Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-08 00:00:00

25.07.2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Львівської міської ради, третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Щебивовк Оксана Олексіївна про визнання права власності в порядку спадкування, в якому просить суд ухвалити рішення, яким визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на 3/4 частки в квартирі [ADDRESS] , загальною площею 21 м2, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 15.05.2017 р. Серія [NUMBER] , який являється дідусем позивача [PERSON] . За життя [PERSON] придбав житлову квартиру за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією Договору купівлі-продажу квартири від 22 квітня 2008 року, який посвідчений приватним нотаріусом Вишинською О.М. та зареєстровано у реєстрі за №1410, та Витягом про державну реєстрацію прав №35366295 від 03.09.2012 р. в якому зазначено, що [PERSON] належить 1/1 частки квартири. [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 14 квітня 2006 р. Серія [NUMBER] , яка була дочкою [PERSON] . [INFO] померла бабуся позивача - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 17 жовтня 2019 року, Серія [NUMBER] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме на житлову квартиру загальної площі 21,0 кв.м, житловою площею 11,8 кв. м, що підтверджується технічними характеристиками квартири, які зазначені у технічному паспорті від 06.05.1997 р., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належала покійному [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу від 22.04.2008 р. та Витягу про державну реєстрацію прав від 03.09.2012 р. Позивач вказує, що згідно Договору купівлі-продажу квартири від 22.04.2012 р., єдиним покупцем квартири був [PERSON] . Також у Витягу про державну реєстрацію прав від 03.09.2012 р. зазначено, що квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] в частці 1/1. 03 грудня 2021 року, [PERSON] звертався до Шевченківського районного суду м.Львова із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. 22 квітня 2022 року Шевченківським районним судом м.Львова було прийнято рішення у справі №466/11687/21 провадження №2-о/466/24/22, яким заяву [PERSON] задоволено. Рішення набрало законної сили 25.05.2022 р. Після смерті [PERSON] , його дружина [PERSON] не оформила спадщину, у визначеному законодавством порядку. [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Щебивовк Оксани Олексіївни із заявою про видачу свідоцтва про право на прийняття спадщини, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , однак нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про прийняття спадщини, про що видала постанову №60/02-14 від 11.07.2022 р. про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, мотивуючи це тим, що спадкодавець за життя не оформила за собою права власності на частку у квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка фактично була набута нею разом з [PERSON] за час спільного проживання у шлюбі, відтак вказана квартира належить до спільно нажитого майна подружжя. Склад спадкового майна, тобто, яка частка належала [PERSON] на момент, коли вона повинна була успадкувати майно після смерті її чоловіка, [PERSON] , не встановлена. У зв`язку з тим, що позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину у нотаріуса, він вимушений звертатись до суду з заявою про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування. На даний час, [PERSON] являється єдиним спадкоємцем за правом представлення після смерті його бабусі - [PERSON] . Даний факт підтверджується матеріалами спадкової справи 6/2017. З огляду на зазначене, позивач вказує, що має право успадкувати та оформити нерухоме майно, яке фактично належало за життя [PERSON] , однак через відмову нотаріуса позбавлений можливості здійснити це в позасудовому порядку. Просить позов задовольнити. Позивач в судове засідання, яке призначено на 09.12.2022 року не з`явився, однак представник позивача [PERSON] подала до суду заяву, в якій підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить суд розглядати справу у їх відсутності, а тому суд вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів. Представник відповідача у судове засідання не з`явився повторно з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, що стверджується відмітками у журналі реєстрації вихідної кореспонденції, наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення, відзив відповідачем до суду подано не було, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог статтей 280-283 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Щебивовк О.О. в судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. З`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, перевіривши зібрані по справі матеріали, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України. Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами наступне. З свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 15 травня 2017 року Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Львівській області вбачається, що [PERSON] , який являється дідусем позивача, помер [INFO] (а.с.13). Відповідно до Договору купівлі-продажу квартири від 22.04.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Вишинською О.М., [PERSON] прийняв у власність квартиру [ADDRESS] (а.с.15). Згідно Витягу про державну реєстрацію прав, виданого 03.09.2012 року ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с.16). [INFO] померла мати позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] (а.с.12). [INFO] померла дружина [PERSON] - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 17.10.2019 року (а.с.14), не оформивши за життя належним чином своїх спадкових прав. Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 22.04.2022 року по справі №466/11687/21, встановлено факт, що [PERSON] постійно проживав із спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] на час відкриття спадщини - [INFO] (а.с.6-9). Судом також встановлено, що [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Щебивовк Оксани Олексіївни із заявою про видачу свідоцтва про право на прийняття спадщини, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , однак нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про прийняття спадщини, про що видав постанову №60/02-14 від 11.07.2022р. про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, мотивуючи це тим, що спадкодавець за життя не оформила за собою права власності на частку у квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка фактично була набута нею разом з [PERSON] за час спільного проживання у шлюбі, відтак вказана квартира належить до спільно нажитого майна подружжя. Так, як вбачається із спадкової справи, єдиним спадкоємцем майна спадкодавця [PERSON] за законом є позивач [PERSON] . Крім того, відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.04.2022 року, 1/4 частка квартири [ADDRESS] належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.04.2019 року (а.с.18-19). Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла до інших осіб-спадкоємців. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття, право на спадкування за законом, як зазначено у ст. 1223 ЦК України, одержують спадкоємці з першої по п`яту чергу. Статтею 1258 ЦК України, передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. У відповідності до ст. 1299 ЦК України, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов`язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 182 цього Кодексу). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вищевикладене, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] є підставний та підлягає до задоволення в повному обсязі. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У п.26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обв`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа "Серявін та інші проти України" № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Outcome: approved