Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-05 00:00:00

В листопаді 202021р. позивач [PERSON] звернувся до Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом до відповідача Прат «СК «ПЗУ Україна», в якому просив суд: - стягнути з відповідача на свою користь невиплачену частину страхового відшкодування у розмірі 56841,85 грн.; судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 28 липня 2021р. на вул. Личаківській, 130 в м. Львові сталася дорожньо-транспортна пригода (далі по тексту - ДТП) за участю автомобіля «Renault Master», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Volkswagen», д.н.з. [NUMBER] , - власником якого є позивач, та під його керуванням, яка призвела до пошкоджень транспортних засобів, завдання матеріальних збитків. Згідно постанови Личаківського районного суду м. Львова від 05 жовтня 2021р. по справі № 463/8871/21, винним у вчиненні вищезазначеної ДТП було визнано [PERSON] . На час ДТП, цивільно - правова відповідальність [PERSON] була застрахована у відповідача, згідно Полісу обов`язкового страхування № ЕР.203527342. В установленому законом порядку, позивач звернувся до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування.16 вересня 2021р. відповідачем було сплачено позивачу страхове відшкодування у розмірі 30899,15 грн. На думку позивача відповідачем невірно було визначено суму страхового відшкодування, оскільки вартість відновлення пошкодженого автомобіля позивача склала - 87741,0 грн., а згідно висновку автотоварознавчого дослідження розмір матеріального збитку, який було заподіяно позивачу, як власнику автомобіля становить 88271,9 грн. Оскільки в досудовому порядку відповідач неправомірно відмовив у доплаті суми страхового відшкодування, а тому з метою захисту свого порушеного права позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 листопада 2021р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 07 лютого 2022р. на адресу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області надійшов відзив на позов, в якому відповідач проти позову заперечив, зазначивши, що стороною позивача не доведено належними і допустимими доказами заявлені вимоги, стороною позивача не враховані положення ст. ст. 22, 29, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідь на відзив сторона позивача не подавала. В судовому засіданні представник позивача, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, наведених в позові просив суд позов задовольнити. Відповідач, про час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку, свого представника в судове засідання на направив, поважності причин неявки не повідомив. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 28 липня 2021р. на вул. Личаківській, 130 в м. Львові сталася ДТП, за участю автомобіля «Renault Master», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Volkswagen», д.н.з. [NUMBER] , - власником якого є позивач, та під його керуванням, яка призвела до пошкоджень транспортних засобів, завдання матеріальних збитків. Зазначена ДТП мала місце з вини [PERSON] , що встановлено постановою Личаківського районного суду м. Львова від 05 жовтня 2021р. по справі № 463/8871/21. Згідно положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Внаслідок вказаної ДТП автомобіль «Volkswagen», д.н.з. [NUMBER] , отримав механічні пошкодження. Судом встановлено, що на час ДТП, цивільно - правова відповідальність [PERSON] була застрахована у відповідача, згідно Полісу обов`язкового страхування № ЕР.203527342. Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування, і відповідачем було сплачено позивачу 30899,15 грн. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач наголошував, що фактичний розмір відновлювального ремонту його пошкоджено автомобіля склав 87741,0 грн., при цьому згідно Звіту про оцінку матеріального збитку завданого власнику, внаслідок пошкодження колісного транспортного засобу від 27 жовтня 2021р. (далі по тексту - звіт), розмір матеріального збитку становить 88271,47 грн. з ПДВ. Судом критично оцінюються надані стороною позивача, в якості письмових доказів зазначений вище звіт, рахунок-фактура від 01 листопада 2021р. за № 0201112021, акт виконаних робіт наряд-замовлення № 0212112021 від 12 листопада 2021р.). Так, зі змісту вказаного звіту, вбачається, що суб`єктом оціночної діяльності було проведено оцінку розміру завданого збитку позивачу, як власнику автомобіля «Volkswagen», д.н.з. [NUMBER] , не на час ДТП, а на 21 жовтня 2017р., при цьому представник позивача в судовому засіданні не міг пояснити цю обставину. До того ж, матеріали справи не містять відомостей про те, що позивачем були понесені витрати на відновлювальний ремонт автомобіля, як і відсутні такі відомості в наданому стороною позивача вищезазначеному рахунку - фактурі. Крім того, акт виконаних робіт, також судом не може бути взятий до уваги, оскільки не містить відомостей, що позивач, як власник автомобіля отримав відновлювальний автомобіль і немає претензій. В судовому засіданні представник позивача не міг пояснити суду зазначені обставини. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, а п. 1) ч. 1 ст. 1188 ЦК України передбачає, що шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. За змістом ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст. 1193 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи положення ст. ст. 22, 29, 34, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 27 Закону України «Про страхування», ст. ст. 22, 1192, 1194 ЦК України, правові позиції висловлені Верховним Судом України у постанові по справі №6-691цс15 від 02 грудня 2015р., Верховним Судом у постановах по справах: № 686/5234/15-ц від 30 січня 2018р., № 466/9318/14-ц від 27 червня 2018р., № 333/7222/16-ц від 30 січня 2019р., суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позову, при цьому судом враховано, що протягом всього часу розгляду справи в суді стороною позивача в порушення положень ст. ст. 76-81 ЦПК України не було надано суду належних і допустимих доказів, на підтвердження доводів, що відповідачем невірно було здійснено розрахунок суми страхового відшкодування, як і відсутні належні докази фактичного відновлення пошкодженого автомобіля позивача, та понесення позивачем відповідних витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, то з відповідача не підлягає стягненню на користь позивачки понесені останньою судові витрати.

Outcome: dismissed