Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-04 00:00:00

12 липня 2022 року до суду звернулась [PERSON] з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] коштів на утримання повнолітньої дитини сина [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчання. Позивач просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти в розмірі 1/4 частини доходу зі всіх видів заробітку щомісячно на період навчання повнолітньої дитини з 01 вересня 2021 року (початок навчання) до закінчення навчання чи досягнення сином двадцятитрьохрічного віку. Зазначила, що син [PERSON] на момент звернення до суду із позовом є студентом першого курсу Сумського національного аграрного університету, факультету харчових технологій, денної форми навчання, термін навчання з 01 вересня 2021 року до 30 червня 2025 року. Син [PERSON] не працює, оскільки навчається на денній формі навчання, перебуває на її утриманні, у неї середній дохід, відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання сина не надає, працездатний, стан здоров`я дозволяє сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина, у зв`язку з чим просить ухвалити рішення про задоволення позову. Ухвалою судді від 27 липня 2022 року відкрито провадження у справі, залучено учасників справи та визначено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 29). Ухвалою суду від 18 серпня 2022 року залучено до участі у справі третьою особою без самостійних вимог [PERSON] ( а.с. 64). 11 серпня 2022 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов, в якому останній з обставинами, викладеними у позові не погодився, вказав, що на його утриманні перебуває малолітній син [PERSON] , [INFO] та дружина [PERSON] з якими він проживає та з якими пов`язаний спільним побутом. Окрім цього повідомив, що стан його здоров`я не дозволяє йому сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина, що рівень його доходу та наявність на утриманні молодшого сина не дозволяє сплачувати аліменти на користь [PERSON] на період навчання сина [PERSON] .. Вважає вимоги позивача необґрунтованими. Просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Позивач [PERSON] у судове засідання не прибула, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, просила розглянути справу за її відсутності, просила позов задовольнити у повному обсязі, про що надала письмову заяву. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, його представник [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти позовних вимог заперечував з підстав зазначених у відзиві на позов (а.с. 76). Третя особа \~ [PERSON] у судове засідання не прибув, був повідомлений про час, дату та місце розгляду справи належним чином, просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, про що надав письмову заяву. Третя особа [PERSON] у судове засідання не прибула, була повідомлена про час, дату та місце розгляду справи належним чином, надала суду письмові пояснення відповідно до яких, проти позовних вимог заперечувала в повному обсязі, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно, зокрема, для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо який у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частині 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтується. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Згідно ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір\~\~аліментів на\~одну\~дитину\~ не\~може\~бути меншим,\~ніж\~50\~відсотків\~прожиткового\~мінімуму для\~дитини\~відповідного\~віку. Відповідно ч. 1 ст. 199 цього Кодексу якщо повнолітні\~дочка,\~син\~продовжують\~навчання і\~у\~зв`язку\~з\~цим\~потребують матеріальної\~допомоги,\~батьки\~зобов`язані\~утримувати\~їх\~до досягнення\~двадцяти\~трьох\~років за\~умови,\~що\~вони\~можуть надавати\~матеріальну\~допомогу. \~ Згідно ч.\~2\~ст.\~199\~СК\~України право на утримання припиняється у разі припинення навчання. У ч. 2 \~ст. 200 СК України \~зазначено, що при визначенні розміру \~аліментів з одного з батьків суд бере \~до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми \~дружиною, чоловіком \~та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, судом достовірно встановлено та не заперечувало сторонами, що [PERSON] та [PERSON] є батьками повнолітнього [PERSON] . Відповідач разом\~з позивачем\~та третьою\~особою [PERSON] не проживає, матеріальної допомоги на утримання сина не надає. З довідки № 44 від 02 вересня 2021 року, виданої ректором Сумського національного аграрного університету, підтверджується те, що [PERSON] навчається на факультеті харчових технологій, денної форми навчання за спеціальністю «Харчові технології Сумського НАУ. Передбачуваний термін закінчення навчання за навчальним планом здобувача вищої освіти ступеня «Бакалавр» - 30 червеня 2025 року. Відповідач не подав до суду належних, допустимих, безспірних і достовірних доказів про необхідність його звільнення від сплати аліментів та про те, що дохід його повнолітньої дитини перевищує дохід кожної із сторін по справі, натомість, позов не визнав, про що зазначив в своїй письмовій заяві. З письмової заяви відповідача вбачається, що останній перебуває у шлюбних відносинах з третьою особою [PERSON] та від шлюбних відносин мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який перебуває на утриманні відповідача. Суд,\~на підставі\~встановлених фактів,\~а також\~враховуючи матеріальне\~становище позивача\~ [PERSON] \~та третьої\~особи [PERSON] ,\~який навчається\~на денному\~відділенні,\~перебуває на\~утриманні матері,\~відповідача,\~який має\~на утриманні\~дружину та\~малолітнього сина,\~стан здоров`я\~відповідача, те, що право третьої особи на утримання припиняється у разі припинення навчання, дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову. Відповідно до вимог ч.1\~ст.191\~СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позовна заява подана до суду 12 липня 2022 року, тому аліменти присуджуються з цієї дати. Необхідно стягнути з відповідача на користь позивача кошти на утримання дитини у зв`язку з продовженням навчання в розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, починаючи з 12 липня 2022 року до закінчення [PERSON] навчання і на користь держави судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп. за мінімальною ставкою згідно п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» на день подання позову. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання малолітньої доньки за період з 01 вересня 2021 року по 11 липня 2022 року зазначає наступне. Згідно положень ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Стягнення аліментів за час, що передує пред`явленню позову, є можливим у порядку виключення лише за наявності наступних умов: до моменту звернення з позовом до суду аліменти не стягувались; особа, яка вимагає аліментів, приймала заходи щодо одержання аліментів, але вони не були одержані у результаті ухилення особи, зобов`язаної сплачувати аліменти (відповідача), від їх сплати. Заходи, що вживав позивач щодо одержання аліментів можуть бути різноманітними, наприклад, він звертався до батьків відповідача з проханням вплинути на нього, щоб той платив аліменти на дитину або направляв йому листи з такої вимогою чи на адресу його місця роботи тощо). Ухилення може виражатися у тому, що зобов`язана особа - відповідач ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи) та інші подібні дії. Таким чином, ухилення від сплати аліментів є винною протиправною поведінкою, тобто це свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто або через суд з вимогою про сплату грошової суми, необхідної для утримання дитини. Присудження аліментів за минулий час являється правом, а не обов`язком суду, з позовом до якого звернувся позивач. Суд, виходячи із конкретних обставин справи, проаналізувавши усі надані докази, може присудити аліменти на утримання дитини за минулий час, у межах трирічного строку, або відмовити у задоволенні таких позовних вимог. Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.5-6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з нормою ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. За змістом ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.2). Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.3). При цьому, як убачається з аналізу матеріалів справи, доказів винної поведінки відповідача, яка б обумовлювала факт його свідомого ухилення від сплати аліментів на користь позивача на утримання сина, який продовжує навчання. Відтак, позивачем не доведено наявності обставин, за яких стягнення аліментів за минулий період є можливим, а саме, що [PERSON] приймала заходи щодо одержання аліментів, але вони не були одержані саме у результаті ухилення [PERSON] від їх сплати. З урахуванням наведеного, суд вважає. що позовні вимоги в частині стягнення аліментів за період з 01 вересня 2021 року по 11 липня 2022 року задоволенню не підлягають, оскільки матеріалами справи не установлено та не доведено позивачем наявності підстав для застосування до даних правовідносин положень ч.2 ст.191 СК України. Відповідно до п.1 ч.1\~ст.430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд зазначає, що відповідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів є звільненими від сплати судового збору. У відповідності до п.1 ч. 2 ст. 4 цього Закону України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп. (за ставкою на день подання позову).

Outcome: partial