Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою 27 серпня 2021 року, в якій просив суд стягнути солідарно з ПрАТ «СК «ГЛОБАЛ ГАРАНТ» та ТОВ «ГЛОБИНСЬКИЙ М`ЯСОКОМБІНАТ» на його користь матеріальну шкоду в сумі 35 565 грн. 54 коп. та моральну шкоду в сумі 10 000 грн. 00 коп., спричинені внаслідок дорожньо-транспортної пригоди; стягнути солідарно з відповідачів судові витрати по справі - судовий збір 908 грн. 00 коп. та витрати на правничу допомогу 5000 грн. 00 коп. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 29 березня 2021 року о 17.17 год. на автодорозі по вул. Генерала Радієвського біля буд.25 в м. Кривому Розі Дніпропетровської області відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю водія [PERSON] , який керував автомобілем марки ГАЗ 3302-14 СПГ, р/н [NUMBER] , що належить ТОВ «ГЛОБИНСЬКИЙ М`ЯСОКОМБІНАТ», та водія [PERSON] , який керував автомобілем марки Renault Logan, р/н [NUMBER] . У результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим завдано майнових збитків. Постановами Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 квітня 2021 року [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП (справа №214/2771/21) та за ч.1 ст.130 КУпАП (справа №214/2768/21), оскільки дорожньо-транспортну пригоду він вчинив в стані алкогольного сп`яніння (рівень алкоголю - 2,41 проміллє). На момент настання пригоди цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу марки ГАЗ 3302-14 СПГ, р/н [NUMBER] - ТОВ «ГЛОБИНСЬКИЙ М`ЯСОКОМБІНАТ» була застрахована в ПрАТ «СК «ГЛОБАЛ ГАРАНТ». [PERSON] , будучи потерпілою стороною, 27 квітня 2021 року звернувся до ПрАТ «СК «ГЛОБАЛ ГАРАНТ» з відповідною заявою з метою отримання страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку. 05 серпня 2021 року він вдруге звернувся до страховика з вимогою щодо виплати страхового відшкодування. Однак усі його звернення залишились поза увагою. 10 квітня 2021 року страховим комісаром [PERSON] було проведено огляд транспортного засобу, яким керував [PERSON] , та складено акт огляду транспортного засобу (дефектну відомість). 20 квітня 2021 року ТОВ «НАРА-АВТО» проведено огляд автомобіля, яким на момент дорожньо-транспортної пригоди керував [PERSON] , та надано рахунок №1793 від 20 квітня 2021 року про вартість відновлювального ремонту, що складає 35 565 грн. 54 коп. Оскільки ні страхова компанія, ні власник транспортного засобу, водій якого спричинив дорожньо-транспортну пригоду при виконанні трудових обов`язків, не компенсували [PERSON] спричинені майнові збитки, тому за захистом своїх прав він вимушений звернутися до суду. Крім того, [PERSON] заявлено вимогу про відшкодування моральної шкоди, завданої йому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Зазначив, що в результаті пошкодження автомобіля він позбавлений був тривалий час можливості експлуатувати транспортний засіб, маючи в цьому гостру необхідність з огляду на характер трудової діяльності. Ці обставини його сильно пригнічували, призводили до нервувань, через що у нього підвищувався артеріальний тиск, погіршувалось самопочуття, проявлялись розлади сну. Звичний уклад життя позивача кардинально змінився. Необхідність проведення оцінок для визначення розміру збитків, звернення до експертів обумовили понесення ним додаткових витрат, не включених до кошторису сімейного бюджету. Розмір завданої йому моральної шкоди оцінює в 10 000 грн. Крім того, просив відшкодувати понесені витрати по сплаті судового збору 908 грн. 00 коп. та 5000 грн. 00 коп. витрат на правничу допомогу шляхом їх стягнення з відповідачів солідарно. Ухвалою суду від 01 вересня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.58-59). Ухвалами суду від 18 листопада 2021 року, 08 вересня 2022 року задоволено клопотання представника відповідача ТОВ «ГЛОБИНСЬКИЙ М`ЯСОКОМБІНАТ» Захарова О.Ю. про його участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції через Глобинський районний суд Полтавської області (а.с.88-89, 136). Ухвалою суду від 25 травня 2022 року за клопотанням представника позивача - адвоката Петрової Т.А. витребувано у ПрАТ «СК «ГЛОБАЛ ГАРАНТ» та у МТСБУ (з власної ініціативи суду) інформацію про проведення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) за страховим полісом №202073022, укладеним між ПрАТ «СК «ГЛОБАЛ ГАРАНТ» та ТОВ «ГЛОБИНСЬКИЙ М`ЯСОКОМБІНАТ», за фактом страхового випадку, що мав місце 29 березня 2021 року за участю забезпеченого транспортного засобу ГАЗ 3302-14 СПГ [NUMBER] , потерпілий - [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] (а.с.126-127). Ухвалою суду від 08 вересня 2022 року за клопотання представника позивача залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору МОТОРНЕ (ТРАНСПОРТНЕ) СТРАХОВЕ БЮРО УКРАЇНИ (а.с.139-140). Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Петрова Т.А. правом на участь в судовому засіданні не скористались, остання направила на електронну пошту суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. На задоволенні позовних вимог наполягала з підстав, викладених у позові. Представник відповідача ТОВ «ГЛОБИНСЬКИЙ М`ЯСОКОМБІНАТ» - адвокат Захаров О.Ю., приймаючи участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що підприємство не є належним відповідачем у справі. На переконання представника, належним відповідачем є МТСБУ, яке й повинне відповідати за відшкодування майнових збитків, спричинених внаслідок ДТП з огляду на те, що ПрАТ «СК «ГЛОБАЛ ГАРАНТ», де була застрахована цивільно-правова відповідальності товариства як власника забезпеченого транспортного засобу, припинило діяльність. Крім того зазначив, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження спричинення йому моральної шкоди. Заявлений у позові розмір витрат на правничу допомогу вважав завищеним. Відповідач ПрАТ «СК «ГЛОБАЛ ГАРАНТ» участь в судовому засіданні свого представника не забезпечило, правом на подання відзиву на позов не скористалось. Причини неявки суду не відомі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору МТСБУ - адвокат Проц А.В. в судове засідання не з`явився, однак подав письмові пояснення щодо заявлених [PERSON] вимог, які просив залишити без задоволення (а.с.148-152). Свою позицію представник МТСБУ мотивував тим, шо в дорожньо-транспортній пригоді, що мала місце 29 березня 2021 року, відповідальність за завдані збитки повинна нести та особа, з чиєї вини сталася пригода в силу п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України - тобто [PERSON] . Крім того, на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу ГАЗ 3302-14 СПГ [NUMBER] , була застрахована в ПрАТ «ГЛОБАЛ ГАРАНТ» відповідно до полісу ЕР195740818. Таким чином, у деліктному зобов`язанні відповідальність несуть страхова компанія - ПрАТ «ГЛОБАЛ ГАРАНТ» в межах ліміту відповідальності 130 000 грн., та винна особа (безпосередній заподіювач шкоди). Наданий позивачем рахунок №1793 від 20 вересня 2018 року на підтвердження розміру майнових збитків представник МТСБУ вважав необґрунтованим, оскільки такий доказ не є належним доказом підтвердження шкоди, що не вважається оціненою в розумінні Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Крім того, з наданого рахунку не можливо встановити розмір завданого майнового збитку, вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу, а проведено лише калькуляцію вартості ремонтних робіт, необхідних для ремонту пошкодженого автомобіля. Також позивачем не надано доказів оплати рахунку та проведення робіт з відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, не підтверджено причинно-наслідковий зв`язок між проведеними роботами та нанесеною шкодою. Окремо представник зауважив, що обраний позивачем спосіб захисту суперечить висновкам Верховного Суду, викладеним в постанові від 25 листопада 2021 року, адже наразі ПрАТ «СК «ГЛОБАЛ ГАРАНТ» оголосила про ліквідацію за рішенням засновників, в той час як належним способом захисту прав, на думку представника МТСБУ, є вимога про зобов`язання включення до проміжного ліквідаційного балансу боржника визнаних ним вимог, а ніяк не про стягнення коштів. При ухваленні рішення представник також просив вирішити питання розподілу понесених третьою особою витрат в розмірі 1000 грн. на вивчення та аналіз позовної заяви по справі, підготовку відзиву на позов, участь адвоката у судовому процесі, підготовку скарг на рішення (за необхідності). Заявлені витрати представник просив стягнути з позивача. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись, заходи забезпечення доказів/позову, зупинення/поновлення провадження не застосовувались. Суд, враховуючи позицію сторін по справі, дослідивши письмові докази, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 29 березня 2021 року о 17-17 годин в Саксаганському районі м. Кривого Рогу на автодорозі по вул. Генерала Радієвського, біля будинку №25 водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки ГАЗ 3302-14 СПГ, р/н [NUMBER] , який належить ТОВ «ГЛОБИНСЬКИЙ М`ЯСОКОМБІНАТ», рухаючись заднім ходом не переконався у безпечності свого маневру, в результаті чого допустив наїзд на транспортний засіб марки Renault Logan, р/н [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, постраждалі відсутні. Вказаними діями водій [PERSON] порушив вимоги п.10.9 ПДР України. Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 квітня 2021 року у справі №214/2771/21, яка набрала законної сили 26 квітня 2021 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (а.с.16). Крім того, у постанові зазначено, що будучи присутнім в судовому засіданні під час розгляду справи, [PERSON] вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнав, не заперечував обставин його вчинення, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення. Зважаючи на те, що [PERSON] дорожньо-транспортну пригоду вчинив перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 квітня 2021 року у справі №214/2768/21, яка набрала законної сили 26 квітня 2021 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.17-19) Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв`язку з цим, факт завдання шкоди [PERSON] як водієві автомобіля марки Renault Logan, р/н [NUMBER] ,та потерпілому в дорожньо-транспортній пригоді внаслідок недотримання вимог ПДР України [PERSON] , вина якого встановлена судом під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, а також факт вчинення ним порушення у стані алкогольного сп`яніння, під час виконання трудових обов`язків, є преюдиціальними та доказуванню не підлягають, оскільки їх істину вже встановлено у судовому рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Крім того, вирішуючи спір про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суд встановлює хто повинен нести відповідальність за завдані потерпілому збитки. Обставини ДТП, її механізм, дії учасників пригоди суд не оцінює, оскільки оцінку їм вже було надано судом під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, дії якого суд не повноважний переоцінювати в рамках даної справи, предмет якої стосується виключно цивільно-правової відповідальності винної особи, а не правомірності притягнення до адміністративної відповідальності. Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Як слідує з ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі, особою, яка її завдала. Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок. Відповідно до ст.999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до ст.3 якого обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондує відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що регламентовано спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно зі ст.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Судовим розглядом встановлено, що власником транспортного засобу марки Renault Logan, р/н [NUMBER] , є [PERSON] відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 28 квітня 2014 року (а.с.14). Власником транспортного засобу марки ГАЗ 3302-14 СПГ, р/н [NUMBER] , є ТОВ «ГЛОБИНСЬКИЙ М`ЯСОКОМБІНАТ», в той час як на момент дорожньо-транспортної пригоди водієм був [PERSON] - працівник підприємства при виконанні трудових обов`язків. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу марки ГАЗ 3302-14 СПГ, р/н [NUMBER] , була застрахована в ПрАТ «СК «ГЛОБАЛ ГАРАНТ» відповідно до полісу ЕР №202073022, який станом на 29 березня 2021 року був діючим згідно з даними МТСБУ (а.с.20). Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди. За змістом ст.ст.9, 22, 28, 31, 35, 36 Закону №1961-ІV, настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах, крім іншого, покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП майну потерпілого, яка визначається на підставі аварійного сертифіката, рапорту, звіту, акта чи висновку про оцінку, виконаного аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Оскільки на момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу ГАЗ 3302-14 СПГ, р/н [NUMBER] , була застрахована в ПрАТ «СК «ГЛОБАЛ ГАРАНТ», тому з метою отримання страхового відшкодування [PERSON] звернувся до страховика з відповідною заявою та вимогами (а.с.39-47). Однак звернення [PERSON] залишились без реагування, страхову виплату у позасудовому порядку страховик ПрАТ «СК «ГЛОБАЛ ГАРАНТ» не сплатило. У постанові ВП ВС від 14 грудня 2021року у справі № 147/66/17 наголошено, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). З огляду на зазначене суд вважає помилковими посилання представника третьої особи про абсолютність права потерпілого на відшкодування шкоди саме за рахунок особи, яка завдала шкоди. Враховуючи розподіл у деліктному зобов`язанні між винуватцем ДТП (страхувальником) і страховиком (МТСБУ) обов`язку з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації наземних транспортних засобів, а також те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем має визначені законом межі та порядок реалізації, пріоритетність інституту страхування перед правом потерпілого на отримання відшкодування за рахунок винуватої особи, суд приходить до переконання, що саме ПрАТ «СК «ГЛОБАЛ ГАРАНТ» є належним відповідачем за вимогами про відшкодування матеріальних збитків, завданих [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. При цьому, відмінність характеру правовідносин, які склались між [PERSON] та ПрАТ «СК «ГЛОБАЛ ГАРАНТ» як договірних, від деліктних правовідносин [PERSON] та ТОВ «ГЛОБИНСЬКИЙ М`ЯСОКОМБІНАТ», неможливість їх солідарного співіснування, виключає солідарну відповідальність відповідачів за вимогами про відшкодування майнових збитків. Отже, вимоги в частині відшкодування майнових збитків, заявлені до ТОВ «ГЛОБИНСЬКИЙ М`ЯСОКОМБІНАТ» слід залишити без задоволення, оскільки покладення обов`язку відшкодування шкоди на товариство як страхувальника, який уклав відповідний договір страхування, сплачував страхові внести (свідченням чому є дія полісу на момент ДТП), суперечитиме меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. У ході розгляду справи встановлено, що ПрАТ «СК «ГЛОБАЛ ГАРАНТ» позбавлене членства в МТСБУ з 02 липня 2021 року. З інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань встановлено, що ПрАТ «СК «ГЛОБАЛ ГАРАНТ» знаходиться в стані припинення з 28 січня 2022 року, запис №1000701100060081308, внесення рішення засновників щодо припинення юридичної особи. Вказана обставина в силу п.2 ч.1 ст.62 Закону України «Про страхування» визначає добровільний вихід страховика з ринку. Відповідно до п.п.2, 3 ст.20 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі ліквідації страховика, зокрема, за його власним рішенням визначені договором обов`язки цього страховика виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та (або) майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом. Згідно з п.п «а» п.41.2 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та (або) ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Статтею 52 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовано питання припинення членства в МТСБУ, зокрема, повне членство страховика в МТСБУ припиняється у разі позбавлення страховика - повного члена МТСБУ такого статусу, втрати цим страховиком статусу асоційованого члена МТСБУ або виключення такого страховика із членів МТСБУ. Страховик, членство якого у МТСБУ припинено, зобов`язаний виконати свої зобов`язання згідно з укладеними ним договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Як слідує з відповіді МТСБУ від 06 червня 2022 року №9-03/11308 (а.с.130), регламентні виплати за зобов`язання ПрАТ «СК «ГЛОБАЛ ГАРАНТ» з боку МТСБУ не здійснювались. Інформацію про звернення потерпілої особи та/або виплати страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР/202073022, укладеним між ПрАТ «СК «ГЛОБАЛ ГАРАНТ» та ТОВ «ГЛОБИНСЬКИЙ М`ЯСОКОМБІНАТ» за страховим випадком, що мав місце 29 березня 2021 року за участю забезпеченого транспортного засобу марки ГАЗ 3302-14 СПГ, р/н [NUMBER] , не виявлено. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 3 ст. 538 ЦК України у разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі. Відповідно до п.6 ч.1 ст.991 ЦК України страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі наявності інших підстав, встановлених законом. Хоча й станом на момент розгляду справи діяльність відповідача - страховика ПрАТ «СК «ГЛОБАЛ ГАРАНТ» припинена, інформація щодо ліквідації чи визнання банкрутом даної страхової компанії, створення ліквідаційної комісії наразі відсутня, однак зобов`язання зі здійснення страхової виплати на користь потерпілої сторони - [PERSON] за фактом ДТП, що мала місце 29 березня 2021 року, виникли до припинення її діяльності 28 січня 2022 року та залишаються невиконаними. Доказів, які б свідчили про відмову ПрАТ «СК «ГЛОБАЛ ГАРАНТ» страхувальникові ТОВ «ГЛОБИНСЬКИЙ М`ЯСОКОМБІНАТ» та/або потерпілій стороні [PERSON] у виплаті страхового відшкодування, з приводу чого останній неодноразово звертався до припинення діяльності страховика, суду не надано. Таким чином, суд приходить до висновку про можливість стягнення зі страховика майнової шкоди на користь [PERSON] . Приходячи до такого висновку суд враховує той факт, що в розумінні приписів ст.ст.20, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язок із виконання договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності покладено на страхову компанію до завершення процедури її ліквідації в особі ліквідаційної комісії, а у разі недостатності коштів (майна) - на МТСБУ. Законодавець передбачає дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому: позасудову в порядку ст.35 Закону №1961-IV шляхом подання заяви про страхове відшкодування, та судову, що передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою до страховика про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення. Так, згідно з п.36.1 статті 36 Закону №1961-IV, рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Відтак, сам по собі факт припинення страховиком членства в МТСБУ, припинення діяльності за власним рішенням не звільняє від обов`язку виконати свої зобов`язання згідно з укладеними ним договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Правова позиція з цього приводу висловлена Верховним Судом в постанові від 17 червня 2020 року у справі №753/15214/16-ц. Наявне рішення суду про стягнення страхової виплати для позивача є правовою підставою заявлення ним кредиторських вимог для включення до проміжного ліквідаційного балансу після створення ліквідаційної комісії ПрАТ «СК «ГЛОБАЛ ГАРАНТ», а у разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право протягом місяця з дати, коли він дізнався або мав дізнатися про таку відмову, звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії (юридичної особи в особі ліквідаційної комісії) про включення кредиторських вимог до проміжного ліквідаційного балансу (ст.112 ЦК України). До того ж сам факт невизнання страховиком права позивача на отримання страхового відшкодування, його розміру в силу бездіяльності не може надавати йому право на звернення до ліквідаційної комісії ПрАТ «СК «ГЛОБАЛ ГАРАНТ» з вимогою про включення його вимог до проміжного ліквідаційного балансу за відсутності судового рішення про доведеність таких вимог. Посилання представника третьої особи на правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 20 січня 2020 року у справі №922/416/19 та від 03 травня 2018 року у справі №924/478/16 для вирішення даного спору є недоречними, оскільки спір в рамках тих справ не є подібним та однорідним з даним спором і стосується інших, господарських, правовідносин. Щодо заявленого позивачем розміру матеріальних збитків, суд виходить з наступного. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів показаннями свідків. Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом п.1 ч.2 ст.22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Судовим розглядом встановлено, що з метою визначення розміру спричиненої матеріальної шкоди та подальшого доведення перед судом обґрунтування пред`явлених вимог [PERSON] звернувся до страхового комісара [PERSON] , який провів огляд пошкодженого транспортного засобу Renault Logan, р/н [NUMBER] , та виявлені механічні пошкодження зафіксував в акті огляду (а.с.15). Рахунком №1793 від 20 квітня 2021 року, виданим ТОВ «НАРА-АВТО» визначено вартість відновлювального ремонту транспортного засобу на суму 35 565 грн. 54 коп. (а.с.13). При цьому, співставленням обсягу та характеру механічних пошкоджень відповідно до акту огляду від 10 квітня 2021 року з механічними пошкодженнями, зафіксованими на фотознімках, наданих позивачем (а.с.23-38), суд приходить до переконання про обґрунтованість заявленого розміру збитків, адже визначений він у повній відповідності з обсягом фактично виявлених механічних пошкоджень в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Надані позивачем докази розміру матеріального збитку в рахунок доведення пред`явлених вимог суд вважає належними та допустимими доказами. Позаяк, висловлюючи незгоду з розміром заявлених збитків, інші учасники справи не надали жодних належних та допустимих доказів в спростування доказів, наданих позивачем, питання про призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи не ставили, відповідних клопотань від них не надходило, в той час як розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Беручи до уваги доведеність факту заподіяння матеріальної шкоди [PERSON] , реалізацію позивачем права на отримання регламентної виплати та бездіяльність страховика з виплати страхового відшкодування, обґрунтованість заявленого позивачем розміру матеріальної шкоди, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з ПрАТ «СК «ГЛОБАЛ ГАРАНТ» на користь [PERSON] 35 565 грн. 54 коп. страхового відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. При вирішенні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного. Положеннями ст.23, ч.3 ст.386 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Виходячи з положень ст.ст.16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (п.92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц). Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача. Згідно із ч.2 ст.1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Замовник відшкодовує шкоду, завдану іншій особі підрядником, якщо він діяв за завданням замовника. З аналізу змісту гл.82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч.1 ст.1191 ЦК набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування. Виходячи з наведених норм права, шкода (у тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Таким чином, встановивши, що [PERSON] , з вини якого сталася пригода, перебував у трудових відносинах з ТОВ «ГЛОБИНСЬКИЙ М`ЯСОКОМБІНАТ» і під час дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої позивачу було завдано шкоди, виконував трудові обов`язки, суд дійшов висновку про те, що за шкоду, завдану працівником, несе відповідальність саме роботодавець - у даному випадку ТОВ «ГЛОБИНСЬКИЙ М`ЯСОКОМБІНАТ», який також є власником джерела підвищеної небезпеки. Суд зауважує, що потерпіла особа у разі настання страхового випадку набуває право на відшкодування моральної шкоди і за рахунок страховика. Страхове відшкодування такої шкоди охоплює лише шкоду потерпілій фізичній особі, заподіяну у зв`язку з її каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (зокрема, смертю). У таких випадках розмір моральної шкоди, яку відшкодовує страховик винної особи, передбачений ст.26-1 та п.27.3 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів». Страхувальник, який спричинив настання страхового випадку, відшкодовує моральну шкоду заподіяну у зв`язку з каліцтвом або смертю потерпілого лише у разі, якщо її розмір перевищує ліміт відповідальності страховика, та у випадку, якщо потерпіла особа просить відшкодувати моральну шкоду з інших підстав, ніж передбачені ст.23 Закону №1961-IV. Однак, беручи до уваги те, що позивач просить стягнути моральну шкоду, яка не охоплюється страховим відшкодуванням, оскільки не стосується шкоди, заподіяної життю та здоров`ю його як потерпілого від ДТП (згідно зі ст.23, ст.26-1 Закону №1961-IV) та не належить до шкоди, заподіяної майну (згідно зі ст.28 Закону №1961-IV), тому заявлення вимоги про її стягнення солідарно як зі страховика, так і роботодавця особи, якою завдано шкоду, є помилковим. Так, визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу, суд виходить з меж пред`явлених ним вимог, враховує його психоемоційний стан та переживання, оскільки ставши учасником ДТП, він дійсно переніс емоційний стрес, переживання, викликані необхідністю відновлення такого стану, змінами в звичному життєвому ритмі, спричиненими відсутністю деякий час у нього автомобіля як засобу пересування, тому приходить до переконання про необхідність стягнення з відповідача ТОВ «ГЛОБИНСЬКИЙ М`ЯСОКОМБІНАТ» на його корить моральної шкоди в розмірі 5000 грн. Саме вказаний розмір компенсації моральної шкоди позивачеві суд вважає таким, що відповідатиме засадам розумності, справедливості та виваженості, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує відмову у задоволенні позовної вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, заявленої до ТОВ «ГЛОБИНСЬКИЙ М`ЯСОКОМБІНАТ», відмову у задоволенні вимоги про відшкодування моральної шкоди, заявленої до ПрАТ «СК «ГЛОБАЛ ГАРАНТ». При цьому суд враховує задоволення у повному обсязі вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, заявленої до ПрАТ «СК «ГЛОБАЛ ГАРАНТ» та часткове задоволення вимоги про відшкодування моральної шкоди, заявленої ТОВ «ГЛОБИНСЬКИЙ М`ЯСОКОМБІНАТ». Виходячи з принципу пропорційності розподілу судових витрат, часткового задоволення позовних вимог, заявлених солідарно до відповідачів загальному розмірі вимог 45 565 грн. 64 коп., суд вважає за необхідне стягнути з ТОВ «ГЛОБИНСЬКИЙ М`ЯСОКОМБІНАТ» на користь [PERSON] 99 грн. 88 коп. судового збору та 550 грн. 00 коп. витрат на правничу допомогу (з розрахунку 11% задоволених вимог), а з ПрАТ «СК «ГЛОБАЛ ГАРАНТ» на користь [PERSON] 708 грн. 24 коп. судового збору та 3900 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу (з розрахунку 78 % задоволених вимог). З огляду на характер спору, обсяг наданих адвокатом Петровою Т.А. правничих послуг [PERSON] , суд не вбачає підстав для зменшення заявлених нею витрат на правничу допомогу 5000 грн., розмір яких є обґрунтованим, співмірним та доведеним (а.с.49-54). Що стосується заявлених третьою особою документально підтверджених витрат на правничу допомогу в сумі 1000 грн. (а.с.155-162), які представник просив відшкодувати за рахунок стягнення з позивача, то суд виходить з такого. Відповідно до ч.12 ст.141 ЦПК України, судові витрати третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, стягуються на її користь зі сторони, визначеної відповідно до вимог цієї статті, залежно від того, заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги. Тобто право на відшкодування судових витрат, понесених третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, реалізується за правилами розподілу судових витрат, які встановлені для тієї сторони у справі, на боці якої виступала ця третя особа, та залежно від того, заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги. У даній справі МТСБУ було залучене до участі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, та враховуючи позицію представника виступало на стороні відповідачів, заперечуючи проти заявлених позовних вимог. Виходячи з розміру відхилених позовних вимог (11%), третій особі підлягають компенсації 110 грн. витрат на правничу допомогу шляхом їх стягнення з позивача.

Outcome: partial