Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-12 00:00:00

22 серпня 2022 року [PERSON] звернувся до Вінницького районного суду Вінницької області з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить звільнити його від сплати аліментів на користь відповідача на період навчання у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, що встановлено рішенням Київського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2021 року у справі №243/11920/20, на період з 24 лютого 2022 року та до закінчення [PERSON] навчання, тобто до 30 червня 2023 року, але не більше ніж до досягнення ним 23 років. Позовна заява обгрунтована тим, що позивач [PERSON] є батьком [PERSON] , якому 29 червня 2022 року виповнилося 18 років. [PERSON] навчається у Національному аерокосмічному університеті ім. М.Є. Жуковського «Харківській авіаційний інститут» на денній формі навчання. Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецкої області від 12 листопада 2020 року у справі № 234/5766/20 ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на час його навчання у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 07 липня 2022 року і до припинення навчання [PERSON] в учбовому закладі, тобто до [INFO] , але не більш ніж до досягнення [PERSON] 23 років. На підставі рішення Київського районного суду м.Харкова від 08 листопада 2021 року у справі № 243/11920/20 зменшено розмір аліментів та ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на час його навчання у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця до закінчення навчання [PERSON] в учбовому закладі, тобто до 30 червня 2023 року , але не більш ніж до досягнення [PERSON] 23 років та не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дати набрання рішенням законної сили. З грудня 2021 року матеріальний стан позивача значно погіршився. Крім того, з 24 лютого 2022 року через ввдення режиму воєнного стану та бойовими діями на території м.Краматорська позивач змушений разом із своєю дружиною та її батьками переїхати у більш безпечне місце, тому наразі він є внутрішньо-переміщеною особою та мешкає у с.Лука-Мелешківська Вінницької області. Дружина позивача [PERSON] є тимчасово безробітньою, а її батьки [PERSON] та [PERSON] є інвалідами першої та третьої групи відовідно і позбавлені можливості працювати. Позивач зараз утримує свою дружину та її батьків, є єдиним годувальником у сім`ї, крім того з 03 серпня 2022 року сплачує вартість орендованого житла у розмірі 6000 гривень щомісяно, унаслідок чого він не має змоги сплачувати аліменти [PERSON] . Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 29 серпня 2022 року справу за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про звільнення від сплати аліментів передано на розгляд до Київського районного суду м. Харкова. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 вересня 2022 року вищевказану цивільну справу передано в провадження судді Київського районного суду м. Харкова Демченко С.В. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2022 року позовну заяву залишено без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків 10 днів з дня вручення копії ухвали. У встановлений законом строк позивач усунув недоліки позовної заяви. Позивач у судове засідання не з`явився, 04 жовтня 2022 року подав суду заяву, у якій просив розглядати справу без його участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, 09 листопада 2022 року подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій проти задоволення позовних вимог заперечував. Інших заяв та клопотань не надходило. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, приходить до такого висновку. Суд встановив, що [PERSON] на підставі рішення Київського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2021 року сплачує на користь [PERSON] аліменти на час його навчання у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця до закінчення навчання [PERSON] в учбовому закладі, тобто до 30 червня 2023 року , але не більш ніж до досягнення [PERSON] 23 років та не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дати набрання рішенням законної сили. Згідно з довідкою №506-7500416763 позивач [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , є тимчасово-переселеною особою та мешкає за адресою: [ADDRESS] . Зі змісту договору оренди (найму) від 03 серпня 2022 року слідує, що [PERSON] орендував приміщення за адресою: [ADDRESS] на строк 6 місяців, орендна плата складає 6000 гривень у місяць. З довідки №07.02-08/1070 від 04 серпня 2022 року, виданої адміністратором ЦНАП ВК Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області, слідує, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] фактично мешкають за адресою: [ADDRESS] . Крім того, до позовної заяви долучені копія паспорта на ім`я [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , довідки від 13 квітня 2022 року про те, що вони взяті на облік як внутрішньо-переміщені особи та фактично мешкаєють за адресою: [ADDRESS] , а також довідки, що підтверджують інвалідність [PERSON] та [PERSON] . З наданих відповідачем доказів слідує, що він зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але є переселенцем та мешкає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою переселенця №2325-7500101068 від 20 квітня 2022 року. Відповідно до студентського квитка серії [NUMBER] , який дійсний до 30 червня 2023 року, відповідач [PERSON] є студентом Національного аерокосмічного університету ім. М.Є. Жуковського «Харківський авіаційний інститут», денна форма навчання за контрактом, що також підтверджується договором про надання освітніх послуг № 100-6/19 від 15 серпня 2019 року. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Сімейним кодексом України\~(ділі - СК України) передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Статтею 199 Сімейного кодексу України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Відповідно до пункту 20\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу(батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). З аналізу наведених положень слідує, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, що перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та своїх повнолітніх дітей). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ч.2 ст.18 СК України суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способом захисту сімейних прав та інтересів, зокрема, є припинення правовідношення, до якого належить також припинення права на аліменти. Згідно з ч.4 ст.273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тобто закон пов`язує виникнення права на зміну чи припинення розміру аліментів зі зміною матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів, якщо такі обставини виникли після ухвалення рішення про стягнення аліментів. Позивач просить звільнити його від сплати аліментів на користь відповідача, оскільки у нього погіршився матеріальний стан він має утримувати дружину [PERSON] , її батьків [PERSON] та [PERSON] , які є інвалідами, а також оплачувату орендовану квартиру, у якій вони всі мешкають, оскільки через активні бойові дії вони вимушені переїхати з м.Харкова до іншої області та на даний час мають статус тимчасово переселених осіб. Відповідно до ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Так позивач вказує, що він є єдиним годувальником своєї сім`ї, яка складається з: дружини [PERSON] , її батьків [PERSON] та [PERSON] , які є інвалідами, однак жодних належних доказів родинних відносин, які зобов`язують його утримувати цих осіб, суду не надав. Отже суд не вважає цю підставу, на яку посилається позивач в обгрунтування своїх вимог про звільнення його від сплати аліментів, доведеною. Позивач вказує, що на погіршення його матеріального становище суттєво вплинули витрати, пов`язані з необхідністю орендувати квартиру, на підтвердження чого надав суду договір від 03 серпня 2022 року оренди (найму) примещення за адресою: [ADDRESS] . При цьому згідно з наданою ним довідкою від 04 серпня 2022 року він фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Суд не приймає до уваги ці доводи позивача, оскільки під час дослідження вищевказаних письмових доказів у суду виникли сумніви, чи дійсно позивач мешкає в орендованій квартирі, чи дійсно її орендує для своєї сім`ї. Отже посилання позивача на суттєве погіршення його матеріального стану у судовому засіданні жодних чином не підтверджені, тому не можуть бути підставою для звільнення його від сплати аліментів за рішенням суду. Разом з тим у судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідач [PERSON] , який є повнолітнім сином позивача [PERSON] дійсно потребує матеріальної допомоги, оскільки навчається у навчальному закладі на контрактній основі, власного доходу не має, крім того також є тимчасово переміщеною особою, а позивач не надав суду жодних належних та доствірних доказів щодо неможливості надавати матеріальну допомогу, що узгоджується з приписами ст. 198 Сімейного кодексу України. Відтак, обставини, які слугували підставою для стягнення аліментів з позивача на користь відповідача на період навчання, не змінились. Частиною третьою статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінивши належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності наявних у справі доказів, в розумінні ст.76- 81 ЦПК України, обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Відповідно до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України у разі відмови у позові судовий збір покладається на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed