Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-20 00:00:00

[PERSON] через свого представника адвоката Зарічну Л.А. звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визначити йому додатковий строк тривалістю в три місяці для подання в нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] . Свої вимоги обгрунтовує тим, що його батьки [PERSON] та [PERSON] неналежним чином ставились до виконання своїх батьківських обов`язків, він їх взагальні не пам`ятає, так як у малому віці був відібраний від них і протягом 1991-2000 років перебував у допоміжній школі-інтернат Роменського району Сумської області. Перебуваючи по робочих справах у с. Плиски, від місцевих мешканців дізнався, що в даному селі проживали його батько [PERSON] , який помер [INFO] , батькова мати (його баба) [PERSON] , яка померла [INFO] , та батькова рідна сестра [PERSON] , яка померла [INFO] , а також, що покійна баба мала земельний пай із земель КСП «Колос» згідно сертифікату серії ЧН №0168196. Спадкове майно після померлої [PERSON] було переоформлено в Борзнянській державній нотаріальній конторі в 2000 році її дочкою [PERSON] , а після смерті останньої - в 2014 році її сином [PERSON] . Водночас, його батько помер раніше баби, в зв`язку з чим він має право на 1/2 частину спадкового земельного паю, проте він на той час був малолітнім, а його мати як законний представник не вжила ніяких дій до прийняття спадщини. Тому він подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини лише в липні 2022 року й поважними причинами цьому вважає свій малолітній вік, перебування в школі-інтернат, відсутність будь-якої інформації про батька, бабу, їх смерть та наявність спадкового майна, нездійснення матір`ю встановлених обов`язків щодо прийняття спадщини, віддаленість місця проживання. Позивач та його представник у судовому засіданні заявлені вимоги підтримали й просили їх задовольнити з вищевказаних підстав. Не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідач був належним чином та своєчасно повідомлений про дату, час і місце розгляду справи за місцем реєстраційного обліку та шляхом публікації оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (ч.7, 8, 11 ст.128 ЦПК України), що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, відповідним оголошенням від 02.12.2022р., але своїм процесуальним правом на участь не скористався, про причини неприбуття не повідомив, відзиву на позов не подав. Тому, зі згоди позивача та його представника суд ухвалює про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Згідно з ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Частинами першою, третьою статті 5 ЦК України передбачено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до п.5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. В п.1 постанови №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» Пленум Верховного Суду України зазначив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Отже, положення п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529-531 ЦК УРСР. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК України 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Відтак, оскільки смерть спадкодавиці [PERSON] настала [INFO] (тобто до [INFO] ), що спадкове законодавство визначає як час відкриття спадщини, то до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми саме ЦК УРСР. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. За змістом положень ст.529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті (ч.1). Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю (ч.2). Разом з тим, норми спадкового права встановлюють, що право на успадкування майна померлого спадкодавця має лише той спадкоємець, який прийняв спадщину (ст.548 ЦК УРСР). Статтею 549 ЦК УРСР передбачалось для спадкоємця два шляхи прийняття спадщини: 1/якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2/якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. При цьому, зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, яким є день смерті особи (ст.525 ЦК УРСР). Згідно ст.550 ЦК УРСР строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину (ч.1). У цих випадках, якщо спадкове майно було прийняте іншими спадкоємцями або перейшло до держави, спадкоємцеві, що пропустив зазначений строк, передається лише те з належного йому майна, яке збереглося в натурі, а також кошти, виручені від реалізації решти належного йому майна (ч.2). В судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла баба позивача по батьковій лінії [PERSON] , яка проживала в с. Плиски Борзнянського району Чернігівської області. До складу її спадкового майна входить, зокрема, право на земельну частку (пай) розміром 5,6 умовних кадастрових гектари із земель КСП «Колос» с. Плиски, посвідчене відповідним сертифікатом серії ЧН №0168196. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла її дочка [PERSON] , якій 11 жовтня 2000 року Борзнянською державною нотаріальною конторою було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на вищевказаний земельний пай; інші спадкоємці на спадщину не претендували. [PERSON] також померла [INFO] й спадкоємцем її майна став син [PERSON] (відповідач по справі), якому 09 липня 2014 року Борзнянською державною нотаріальною конторою було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зокрема, й на земельний пай, посвідчений сертифікатом серії ЧН №0168196; інші спадкоємці на спадщину не претендували. Відтак, [PERSON] є належним відповідачем у даному спорі. Водночас, батько позивача [PERSON] (рідний брат [PERSON] ) помер раніше своєї матері [PERSON] - [INFO] , в зв`язку з чим [PERSON] може претендувати на 1/2 частину спадкового майна померлої баби [PERSON] за правом представлення згідно з ч.2 ст.529 ЦК УРСР (чинного на час існування спірних правовідносин). Натомість, [PERSON] та його законний представник - мати [PERSON] не вчинили жодних дій, визначених ст.549 ЦК УРСР, що б свідчили про прийняття спадщини після померлої баби [PERSON] , а малолітній вік позивача (13 років) на час смерті спадкодавиці за нормами ЦК УРСР (на відміну від положень ч.4 ст.1268 ЦК України) не слугував автоматичною підставою вважати його таким, що прийняв спадщину. Постановою Борзнянської державної нотаріальної контори від 06.10.2022р. [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частку належного померлій [PERSON] спірного земельного паю. Зазначені обставини підтверджуються копіями паспорта, свідоцтв про народження, смерть, витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, свідоцтв про право на спадщину за законом від 11.10.2000р., 09.07.2014р., земельного сертифіката серії ЧН №0168196, інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, постанови та довідок Борзнянської державної нотаріальної контори від 06.10.2022р., 27.10.2022р., 16.12.2022р. Таким чином, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності та системному взаємозв`язку з приписами спадкового законодавства ЦК УРСР, суд вважає, що оскільки спадкодавиця [PERSON] померла до [INFO] й спадщина після неї була прийнята та оформлена дочкою [PERSON] , а в послідуючому - сином останньої [PERSON] , нормами ЦК УРСР на відміну від ч.3 ст.1272 ЦК України не було передбачено визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини, то даний позов [PERSON] є необгрунтованим і не підлягає задоволенню. Наведений висновок суду узгоджується з правовою позицію, висловленою Верховним Судом в постанові від 18 січня 2018 року в справі №556/1354/15-ц за схожих обставин, а також роз`ясненнями, викладеними в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. Посилання ж сторони позивача на рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ільхан проти Туреччини» від 27.06.2000р. та постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2018 року в справі №681/203/17 не заслуговують на увагу, оскільки вказані рішення не є релевантними до спірних правовідносин. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed