Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-08 00:00:00

У липні 2022 позивач звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача ТОВ «ФК «Профіт Капітал» безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 4 712,84 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 20.01.2021 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. вчинено виконавчий напис №6670 про стягнення з неї на користь ТОВ «ФК «Профіт Капітал» заборгованості в розмірі 11490,60 грн. 11.03.2021 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Малковою М.В. було відкрито виконавче провадження №64789087 з примусового виконання виконавчого напису. В рамках зазначеного виконавчого провадження із заробітної плати позивача було примусово стягнуто кошти в загальній сумі 5853,12 грн. Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 17.01.2022 у справі №569/20098/21 вказаний виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню. Таким чином, позивач вважає, що зазначена сума грошових коштів стягнута з неї без достатньої правової підстави, а тому, у відповідності до ст. 1212 ЦК України, просить стягнути їх з відповідача на її користь. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.07.2022 головуючим суддею у справі визначено Ковбасюк О.О. Ухвалою судді від 01.08.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін, відповідачу встановлено строк для подачі відзиву на позов. Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, про дату та час розгляду справи повідомлялись належним чином. При цьому, представник до суду направила заяву, в якій просила справу розглядати без її участі та позивача, позовні вимоги підтримала, не заперечуючи щодо заочного розгляду справи та ухвалення судом заочного рішення. Відповідач, будучи неодноразово належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання свого представника не направив, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов та заяву про розгляд справи за відсутності представника до суду не подав. Третя особа також в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи належно повідомлена, причини неявки суду не відомі, жодних заяв чи заперечень нею не подано. З огляду на викладене та при відсутності заперечень сторони позивача, суд ухвалив провести розгляд справи на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення, оскільки згідно ст. 281 ЦПК України, якщо відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. При вирішені питання щодо розгляду справи в заочному порядку суд виходив з того, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Дослідивши письмові матеріали справи відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20.01.2021 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 6670, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» заборгованості в розмірі 11490,60 грн. 11.03.2021 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Малковою М.В. було відкрито виконавче провадження № 64789087 з примусового виконання вказаного виконавчого напису. В рамках зазначеного виконавчого провадження із заробітної плати позивача було примусово стягнуто грошові кошти в загальній сумі 5853,12 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №2482 від 09.04.2021, №3202 від 11.05.2021, №4221 від 10.06.2021, №4784 від 07.07.2021, №5473 від 06.08.2021, №6191 від 08.09.2021, №6827 від 08.10.2021. Згідно з рішенням Рівненського міського суду Рівненської області, ухваленим 17.01.2022 у справі №569/20098/21 за позовом [PERSON] до ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал», треті особи приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Малкова Марія Вікторівна, про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса, вказаний виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню. На підставі заяви позивача приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Малковою М.В. було повернуто позивачу кошти в загальній сумі 1140,28 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №100417 від 07.06.2022, №100418 від 07.06.2022. Відповідно до листа приватного виконавця від 30.06.2022 на рахунок стягувача ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» із заробітної плати позивача було стягнуто грошові кошти в сумі 4712,84 грн. Водночас, вказану суму грошових коштів ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» позивачу не повернуло. Таким чином, враховуючи, що судовим рішенням від 17.01.2022 визнано оспорюваний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, а на підставі нього з позивача стягнуті грошові кошти, між сторонами виникли спірні правовідносини, які регулюються нормами статті 1212 Цивільного Кодексу України. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно з ч. 3 ст. 1212 ЦК України положення глави 83 цього Кодексу (збереження майна без достатньої правової підстави) застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є правовідносини, які виникають у зв`язку з безпідставним утриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного Кодексу України. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. При цьому, набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності правової підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Аналогічні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03.06.2016 у справі №6-100цс15, від 16.01.2019 у справі №753/15556/15-ц, від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19. Суд бере до уваги, що правовою підставою для набуття ТОВ «ФК «Профіт Капітал» грошових коштів у спірному розмірі став виконавчий напис нотаріуса, який рішенням суду визнано таким, що не підлягає виконанню. Таким чином, оскільки правова підстава для отримання таких коштів відпала, грошові кошти у розмірі 4712,84 грн. підлягають поверненню позивачу у відповідності до ст. 1212 ЦК України. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказів, які б спростовували зазначені твердження позивача, відповідач ТОВ «ФК «Профіт Капітал» суду не надав. Із урахуванням наведеного, виходячи із встановлених обставин справи та визначених відповідно до них правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання розподілу судових витрат у справі, суд виходить із наступного. Представник позивача просить покласти на відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1100,00 грн. На підтвердження позивачем витрат представником надано суду наступні документи: договір про надання правової допомоги від 17.06.2021; додаткову угоду до нього від 21.06.2021; додаткову угоду до договору від 21.12.2021; рахунок № 07/2022-1 від 07.07.2022 з платіжним дорученням до нього про оплату послуг на 500,00 грн. від 11.07.2022 № 230Т0056JO; рахунок № 07/2022-3 від 20.07.2022 з платіжним дорученням до нього від 25.07.2022 № 230Т00599В про оплату послуг на 200,00 грн. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами за результатами розгляду справи (ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Така позиція закріплена і у п. 47, 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», у яких судам роз`яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Частиною четвертою статті 137 ЦПК визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс-19). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі Схід/Захід Альянс Лімітед проти України (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Таким чином, з огляду на вищевикладене, враховуючи характер виконаної роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, ціни позову, складності виконаної роботи, критерію необхідності вчинення відповідних дій, значимості таких дій у справі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 700,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею судові витрати у вигляді сплаченого судового збору згідно квитанції № 230Т00599С від 25.07.2022 в розмірі 794,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved