Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-22 00:00:00

У січні 2021 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом про стягнення боргу кредитором спадкодавця. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 25.04.2007 до Банку звернувся [PERSON] , підписав анкету-заяву від 25.04.2007, чим підтвердив свою згоду на те, що підписана ним разом з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Позичальнику було відкрито картковий рахунок та встановлено кредитний ліміт, який у подальшому збільшено до 5300,00 грн. Свої зобов`язання за договором банк виконав, встановивши на поточному рахунку позичальника кредитний ліміт, у межах якого в подальшому були проведені відповідні платежі, однак позичальник взяті на себе зобов`язання не виконав, погашення заборгованості у передбачений договором строк не здійснив. Позичальник помер [INFO] . Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором б/н від 25.04.2007 становить 6445,25 грн. (яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту 6407,52 грн., заборгованості за простроченими відсотками 37,73 грн.). Спадкоємцями, які проживали разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, є [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується спільною адресою місця реєстрації. Позивач вважає, що відповідачі прийняли спадщину, до складу якої входять, у тому числі, і кредитні зобов`язання померлого позичальника. Банк направив на адресу відповідної нотаріальної контори та відповідачів претензії кредитора, які не були задоволені. Позивач просить стягнути з відповідачів суму заборгованості у розмірі 6445,25 грн. та судові витрати у розмірі 2270,00 грн. В судове засідання представник позивача не з`явився, звернувся із заявою про розгляд справи без його участі. Відповідачі відзив на позовну заяву не надали, в судове засідання не з`явились повторно, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином. Суд дійшов\~висновку,\~що \~неявка учасників\~справи не\~перешкоджає розгляду\~справи по\~суті,\~ухвалив вирішити\~справу за\~відсутності її\~учасників,на підставі наявних у ній даних та доказів, відповідно до ст.223 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши надані докази, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору б/н від 25.04.2007 [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. В анкеті-заяві позичальника про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг містяться суттєві умови договору - кредитний ліміт 4300,00 грн., базова процентна ставка 1,9% в місяць на залишок заборгованості, щомісячна комісія 1%. Відповідно до укладеного договору позичальнику було видано кредитну картку номер [NUMBER] . [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] . Згідно наданих позивачем розрахунків, виписки за кредитним договором, заборгованість позичальника на день його смерті за договором б/н від 25.04.2007 становить 6445,25 грн., із яких заборгованість за простроченим тілом кредиту 6407,52 грн., заборгованості за простроченими відсотками 37,73 грн. Про смерть позичальника [PERSON] банку стало відомо 25.01.2019, що підтверджується відомостями скриншоту з системи банку по кредитній справі клієнта [PERSON] , наданих позивачем. Банк направив на адресу Другої запорізької державної нотаріальної контори претензію кредитора від 02.06.2020 № SAMDNS0000013317861 з проханням включити кредиторські вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до спадкової маси, повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед банком, повідомити банк про звернення спадкоємців із заявами про прийняття спадщини та відомості про таких осіб, а також повідомити банк чи видавалися свідоцтва про право на спадщину. Згідно відповіді на претензію від 02.07.2020 №839/01-16, Друга запорізька державна нотаріальна контора претензію залишила без розгляду та виконання у зв`язку з недотриманням вимог чинного законодавства, а саме, у претензії не зазначено дату, коли саме банку стало відомо про смерть [PERSON] . Запропоновано претензію оформити належним чином. Повторно АТ КБ «ПриватБанк» із заявою із зазначенням дати, коли саме банку стало відомо про смерть [PERSON] , до нотаріальної контори не звертався. Встановивши серед клієнтів банку осіб, зареєстрованих за однією адресою з [PERSON] , що вбачається із долучених до позовної заяви копій паспортів [PERSON] і [PERSON] з відповідними відмітками, АТ КБ «ПриватБанк» надіслав на адресу [PERSON] і [PERSON] лист-претензію №SAMDNS0000013317861 від 09.09.2020 з вимогою погасити заборгованість [PERSON] за кредитним договором у розмірі 6445,25 грн., вважаючи їх спадкоємцями після смерті [PERSON] . Доказів про отримання відповідачами претензій до суду не надано. Згідно відомостей департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, наданих на виконання узвали суду про витребування доказів, станом на 14.01.2019 за адресою [ADDRESS] , окрім позичальника [PERSON] (знятий з реєстрації у зв`язку зі смертю) були зареєстровані наступні особи: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Статтею 1218 ЦК України\~передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282\~ЦК України. Згідно із\~статтею 1282 ЦК України\~спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Згідно ст.1281 ЦК України в редакції, чинній на час відкриття спадщини, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень\~статті 1282 ЦК України. У п. 32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012, роз`яснено, що з урахуванням положень\~ст. 1282 ЦК України, спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому, спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальником за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що спадкоємці можуть задовольняти вимоги кредиторів лише: у разі прийняття майна у спадщину; у межах вартості успадкованого майна; у розмірі, яка виникла за життя спадкодавця. Главою 10 «Видача свідоцтв про право на спадщину» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5,\~визначено, зокрема, спадщина відкривається при зверненні спадкоємця (п. 1.2); спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини (п. 2.1); право на спадкування здійснюється спадкоємцями шляхом прийняття спадщини або її неприйняття (п. 3.1); заяви про прийняття спадщини або відмову від її прийняття подаються спадкоємцем особисто нотаріусу за місцем відкриття спадщини у письмовій формі (п. 3.3); при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус перевіряє наявність підстав для закликання до спадкування за законом осіб, які подали заяви про видачу свідоцтва (п. 4.1); свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених ч. 2\~ст. 1270 ЦК України,\~ст. 1276 ЦК України, - не раніше зазначених у цих статтях строків (п. 4.9); для спадкоємця, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, заява про видачу свідоцтва про право на спадщину є первинним документом, на підставі якого заводиться спадкова справа. При цьому нотаріус має виконати всі дії, які передбачені цим Порядком (п. 4.11). Згідно повідомлення Другої запорізької державної нотаріальної контори на виконання ухвали суду про витребування доказів, після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилась. При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України. Щодо дотримання вимог ст.1281 ЦК України суд зазначає наступне. Згідно доводів позову, спадкоємці [PERSON] (після зміни прізвища [PERSON] ), [PERSON] відповідно до вимог ч.3 ст. 1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину з моменту її відкриття, тобто з 14.01.2019. Частина 2 ст. 1281 ЦК України в редакції, що регулює спірні правовідносини, визначає, що кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Як встановлено судом, про відкриття спадщини після смерті позичальника [PERSON] кредитор дізнався 25.01.2019, а тому він міг пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом шести місяців від дня, коли він дізнався про відкриття спадщини, тобто до [INFO] . При цьому, така вимога може бути заявлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини. Втім, до Другої запорізької державної нотаріальної контори кредитор звернувся із претензією кредитора 02.06.2020, а до спадкоємців, які прийняли спадщину на підставі ч.3 ст. 1268 ЦК України, заявив вимогу 09.09.2020. Частина 3 ст.1281 ЦК України в редакції, що регулює спірні правовідносини, встановлює, що у разі, якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Тобто, у такому випадку закон пов`язує початок відліку строку на пред`явлення кредитором своїх вимог до спадкоємця, який прийняв спадщину, з моментом настання строку вимоги. Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що кредитор спадкодавця не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами 2 і 3 ст.1281 ЦК України. Також з огляду на предмет судового спору, до обов`язку позивача як кредитора спадкодавця, належить доказування обставин про розмір боргових зобов`язань боржника на день відкриття спадщини, а також на день звернення до суду з відповідним позовом до спадкоємців. Вирішуючи питання про обґрунтованість вимог кредитора та встановлюючи розмір заборгованості за кредитним договором на день смерті [PERSON] , суд виходить з наступного. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як зазначалось, в анкеті-заяві позичальника про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, на момент укладення договору погоджено встановлення кредитного ліміту 4300,00 грн., встановлена базова процентна ставка 1,9% в місяць на залишок заборгованості. Строк кредитного договору у вказаній заяві не визначений. З наданої банком Довідки вбачається, що кредитна картка неодноразово перевипускалась, остання видана 25.05.2018 зі строком дії до 04/2022. З Довідки про зміну умов кредитування вбачається, що кредитний ліміт неодноразово змінювався, в останній раз мало місце зменшення кредитного ліміту 26.10.2016 до розміру 5300,00 грн., 05.12.2018 зменшення кредитного ліміту до 0,00 грн. При цьому, банк, пред`являючи вимоги про погашення заборгованості, просив стягнути заборгованість за простроченим тілом кредиту у сумі 6407,52 грн. та заборгованість за простроченими відсотками у сумі 37,73 грн. Обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, банк посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Умови і правила надання банківських послуг. Суд критично оцінює надані позивачем зазначені докази, оскільки вони не містять підпису клієнта, тобто не містять доказів того, що саме цей витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Умови та правила надання банківських послуг розумів позичальник, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк». Крім того, вони суперечать суттєвим умовам договору, які містяться у підписаній сторонами у анкеті-заяві позичальника, щодо розміру процентної ставки. Підписана [PERSON] заява на оформлення кредитної картки не передбачає права банку, в тому числі в односторонньому порядку, змінювати погоджену сторонами відсоткову ставку у розмірі 1,9% на місяць, нараховувати пеню. При тому, що підписанням анкети-заяви сторони погодили базову процентну ставку 1,9% в місяць на залишок заборгованості, згідно наданого АТ КБ «ПриватБанк» розрахунку, Банк неодноразово змінював щомісячну процентну ставку, збільшуючи її, нараховував пеню, списував з рахунку пеню і проценти за підвищеною ставкою. За таких обставин банк вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Проте банк вимог щодо повернення заборгованості за поточним тілом кредиту не заявляв, оскільки у наданих банком розрахунках зазначено, що за поточним тілом кредиту заборгованість відсутня. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс 19. Водночас вимоги щодо стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту та простроченими відсотками не можуть бути задоволені, оскільки умови щодо нарахування вказаної заборгованості не визначені в анкеті-заяві від 25.04.2007, відтак вимоги банку є необґрунтованими. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed