Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-18 00:00:00

08.07.2022 [PERSON] звернулась до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 21.07.2012 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, у якому народилась дитина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.09.2021 шлюб між сторонами розірваний. Позивач вказує,\~що малолітня дитина\~сторін проживає\~з позивачем\~та знаходиться\~на її\~утриманні.\~Однак відповідач\~з моменту\~розірвання шлюбу\~у добровільному\~порядку не\~надає матеріальну\~допомогу на\~утримання дитини\~та не\~приймає участі\~у її\~вихованні,\~хоча є фізично здоровим та працездатним, має у власності квартиру. За таких підстав позивач просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 4000 грн щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 08.07.2022 і до досягнення дитиною повноліття. 25.07.2022 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання на 18.08.2022 та надано сторонам строк для подання заяв по суті справи. 18.08.2022 судове засідання відкладено на 22.09.2022 у зв`язку з відсутністю відомостей про належне повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи. 22.09.2022 судове засідання відкладено на 24.10.2022 за клопотанням представника позивача. 24.10.2022 судове засідання відкладено на 22.11.2022 за клопотанням відповідача. 22.11.2022 судове засідання відкладено на 19.12.2022 у зв`язку із відключенням електроенергії у приміщенні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області. У судовому засіданні 19.12.2022 представник позивача [PERSON] позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, та просив позов задовольнити повністю. Пояснив, що дитина сторін проживає разом з позивачем та є фізично здоровою. Вказав, що відповідач не працевлаштований, однак фізично здоровий та працездатний, а також йому на праві власності належить квартира. У судовому засіданні 19.12.2022 відповідач [PERSON] позов визнав частково та не заперечував щодо стягнення з нього аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн щомісячно. Пояснив, що станом на даний час він не є працевлаштованим, оскільки приблизно один рік тому був звільнений з попереднього місця роботи за скороченням. Також хворіє цукровим діабетом, а тому витрачає кошти на лікування. На даний час має тимчасовий підробіток, дохід від якого щомісячно становить приблизно 5000 грн. Не заперечував, що у його власності є квартира, яка була придбана сторонами під час шлюбу. Зазначив, що сплатив позивачеві за її частку у нерухомому майні компенсацію у розмірі 30000 доларів США. Також вказав, що має у власності транспортний засіб марки «Skoda» моделі «Octavia», 2000 року випуску. У судове засідання 19.12.2022 позивач [PERSON] не з`явилася, однак приймає участь у судовому процесі через свого представника. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Суд установив, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.09.2021 (а.с. 6-8). Після розірвання шлюбу [PERSON] відновлено дошлюбне прізвище « [PERSON] ». У даному шлюбі у сторін народилась дитина [PERSON] , [INFO] . Такі обставини підтверджуються свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 5). Станом на даний час дитина сторін проживає разом з позивачем, що зазначалось у судовому засіданні представником позивача та не заперечувалось відповідачем. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Так само і положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Правовідносини щодо утримання батьками дитини регулюються главою 15 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Даний обов`язок є рівним для обох батьків і покладається на них, не зважаючи на те, з ким із батьків проживає дитина (ст. 180 СК України). Відповідно до ч. 1, 3 ст. 181 СК України \~способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними . За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Так, в обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що домовленості щодо утримання дитини між сторонами не досягнуто, а відповідач в добровільному порядку не надає матеріальну допомогу на утримання малолітньої дитини у розмірі, достатньому для забезпечення її потреб. За таких обставин позивачу важко самій створити умови для належного утримання дитини, її фізичного та духовного розвитку. Вказане є підставою для стягнення з відповідача аліментів відповідно до рішення суду. При визначенні розміру аліментів суд виходить з такого. Частиною 1 ст. 184 СК України\~визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви (ч. 1 ст. 191 СК України). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Так, мінімально необхідний рівень матеріального забезпечення дитини відповідного віку встановлений на законодавчому рівні. Частина 2 ст. 182 СК України визначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Так, згідно зі ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років з 01.12.2022 становить 2833 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Так, позивач не підтвердила суду належними та допустимими доказами, що розмір аліментів, які необхідно стягувати з відповідача на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , становить 4000 грн щомісячно, оскільки не надала докази, які б підтверджували такий розмір витрат на утримання малолітньої дитини сторін. Разом з тим суд приймає до уваги, що [PERSON] не заперечував, що має фінансову можливість щомісячно сплачувати аліменти на утримання спільної дитини сторін у розмірі 2000 грн. Крім цього, відповідачу на праві приватної власності належить квартира, а також транспортний засіб марки «Skoda» моделі «Octavia», 2000 року випуску, що свідчить про достатнє матеріальне забезпечення останнього. Також суд враховує, що відповідач є працездатним, стан його здоров`я є задовільним, а також те, що в [PERSON] немає інших осіб, які перебувають на його утриманні. Докази того, що відповідач хворіє на цукровий діабет та витрачає кошти на своє лікування, суду не надані. За таких обставин, приймаючи до уваги необхідний рівень матеріального забезпечення дитини відповідного віку та рівний обов`язок батьків утримувати дитину, суд вважає справедливими та фінансово можливими для відповідача і достатніми для забезпечення належного рівня дитини сторін аліменти у розмірі 2833 гривень щомісячно. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). Приймаючи до уваги, що згідно з вимогами Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, а також те, що даний позов задоволено частково у сумі 2833 грн, що становить 70,82 % від заявленої вимоги, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 70,82 % судового збору у сумі 702,87 грн, а 29,18 % судового збору у сумі 289,53 грн необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial