Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-22 00:00:00

12 січня 2022 року на адресу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Державна казначейська служба України, треті особи: Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», про стягнення шкоди завданою державою, відповідно до якої просив стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) завдану майнову шкоду у розмірі 175 000 гривень 00 копійок; стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) завдану моральну шкоду в розмірі 50 000 гривень 00 копійок та покласти судові витрати на відповідачів. В обґрунтування своїх позовних вимог посилаючись на те, що 05.09.2008 року позивачем був придбаний транспортний засіб, а саме легковий автомобіль HONDA CIVIC за 118340,00 гривень. Транспортний засіб було придбано за кредитні кошти, які були отримані від ТОВ «Український промисловий банк» на підставі кредитного договору №1711-016/ФКВ-08 від 19 вересня 2008 року у розмірі 24400,00 дол. США. 19.09.2008 року між [PERSON] та ТОВ «Український промисловий банк» був укладений договір застави транспортного засобу за № 1711-016/Zфкв-08, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №1711-016/ФКВ-08 від 19 вересня 2008 року, предметом якого є транспортний засіб HONDA CIVIC, 2008 року випуску, колір чорний, кузов № [NUMBER] , об`єм двигуна 1799, реєстраційний номер [NUMBER] . Внаслідок економічної скрути, та скрутного фінансового становища [PERSON] не зміг виконувати свої зобов`язання за кредитним договором №1711-016/ФКВ-08 від 19 вересня 2008 року. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2014 року у справі №199/3116/13-ц, скасовано рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2014 року та стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість в розмірі 233758,13 грн. На виконання зазначеного рішення Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська 04.12.2014 року було видано виконавчий лист, на виконання якого 23.07.2016 року Амур Нижньодніпровським відділом державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) було відкрито виконавче провадження №51763258. 08.08.2016 року Інспектором взводу роти ДПС капітаном поліції Пікуном Є.І. був складений Акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу HONDA CIVIC, державний номер [NUMBER] , який належить [PERSON] , на підставі постанови про розшук Амур -Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Автомобіль було передано на зберігання [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . В подальшому в жовтні 2016 року позивачем було отримано повідомлення від Амур- Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), що автомобіль описано та арештовано. Згідно висновку експерта автомобіль оцінено та його вартість складає 175000 грн. Однак зазначений транспортний засіб всупереч ЗУ «Про виконавче провадження так і не був виставлений на електронні торги, та не був переданий стягувачу ПАТ «Дельта Банк» - правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп». Заборгованість [PERSON] на суму 175000 грн. не погашена. Місцезнаходження автомобіля на даний час не відомо. Внаслідок незаконних дій Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) позивачу завдана майнова шкода у розмірі 175000 грн, яка полягає у втраті відповідачем транспортного засобу легкового автомобіля HONDA CIVIC, державний номер [NUMBER] . Також вказав, що позивачу завдана моральна шкода, оскільки він не може повноцінно жити так як його рахунки арештовані, та позбавлений можливості придбати новий автомобіль, оскільки відразу після оформлення транспортний засіб буде вилучений та арештований виконавчою службою. Моральна шкода оцінена позивачем у розмірі 50000 грн. Вищенаведене зумовило позивача звернутись до суду з відповідною позовною заявою. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 січня 2022 року, головуючим суддею у розгляді справи визначено суддю Слюсар Л.П., ухвалою якої від 17 січня 2022 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. 15.04.2022 року від третьої особи Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) до суду надійшли письмові пояснення на позовну заяву, які прийняті судом. Вказали, що Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) заперечує проти позову та вважають позовну заяву безпідставною, необґрунтованою, а тому такою що не підлягає задоволенню. Вимогами позивача є стягнення з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на його користь завдану майнову шкоду у розмірі 170000 грн. та моральну шкоду у розмірі 50 000 грн. Вказали, що під час виконання рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська, на підставі якого 04.12.2014 року видано виконавчий лист №199/3116/13-ц про стягнення з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» 233758,13 грн. та витрат по сплаті судового збору у розмірі 2337,58 грн., Амур-Нижньодніпровським відділом державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) було виявлено легковий автомобіль, який належав на праві власності [PERSON] і як наслідок описано та арештовано майно. Автомобіль було передано на зберігання [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Зазначеному зберігачу Відділом ДВС було надіслано вимоги про передачу майна боржника, але жодної відповіді на адресу відділу не надходило, тому державним виконавцем було направлено подання про притягнення до кримінальної відповідальності [PERSON] . Згідно з діючим законодавством державний виконавець наділений правом передачі арештованого майна на зберігання іншій особі, але при цьому у випадку неналежного зберігання майна, саме на зберігача майна, в даному випадку на [PERSON] , покладається відповідальність, а не на державного виконавця. Вказали, що Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) діяв у межах своїх повноважень та відповідно до норм законодавства про виконавче провадження, а твердження позивача, що внаслідок незаконних дій, відповідачем завдана майнова шкода, яка полягає у втраті легкового автомобіля, є хибним, а вимоги щодо стягнення коштів з Державного бюджету безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Щодо стягнення моральної шкоди зазначили, що однією з умов відшкодування шкоди є неправомірність/незаконність рішень, дій чи бездіяльність органу державної влади чи посадової або службової особи органу державної влади. Збитки, завдані державним виконавцем громадянам чи юридичним особам під час здійснення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом. Предметом доказування у такій справі є факти неправомірних дій (бездіяльність) державного виконавця при виконанні вимог виконавчого документа, виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця і заподіяння ним шкоди. Неправомірність дій (бездіяльності) державного виконавця має підтверджуватися належними доказами, зокрема відповідним рішенням суду, яке може мати преюдиційне значення для справи про відшкодування збитків. Такий правовий висновок зазначено Верховним Судом у постанові від 01.12.2021 у справі №757/64086/19-ц. Вказали, що оскільки неправомірність/ незаконність рішень, дій чи бездіяльність відповідача чи посадової особи державної виконавчої служби в процесі виконання судового рішення не встановлена, а тому відсутні усі складові цивільно-правової відповідальності, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині відшкодування як матеріальної так і моральної шкоди. 28.04.2022 року на електронну адресу суду та 10.05.2022 року засобами поштового зв`язку від відповідача Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) надійшло пояснення на позовну заяву, в якій вказали, що заперечують проти позову та вважають позовну заяву безпідставною, необґрунтованою та такою що не підлягає задоволенню. Вказали, що позивач не надав належних доказів на підтвердження того, що майно останнього було втрачено, саме внаслідок неправомірних дій Відділу ДВС під час виконання рішення суду, на що позивач посилається, як на підставу звернення до суду, а навпаки, обставини справи свідчать про протиправні дії саме зберігача щодо переданого на його зберігання майна боржника, що виключає відповідальність державного виконавця. Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) діяв в межах повноважень та відповідно до норм законодавства про виконавче провадження. Стягнення коштів з Державного бюджету є безпідставним, необґрунтованим та такими, що не підлягають задоволенню. Просили суд відмовити в частині позовних вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, оскільки неправомірність/незаконність рішень, дій чи бездіяльності посадової особи державної виконавчої служби в процесі виконання судового рішення не встановлена, а тому відсутні усі складові цивільно-правової відповідальності. Зазначили, що позивач не надав належних доказів заподіяння йому душевних страждань протиправними діями Відділу ДВС, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, що настали внаслідок «бездіяльності та недбалості» (як стверджує [PERSON] ) та жодним чином не обґрунтував грошову оцінку такої шкоди. Свої страждання позивач обумовлює тим, що «не може повноцінно жити оскільки його рахунки арештовані. Також позивач позбавлений можливості купити собі автомобіль, оскільки відразу після оформлення транспортний засіб буде вилучений та арештований». Однак навіть в разі реалізації автомобіля арешт з рахунків знято не було б оскільки був би залишок заборгованості. Вважають, що є цинічним посилання позивача на відсутність можливості придбати в майбутньому автотранспорт, оскільки навіть після реалізації майна, у нього залишалась би заборгованість, та маючи кошти на придбання нового автомобіля, позивач -боржник зумисно ухиляться від виконання рішення суду №199/3116/13-ц. Станом на 27.04.2022 року виконавче провадження перебуває на виконанні в Амур-Нижньодніпровському відділі державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), транспортний засіб легковий автомобіль HONDA CIVIC, 2008 року випуску, колір чорний, кузов № [NUMBER] , об`єм двигуна 1799, реєстраційний номер [NUMBER] ., який належав на праві власності [PERSON] знаходиться в розшуку. Просили суд відмовити в позові. 18.05.2022 року від представника відповідача ДКСУ до суду надійшов відзив на позовну заяву, який був прийнятий судом та в якому вказали, що ознайомившись з позовною заявою Казначейство вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Зазначили, що доведення факту наявності збитків та їх розміру, а також причинно-наслідкового зв`язку між правопорушеннями і збитками покладено на Позивача. Згідно з вимогами, які викладаються в позовній заяві, взагалі немає жодного поняття, яке б підпадало під поняття шкода, оскільки реальних збитків, знищення благ або спричинення збитків не має, тим паче, що між Казначейством та позивачем відносин не виникало. Звернули увагу що в Основному Законі держави розмежовуються такі поняття як держава органи державної влади посадові і службові особи. Державні органи як юридичні особи несуть юридичну відповідальність лише за своїми договірними зобов`язаннями. Держава не відповідає по зобов`язаннях державних організацій які є юридичними особами, а ці організації не відповідають за зобов`язаннями держави. Позивач в позовній заяві не зазначив, які саме вимоги до Державної казначейської служби України, не зазначено чим саме ДКСУ завдала шкоду позивачу. Адже на сьогодні ніяких правовідносин між позивачем та Казначейством не існує. Звернули увагу суду на те, що не допускається стягнення моральної та матеріальної шкоди з Казначейства оскільки це змінює встановлений законодавством порядок виплати відповідних коштів (постанова Касаційного цивільного суду від 06.02.2019 по справі №199/6713/14-ц, ухвала ВССУ від 05.07.2017 по справі №210/327/15-ц). Просили суд в позові відмовити. 26.05.2022 року від позивача, засобами поштового зв`язку, до суду надійшли додаткові пояснення по справі в яких зазначив, що відповідач АНД ВДВС нехтуючи нормами Закону України «Про виконавче провадження» у редакції від 19.01.2019 року на підставі п.7 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» повернув лист стягувачу. Застосування даної норми права і повернення виконавчого документа стягувачу є абсолютно не правомірним в даному випадку, оскільки виконавцем були виявлені і автомобіль і боржник. А положення щодо втрати транспортного засобу виконавцем дана норма права не містить. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 липня 2022 року закрито підготовче провадження. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 жовтня 2022 року в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на стороні відповідача залучено [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав наведених в позові та просив суд позов задовольнити. Представник відповідача Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд в позові відмовити з підстав наведених в поясненнях на позовну заяву. Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. До суду надійшов відзив на позовну заяву. Представник третьої особи: Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судовому засіданні просив суд відмовити в позові з підстав наведених в поясненнях до позовної заяви. Представник третьої особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» в судове засідання не з`явився. Про час і місце слухання справи повідомлялися належним чином. Про причину неявки суд не повідомили. Заяв та клопотань до суду не надійшло. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився. Про час і місце слухання справи повідомлялися належним чином. Про причину неявки суд не повідомила. Заяв та клопотань до суду не надійшло. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали виконавчого провадження, матеріали справи вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 19.09.2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №1711-016/ФКВ-08, згідно з умовами якого Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 24400,00 дол. США з розрахунку 11,5% річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 19.09.2008 року по 18.09.2015 року. Мета кредитування придбання автомобіля. З метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором 19.09.2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] був укладено договір застави транспортного засобу №1711-016/Zфкв-08, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Мошковською Н.М. зареєстровано в реєстрі за №4274, відповідно до якого останній передав в заставу автомобіль HONDA CIVIC, 2008 року випуску, колір чорний, кузов № [NUMBER] , об`єм двигуна 1799, реєстраційний номер [NUMBER] ., зареєстрований Дніпропетровським ВРЕВ-1 ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області, який належить на праві власності [PERSON] Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2014 року у справі №199/3116/13 за позовною заявою ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, скасовано рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2004 року, стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ « Дельта Банк» 233758,13 грн. та судові витрати по справі в розмірі 2337,58 грн. Рішенням встановлено, що позичальник протягом тривалого часу належним чином не виконує умови кредитного договору №1711-016/ФКВ-08 від 19.09.2008 року, у зв`язку з чим за відповідачем наявна заборгованість в сумі 233758 грн.13 коп. Відповідач був своєчасно і належно повідомлений спільним (двостороннім) інформаційним листом від АТ «Дельта Банк» та ТОВ «Укрпромбанк» про здійснення ними заміни сторони у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги за кредитним договором. 14.12.2014 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська у справі №199/3116/13 на виконання рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2014 року ПАТ «Дельта Банк» видано виконавчий лист. 07.07.2016 року постановою державного виконавця АНД відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровській області Меюс А.О. відкрито виконавче провадження №51763258 з примусового виконання виконавчого листа №199/3116/13 виданого 04.12.2014 року Амур Нижньодніпровським районним судом про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість у розмірі 233 758,13 грн. 07.07.2016 року постановою державного виконавця АНД відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровській області Меюс А.О. у виконавчому провадженні №51763258 накладено арешт на все майно, що належить боржнику. 08.08.2016 року Інспектором взводу роти ДПС капітаном поліції Пікуном Є.І. був складений Акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу HONDA CIVIC, державний номер [NUMBER] , який належить [PERSON] , на підставі постанови про розшук Амур Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро). 31.08.2016 року складено акт опису та арешту майна затримання транспортного засобу HONDA CIVIC , державний номер [NUMBER] та передано на зберігання [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Висновку про вартість майна, суб`єкта оціночної діяльності фізична особа-підприємець [PERSON] від 10 квітня 2017 року ринкова вартість об`єкта оцінки транспортного засобу HONDA CIVIC , державний номер [NUMBER] , тип ТС - легковий седан -В складає 175000 грн. Державним виконавцем 16.02.2017 року, 04.04.2017 року та 10.05.2017 року [PERSON] направлено вимоги щодо надання автомобіля в триденний термін на адресу відділу, технічний паспорт та ключі від автомобіля. 12.05.2017 року державний виконавець звернувся до Чечеловського відділення Дніпровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення [PERSON] . Постановою державного виконавця АНД відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровській області Меюс А.О. від 19.03.2019 року виконавчий лист повернений стягувачу, у зв`язку з тим, що транспортний засіб боржника не виявлено протягом року з дня оголошення розшуку. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України). Частиною другою статті 22 ЦК України визначено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно з ч. 1 ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Відповідно до ст. 950 ЦК України, відповідальність за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах. Згідно зі ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. На відміну від загальної норми статті 1166 ЦК України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальні норми статтей 1173, 1174 ЦК України допускають можливість відшкодування шкоди незалежно від вини органу державної влади та його посадової або службової особи, отже необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у виді стягнення шкоди є факти неправомірних дій чи бездіяльності цього органу чи його посадових або службових осіб, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями чи бездіяльністю і заподіяною шкодою, відсутність хоча б одного з цих елементів виключає цивільну відповідальність за заподіяну шкоду, і саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки органу державної влади та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Так, причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою полягає в тому, що протиправна поведінка завжди передує в часі шкідливому результату, що настав; шкідливий результат є наслідком саме цієї протиправної поведінки. Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови № 6 від 27.03.1992 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначив, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, заподіяною потерпілому, є обов`язковою умовою настання відповідальності. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку заподіяну шкоду, а тільки за ту шкоду, яка заподіяна його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана якимись іншими обставинами. Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно частин 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч.ч. 1-3 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Виходячи із вищевикладеного суд доходить висновку, що Позивачем не надано належних доказів на підтвердження факту завдання майнової шкоди неправомірними діями, бездіяльністю посадових осіб державної виконавчої служби, а отже, не доведено наявності всіх необхідних умов для застосування статті 1174 ЦК України. Так, в судовому засідання безспірно встановлено, що автомобіль був переданий на зберігання третій особі та наразі перебуває в розшуку, постанова державного виконавця АНД відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровській області Меюс А.О. від 19.03.2019 року відповідно до якої виконавчий лист повернений стягувачу [PERSON] не оскаржувалася, неправомірність/ незаконність рішень, дій чи бездіяльність відповідача чи посадової особи державної виконавчої служби в процесі виконання судового рішення рішенням суду не встановлена, а тому відсутні усі складові цивільно-правової відповідальності, та за таких обставин, вбачається, що вимоги позивача про стягнення із державного бюджету через Державну казначейську службу України 175000 грн у відшкодування матеріальної шкоди, не знайшли свого підтвердження належними доказами та огляду на наведене, в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Щодо заявлених позовних вимог позивача в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 50000 грн., оскільки як зазначав позивач, неправомірні дії державного виконавця, що призвели до моральних страждань полягають в обмеженні його повноцінно жити, то суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути: відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Положеннями частин першої ст.1167 ЦК України, передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до вимог статті 56 Конституції України, статей 1173, 1174 ЦК України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень незалежно від вини цих органів чи посадових осіб. Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача. Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази. Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, на підтвердження заявлених позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, на думку позивача заподіяної їй органом державної влади, доказів надано не було. За таких обставин, вбачається, що вимоги позивача про відшкодування 50 000 грн. у відшкодування моральної шкоди не знайшли свого підтвердження належними доказами. З огляду на наведене, в задоволенні позову в цій частині слід також відмовити. Крім того, вказана вимога є похідною від основної позовної вимоги. В частині відшкодування судових витрат, суд зазначає таке. Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється ст. 141 ЦПК України. Зокрема: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правовою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами Отже враховуючи, що суд у задоволені позову відмовляє позивачу в повному обсязі, судові витрати не підлягають відшкодуванню. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Виходячи із вищевикладеного, приймаючи до уваги, що викладені докази не викликають у суду жодних сумнівів щодо їх належності, допустимості, об`єктивності та достатності для вирішення справи по суті, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України оскільки позивачу відмовлено в позові то судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed