороною. Мати відповідача [PERSON] купувала нерухомість за власні кошти. Зазначає, що вартість автомобіля "Opel Vivaro" державний номерний знак [NUMBER] становить орієнтовано 7700 доларів США і що позивачка не повідомила суд про наявність іншого автомобіля, Toyota Venza 2021року, д.н.з [NUMBER] , який належить і перебуває у власності позивачки. Стосовно будівельних матеріалів, вказує, що відповідачам не відомо про які матеріали вказувала позивачка, оскільки на придбаних земельних ділянках перебували тимчасові будівлі і паркан і ніяких будівельних матеріалів позивачка не купувала. Просив в задоволені позовних вимог відмовити. Ухвалою Києво-Святошинського суду Київської області від 06.10.2021 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. 11 жовтня 2021 року надійшла відповідь на відзив. З підстав тотожних викладеним у позовній заяві, представник позивача просила позов задовольнити. 23 жовтня 2021 року надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя.. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що у період шлюбу сторонами були придбано автомобіль Toyota Venza 2021року, д.н.з [NUMBER] .Вартість даного автомобіля відповідно до інтернет-ресурсу: auto.ria становить 15 000 доларів США, тобто 380 000,00 грн. Просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 вартості вказаного автомобіля, що становить 190 000,00 грн. 02 листопада 2021 року на виконання ухвали Києво-Святошинського суду Київської області від 06.10.2021 року від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бочарової Ірини Іванівни надійшли належним чином завірена копія договору купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,0578 га, кадастровий номер: 3221882400:20:216:0117, посвідчений 18 жовтня 2018 року. 09 листопада 2021 року на виконання ухвали Києво-Святошинського суду Київської області від 06.10.2021 року від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бочкарьової Алли Володимирівни надійшла копія нотаріальної справи щодо посвідчення нею договору купівлі- продажу земельної ділянки, що знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, Демидівська сільська рада, с/т "Атоменергобудпроект" кадастровий номер: 3221882400:20:216:0125, посвідчений 29 березня 2019 року. Ухвалою Києво-Святошинського суду Київської області від 23.11.2021 року відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Ухвалою Києво-Святошинського суду Київської області від 13.12.2021 року закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду. В судове засідання 18.11.2022 представник позивача та позивач з`явилися, Позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бочарова Ірина Іванівна в судове засідання 18.11.2022 з`явилася. Інші учасники в судове засідання не з`явилися. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду невідомі. В судовому засіданні 18.11.2022 була оголошена перерва до 17 год. 30 хв. В подальшому учасники справи не з`явилися. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджені тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, дійшов до наступних висновків. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Права члена сім`ї має одинока особа. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Судом встановлено, що 29 листопада 2003 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану міського управління юстиції Київської області Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Положення частини другої статті 3 СК України, згідно з яким подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно, стосуються лише офіційно зареєстрованих шлюбів. За ст. 18 СК України кожен учасник сімейних правовідносин має право звернутись до суду за захистом свого права або інтересу. Способами захисту є встановлення правовідношення. Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності, а за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю, при цьому тягар доказування, що вказане майно не належить до спільної сумісної власності, покладається на того з подружжя, хто набув спірне майно за кошти, що належали йому особисто. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 СК України визначено, що при здійснені подружжям права спільної сумісної власності дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Статтями 68, 69 СК України встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. А отже дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. З пояснень сторін та матеріалів справи судом встановлено, що у період шлюбу, 28.11.2014 року за Договором купівлі-продажу майнових прав №П21/25/2/46 подружжям було придбано квартиру [ADDRESS] . Право власності на квартиру зареєстровано за [PERSON] , що підтверджено Витягом з реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності від 22.03.2017 року. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При здійсненні права власності власник зобов`язаний додержуватись моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови для здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 355 ЦК України встановлено, що майно, що є у власності двох і більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ч.2 ст.372 ЦК у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Оскільки сторонами не заперечується та визнається виникнення права сумісної власності на квартиру, позовні вимоги в частині визнання за позивачем права власності на 1/2 частку квартири підлягають задоволенню. Відповідно до п.п. 22-25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11, від 21 грудня 2007 року поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. П.23 передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Відповідно до п. 24 до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. З пояснень сторін та матеріалів справи судом встановлено, що 18 жовтня 2018 року між [PERSON] (продавець) та [PERSON] , (покупець) було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0578 га, яка розташована за адресою: адресою: Київська область, Вишгородський район, Демидівська сільська рада, с/т "Атоменергобудпроект", кадастровий номер 3221882400:20:216:0117. Відповідно до частини 1 статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За своєю суттю договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмета купівлі-продажу у власність та зобов`язання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони право на отримання ціни та обов`язок передати предмет договору наступному власнику. Крім того, покупець може домовитись з іншою особою про придбання власності за її рахунок з наступним відшкодуванням цій особі витрат. Отже, за звичаями ділового обороту презюмується, що предмет договору належить продавцю та переходить у власність покупця, якщо інше не передбачено домовленістю сторін, та покупець має сплатити ціну за власний рахунок, якщо інше не передбачено домовленістю сторін договору або покупцем та іншою особою. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Положеннями ст. 217 ЦК України визначено, що правочин не може бути визнаний недійсним у цілому, якщо закону не відповідають лише його окремі частини й обставини справи свідчать про те, що він був би вчинений і без включення недійсної частини. У цьому разі відповідно до статті 217 ЦК України суд може визнати недійсною частину правочину, з`ясувавши думку сторін правочину. Якщо у недійсній частині правочин був виконаний однією зі сторін, суд визначає наслідки його недійсності залежно від підстав, з яких він визнаний недійсним (пункт 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»). Якщо при вирішенні позову про визнання договору купівлі-продажу недійсним з підстав, що насправді покупцем є інша особа, суд встановить, що фактично майно було придбано за кошти іншої особи і для неї, та що інших підстав для визнання цієї угоди недійсною немає, такий договір може бути визнаний недійсним лише в частині, що стосується покупця, і покупцем за цим договором визнається особа, за рахунок коштів якої і для якої фактично укладався цей договір. Зокрема, за умови доведеності, що за договором купівлі-продажу майно насправді було куплено не зазначеним у договорі покупцем, а іншою особою, за її кошти, суд може визнати, що цей договір у частині, що стосується покупця, є удаваною угодою і що дійсним покупцем за цим договором є особа, для якої за її кошти було придбано майно (постанова Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі № 265/3310/17 (провадження № 61-2308св19). Тлумачення статей 16, 203, 215 ЦК України свідчить, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: по-перше, пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; по-друге, наявність підстав для оспорення правочину; по-третє, встановлення чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Аналіз чинного цивільного законодавства свідчить про те, що переведення прав та обов`язків покупця за договором купівлі продажу нерухомого майна можливо або в порядку та на підставі ст.362 ЦК України (переважне право купівлі частки майна у праві спільної часткової власності ), яка не поширюється на спірні правовідносини або у разі визнання договору недійсним в частині прав та обов`язків покупця. Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 18 жовтня 2018 року площею 0,0578 га, яка розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район, Демидівська сільська рада, с/т "Атоменергобудпроект", кадастровий номер 3221882400:20:216:0117., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочаровою І.І., [PERSON] придбала земельну ділянку за 162 850,00 грн. Відповідно до п.4 зазначена сума отримана продавцем від покупця до підписання цього договору У відповідності до п. 15 цього договору право власності на нерухоме майно, що є предметом цього Договору виникає у покупця з моменту державної реєстрації у Державного реєстратора прав на нерухоме майно. Відповідно до вимог ч. 10 ст. 44 Закону України «Про нотаріат» нотаріус зобов`язаний встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину. Як вбачається з п. 10 Договору сторони підтвердили, що договір відповідає дійсним намірам сторін, не є фіктивним, уявним, зловмисним, удаваним, не є наслідком помилки, насильства, обману та тяжких обставин, не суперечить моральним засадам суспільства. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 29 березня 2019 року посвідченого приватним нотаріусом посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою А.В. [PERSON] придбала земельну ділянку площею 0,0590 га, яка розташована адресою: Київська область, Вишгородський район, Демидівська сільська рада, с/т "Атоменергобудпроект", кадастровий номер 3221882400:20:216:0125 за 163 492,00 грн. У відповідності до п. 3.2. цього договору право власності на нерухоме майно, що є предметом цього Договору виникає у покупця з моменту державної реєстрації у Державного реєстратора прав на нерухоме майно. Посилання позивачки на те, що земельні ділянки були придбані за кошти подружжя, а не за власні кошти [PERSON] не може вважатись належним та допустимим доказом в розумінні статей 77-78 ЦПК України, оскільки доказів на підтвердження цього позичка не надала, обмежилась лише власними поясненнями. Позивачем не доведено факту наявності у подружжя станом на 2018 2019 роки необхідної суми коштів для придбання спірного майна. Натомість матеріали справи і пояснення відповідачів містять докази на підтвердження того, що спірні земельні ділянки придбано [PERSON] за власні кошти. Тому позовні вимоги в частині визнання договорів купівлі продажу спірних земельних ділянок, визнання [PERSON] та [PERSON] покупцями за спірними договорами купівлі-продажу земельних ділянок, визнання за позивачкою права власності на1/2 частину земельної ділянки 3221882400:20:216:0125 площею 0, 059 га, визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину земельної ділянки 3221882400:20:216:0117 площею 0,0578 га задоволенню не підлягають. Позивач вказала на те, що за час спільного проживання з відповідачем ними було придбано за спільні кошти будівельні матеріали, обладнання, вироби та конструкції, використані в процесі самочинного будівництва житлового будинку за адресою: Київська область, Вишгородський район, Демидівська сільська рада, с/т "Атоменергобудпроект" на земельних ділянках кадастрові номери: 3221882400:20:216:0125 площею 0, 059 га та 3221882400:20:216:0117 площею 0,0578 га. Разом з позовною заявою подано клопотання про проведення судової будівельно-технічної експертизи, однак в подальшому представник позивача відмовилася від даного клопотання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно із ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За нормами ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. На підтвердження своїх позовних вимог позивачем не надано ні переліку будівельного матеріалу, не доведено участі у будівництві письмовими доказами, зокрема квитанціями, товарними чеками та рахунками на придбання будівельних матеріалів. Тому позовні вимоги в частині стягнення на її користь 1/2 вартості будівельних матеріалів, обладнання, виробів та конструкцій, використаних в процесі самочинного будівництва житлового будинку за адресою: Київська область, Вишгородський район, Демидівська сільська рада, с/т "Атоменергобудпроект" у розмірі 500 000,00 грн. задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п.25постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11, від 21 грудня 2007 року вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Судом встановлено, що під час шлюбу подружжям було придбано автомобіль марки "Opel Vivaro" державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] . Згідно інформації від Головного сервісного центру МВС вказаний автомобіль зареєстровано за [PERSON] на підставі договору № 6329/18/007818 від 15.03.2018 року. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.372 ЦК у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Виходячи з рівності часток подружжя у цьому майні, беручи до уваги інтереси дружини, чоловіка та інші обставини, що мають істотне значення, невнесення на депозитний рахунок суду жодною із сторін компенсації за частку у цьому майні, суд вважає за можливе розділити транспортний засіб марки "Opel Vivaro" державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] між сторонами у рівних частках. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Питання розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial