Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-21 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Стасюк Ю.П., звернувся до суду з позовною заявою до відповідачки [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Королівської селищної ради, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей. Позові вимоги мотивовано тим, що з 14.06.2008 позивач перебуває у шлюбі з відповідачкою. Шлюб зареєстрований виконавчим комітетом Королівської селищної ради Виноградівського району Закарпатської області за актовим записом № 16. Від шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Фактично сторони не проживають разом протягом тривалого часу, відповідачка переїхала до будинку своїх батьків, дітей залишила разом з позивачем, участі в їх утриманні та вихованні не бере, має намір створити нову сім`ю та виїхати за кордон. У зв`язку з цим позивач звернувся до суду з даним позовом та просить суд розірвати шлюб і визначити місце проживання малолітніх дітей разом з ним та залишити їх на самостійному вихованні батька. Відповідачка [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, згідно якого проти розірвання шлюбу не заперечує, однак вважає, що діти повинні проживати разом з нею, оскільки вона має намір виїхати за межі України на постійне проживання. На даний час роботи та житла за кордоном не має, так як не визначилась до якої країни хоче виїхати. Якщо не зможе утримувати дітей, залишить їх проживати з своїми батьками. Просить позовну заяву задоволити частково та розірвати шлюб. В решті вимог просить відмовити, справу розглядати у її відсутність. Сторони та третя особа будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилися. Представник позивача Стасюк Ю.П. подав до суду заяву про розгляд справи у відсутність сторони позивача, позовні вимоги підтримує та просить суд такі задоволити. Представник третьої особи органу опіки та піклування Королівської селищної ради подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, та враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд приходить до висновку, що позовна заява є підставною та підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивач в своїй заяві. Так, в судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 14.06.2008 у виконавчому комітеті Королівської селищної ради Виноградівського району Закарпатської області за актовим записом № 16, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 14.06.2008. Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] . Малолітні діти сторін проживають з батьком, позивачем по справі [PERSON] в [ADDRESS] та знаходяться на його утриманні. Спільне подружнє життя у сторін не склалося. Різні характери та погляди на сімейне життя призвели до розпаду сім`ї. Між ними відсутнє взаєморозуміння . На даний час сторони проживають окремо. Шлюб носить формальний характер. Позивач остаточно визначився і зберегти шлюб не бажає. Наполягає на розірванні шлюбу. Відповідачка на розірвання шлюбу згідна. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. У відповідності із ст.110 ч.1 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. За таких обставин, суд приходить до висновку, що розлад в сім`ї носить стійкий характер, сім`я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та інтересам їхніх малолітніх дітей, що мають істотне значення, а відтак, позовні вимоги по розірвання шлюбу слід задоволити. Щодо позовної вимоги про визначення місця проживання дітей суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ч.3 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Частиною 1 ст. 141 Сімейного кодексу України встановлено мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст.161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У постанові Верховного Суду в колегії складі суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.02.2019 року в справі №377/128/18 від 14.02.2019 року вказано, тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Як встановлено з матеріалів справи, дочки сторін [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] проживаю з батьком, позивачем по справі [PERSON] в [ADDRESS] . Мати дітей, відповідачка по справі [PERSON] не приділяє належної уваги вихованню та участі в житті дітей. Вона має намір виїхати за межі України на постійне місце проживання, погрожує позивачу вивезти дітей без його згоди за межі України користуючись воєнним станом. В даному випадку батько здійснює належний догляд та утримання дітей. Відповідачка немає можливості забезпечити нормальні умови проживання для дітей, оскільки непрацевлаштована та немає жодного доходу. Молодша дитина сторін [PERSON] , має захворювання, яке потребує постійного лікування гормональними препаратами. Згідно п.2 ст.150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. При цьому батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, що слідує із змісту п.2 ст.155 Сімейного Кодексу України. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст. 12 Закону України виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно висновку органу опіки та піклування Королівської селищної ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Королівської селищної ради від 08.12.2022 № 142, встановлено, що умови проживання дітей у будинку батька визнані належними. Орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх [PERSON] та [PERSON] разом з батьком дітей - [PERSON] . Принципом 6 «Декларації прав дитини» від 20 листопада 1959 року визначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, окрім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Судом встановлено, що позивач має постійне місце проживання, утримує дітей матеріально, не курить, спиртні напої не вживає, аморальний спосіб життя не веде. Аналізуючи вищенаведені обставини та враховуючи вимоги норм сімейного законодавства, належні умови проживання за місцем проживання батька, що сприяють розвитку і належному вихованню дітей, суд вважає доцільним визначити місце проживання малолітніх дітей сторін з їх батьком [PERSON] , що повністю відповідає інтересам дітей, яких слід залишити на самостіному вихованні батька. Судові витрати у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідачки на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved