Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів. Свої вимоги мотивує наступним: 14.10.2006 між нею та відповідачем був укладений шлюб. Від спільного проживання у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Відповідно до рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 22.04.2016 шлюб між ними розірвано. Згідно рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 09 липня 2015 року, з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 700 (сімсот) гривень, щомісячно, починаючи з 23.06.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивач посилається на те, що її матеріальне становище погіршилося, оскільки вік дитини збільшився, у зв`язку з чим витрати на її утримання збільшились, зросли ціни на одяг, продукти харчування, на інші товари, необхідні для навчання дітей, збільшився гарантований мінімальний розмір аліментів на одну дитину. Відповідач має задовільний стан здоров`я, матеріально забезпечений, аліменти нікому не сплачує і має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини у визначеному законодавством розмірі. Вважаючи права дитини порушеними, позивач просить суд змінити спосіб стягнення аліментів та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї четвертої частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, з часу подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Допустити негайне виконання судового рішення в межах платежу, встановленого законом, виконавчий лист у справі №153/1051/15-ц, виданий на підставі рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 09.07.2015 - відкликати, а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати, пов`язані з подачею вказаної позовної заяви до суду, зокрема, витрати на правничу допомогу в сумі 3500 гривень. Відповідно до ухвали Ямпільського районного суду Вінницької області від 10 листопада 2022 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено перше судове засідання розгляду справи по суті на 07 грудня 2022 року о 09 годині 00 хвилин з викликом сторін. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Снітко В.А., в судове засідання не з`явилися. Представник позивача [PERSON] - адвокат Снітко В.А., надав суду письмову заяву, вх.№6750 від 07.12.2022, в якій просив справу розглянути без його участі. Позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] надав суду письмову заяву, вх.№6751 від 07.12.2022, в якій просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги в частині зміни способу стягнення аліментів визнає, позовні вимоги в частині стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 3500 гривень заперечує, оскільки ці витрати є необґрунтованими, значно завищеними та неспівмірними із складністю справи. У відповідності до ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч.3 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Із копії свідоцтва про шлюб, серія [NUMBER] , виданого 14.10.2006 виконкомом Довжоцької сільської ради Ямпільського району Вінницької області, встановлено, що 14.10.2006 [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на [PERSON] (а.с.6). Із копії рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 09.07.2015, справа №153/1051/15-ц, встановлено, що з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 700 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 23.06.2015 (а.с.7). Із копії рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 22.04.2016, справа №153/380/16-ц, встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 14.10.2006 у виконкомі Довжоцької сільської ради Ямпільського району Вінницької області, актовий запис №11 - розірвано (а.с.8). Із копії свідоцтва про шлюб, серія [NUMBER] , виданого 17.03.2020 виконкомом Довжоцької сільської ради Ямпільського району Вінницької області, встановлено, що 17.03.2020 [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на [PERSON] (а.с.9). Із повідомлення Довжоцького старостинського округу Ямпільської міської ради Могилів-Подільського району Вінницької області, №03-11.6/101 від 07.11.2022 встановлено, що [PERSON] , [INFO] , проживає по [ADDRESS] , але не зареєстрований (а.с.17). Із повідомлення Вербського старостинського округу Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, №373 від 16.11.2022 встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований по [ADDRESS] . Суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні сімейні правовідносини, що полягають у обов`язку матері, батька утримувати дитину. Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. В статті 180 СК України зазначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч.2 ст.182 Сімейного Кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Стаття 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Також, Верховний Суд України висловив свою правову позицію у постанові від 05 лютого 2014 року у справі №6-143цс13 про те, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній грошовій сумі та навпаки). Як встановлено із досліджених доказів, із часу постановлення судового рішення про стягнення із відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини - 09.07.2015, змінився матеріальний стан позивача, як одержувача аліментів: збільшився вік дитини - [PERSON] , у зв`язку із чим збільшилися й витрати на її утримання, зросли ціни на одяг, продукти харчування та інші товари, необхідні дитині. Збільшення цих витрат погіршують майновий стан позивачки, на утриманні якої перебуває дитина. Крім цього, збільшився законодавчо встановлений мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Сплачену щомісячно відповідачем суму аліментів 700 (сімсот) гривень на дитину, суд вважає такою, що не може належно забезпечити повноцінне харчування, одяг, навчання та розвиток дитини відповідного віку. Відповідач позовні вимоги в частині зміни способу стягнення аліментів визнав, доказів про його непрацездатність, стан здоров`я та наявність інших утриманців не надав, а тому, суд вважає, що він може і повинен сплачувати аліменти у вказаному позивачем розмірі. Відтак правильно встановивши характер спірних правовідносин, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено відповідно до статті 89 ЦПК України, суд приходить висновку про те, що необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини буде розмір аліментів в розмірі 1/4 частки заробітку (доходів) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, що узгоджується з вимогами частини 2 статті 182 СК України. Тому в цій частині позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення змінених аліментів з часу подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття та допуск до негайного виконання судового рішення в межах платежу, встановленого законом, суд виходить з того, що відповідно до п.23 Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили. Крім цього, відповідно до ст.430 ЦПК України, суд не вбачає підстав для негайного виконання цього рішення суду, оскільки рішення суду у справах про зміну способу стягнення аліментів не належать до рішень, які виконуються негайно. Тому в цій частині позовних вимог суд вважає відмовити. Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. При вирішенні питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору, суд виходить із того, що позивач на підставі п.3 ч.1 ст.5 ЗУ "Про судовий збір" звільнена від сплати судового збору при подачі позову до суду, а тому, в порядку ч.1 ст.141 ЦПК України, має підстави покласти судовий збір на іншу сторону та стягнути із відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі ставки судового збору, встановленого п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 ЗУ "Про судовий збір", у сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 (сорок) копійок. При зверненні до суду з позовною заявою, позивачем також заявлено вимогу про стягнення з відповідача на її користь понесені нею витрати на правничу допомогу в розмірі 3500 (трьох тисяч п`ятсот) гривень. Відповідно до п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч.ч.5, 6 ст.137 ЦПК України у разі недотримання вимог ч.4 ст.137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). У рішеннях ЄСПЛ від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України» зазначено, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Велика Палата Верховного Суду від 07 липня 2021 року в справі № 910/12876/19. Судом встановлено, що 31.10.2022 між позивачкою [PERSON] та адвокатом Снітко В.А. було укладено договір про надання правової допомоги №47. (а.с. 10) На підтвердження виконання адвокатом умов вищевказаного договору, суду надано детальний опис наданих послуг і виконаних робіт адвокатом від 01.11.2022 та квитанцію № 47 від 01.11.2022, згідно якої вартість наданих адвокатом позивачу послуг становить 3500 гривень. (а.с.11) Відповідач у заяві від 07.12.2022 позовні вимоги щодо зміни способу аліментів визнав, однак заперечував щодо задоволення вимог в частині стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 3500 грн., вважає вказані витрати неспівмірними із складністю справи, значно завищеними та не обґрунтованими. Зазначене суд приймає як клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу. Суд, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу адвоката, з урахуванням виконаної адвокатом роботи, зважаючи на категорію справи, виходячи з незначної складності юридичної кваліфікації правовідносин, які склалися у ній, оскільки практика розгляду даної категорії справ є усталеною, та зважаючи на те, що розгляд справи проведено без участі сторін і адвоката, а також з огляду на принципи пропорційності, співмірності та розумності судових витрат, доходить висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1500,00 грн, який буде достатнім, співмірним і справедливим у даному випадку.

Outcome: partial