Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-13 00:00:00

У лютому 2022 року до суду надійшла вказана позовна заява про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Позов обґрунтовано тим, що позивачка є власницею будинку [ADDRESS] , загальною площею 92,0м2, житловою площею 39,1м2 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 18 вересня 1996 року Павлоградською райдержадміністрацією та записано в реєстрову книгу №6-97. Проте згодом позивачкою оригінал вказаного свідоцтва був утрачений, у зв`язку з чим вона не має можливості внести будь-які відомості про право власності на вказаний будинок до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У зв`язку із зазначеним позивакач була вимушена звернутися до суду із вказаним позовом. Ухвалою суду від 07 липня 2022 року провадження у справі відкрито та постановлено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. Сторони у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду повідомлялися належним чином. Представник відповідача просив суд розглядати справу без його участі, позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення. Відповідно до ч. 1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд прийшов наступних висновків. Судом встановлено, що право власності на будинок [ADDRESS] , загальною площею 92,0м2, житловою площею 39,1м2 зареєстровано за позивачкою, станом на 18.09.1996 року на підставі свідоцтва про право власності, виданого 18.09.1996 року Павлоградською райдержадміністрацією та записано в реєстрову книгу №6-97. Дані по реєстрації права власності надані станом на 31.12.2012 року. Технічні дані будинку надані станом на 26.05.2022 року. Вказане підтверджується копією довідки КП МБТІ від 26 травня 2022 року. Окрім цього, за замовленням позивачки на вказаний житловий будинок було розроблено технічний паспорт. Вказане підтверджується копією вказаного техпаспорту від 07 червня 2022 року. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст.317 ЦК України власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Відсутність правовстановлюючого документа на нерухоме майно створює об`єктивні перешкоди для реалізації прав власника позивачці. Так, у постанові Верховного Суду України від 18.02.2015 у справі № 6-244цс14 зазначається, що за правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Тобто, вказані дві підстави пред`явлення позову для захисту (визнання) права власності є самостійними та такими, що можуть не залежати одна від одної, про що свідчить їх виокремлення у ст. 392 ЦК України і про що наголошується у зазначеному рішенні Верховного Суду України. Крім того, у постанові Верховного Суду України від 07.10.2015 у справі № 6-1622цс15 вказується, що відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Зазначені правові висновки Верховного Суду України суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин з огляду на положення ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Таким чином, в даному випадку йдеться про підтвердження права власності позивача на зазначений житловий будинок, який був набутий нею на законних підставах, однак потребує захисту у зв`язку із втратою правовстановлюючих документів на це нерухоме майно та неможливістю на даний час їх відновлення та вирішення цього питання у позасудовому порядку з незалежних від позивача обставин. Відповідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що представник відповідача надав суду заяву, в якій фактично безумовно визнав позовні вимоги, суд приймає визнання відповідачем позову. При цьому судом враховано, що у справі відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, оскільки правовстановлюючий документ на зазначений житловий будинок з будівлями та спорудами втрачений і відновити його не вбачається можливим, у той час як права позивачки як власника цього будинку порушуються, враховуючи визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, що вказаний позов підлягає повному задоволенню.

Outcome: approved