Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-19 00:00:00

22.11.2017 року позивач звернулась до суду з позовними вимогами, якими просить визнати за нею, в порядку спадкування за заповітом після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги позивач мотивує тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , за життя залишив заповіт від 06.05.2009 року на користь позивача. Особи, які мають право на обов`язкову частку у спадщині відсутні, спадщину вона прийняла шляхом подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк, відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України, однак письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Гончарової О.С, №269/02-14 від 15.09.2017 року позивачу було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після померлого [INFO] Станкова [PERSON] , оскільки права власності на спадкове майно не зареєстроване у встановлено у встановленому законодавством порядку за спадкодавцем. 26.09.2018 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічними позовними вимогами, якими просить визнати недійсним та скасувати заповіт [PERSON] , посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області від 06.05.2009 року, зареєстрований в реєстрі за № 3-2007, посилаючись на те, що спадкодавець не розумів значення своїх дій при складанні заповіту, оскільки на час складання заповіту зловживав спиртними напоями, був психічно хворою людиною. Він є онуком спадкодавця [PERSON] та є спадкоємцем за законом п`ятої черги відповідно до ст. 1265 ЦК України. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28.08.2018 року зустрічний позов [PERSON] до\~ [PERSON] ,\~третя особа,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог -\~Ізмаїльська державна\~нотаріальна контора\~про визнання\~заповіту недійснимбув прийнятий та об`єднаний в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Позивач та її представник за первісним позовом в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та наполягали на їх задоволенні, зустрічний позов не визнали. За обставинами справи пояснили, що [PERSON] постійно проживала разом зі своїм чоловіком [PERSON] , доглядала за ним. Представник відповідачів за первісним позовом - [PERSON] та [PERSON] ( т. 1, а.с. 127, 146) в судовому засіданні зустрічні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та наполягав на їх задоволенні, первісні вимоги не визнав та заперечував проти їх задоволення. Представник третьої особи Ізмаїльської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю. Вислухавши позивача та її представника, представника відповідача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первісні позовні вимоги підлягають задоволенню, а у задоволенні зустрічних позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76\~ЦПК України\~визначено,\~що доказами\~є будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Ці\~дані встановлюються\~такими засобами: письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; висновками\~експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Уманец Н.І. 21.02.1969 року та зареєстрованого в реєстрі під № 2-940, [PERSON] належить житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що також підтверджено довідкою №1637, виданою 05.12.2017 року КП «Ізмаїльське МБТІ». Відповідно до технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] був збудований в період 1971-1990 рр. Згідно п. 42 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються: 1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. У своєму листі № 8.4-35/18/1 від 23.02.2016 року, Міністерство юстиції України зазначило: «Враховуючи наведене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 5 серпня 1992 року не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію, у тому числі по окремо визначеній «спрощеній» процедурі». Отже, будинки, які побудовані до 1992 року не підлягають введенню в експлуатацію, не належать до самочинного будівництва і документом, який підтверджує відповідність його будівельним нормам, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 13.03.2017 року Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, [PERSON] помер [INFO] . Після смерті [PERSON] , згідно ст.1220 ЦК України, відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1233 ЦК заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 статті 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до заповіту, посвідченого 06.05.2009 року державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Черненко С.М., зареєстрованого в реєстрі за № 3-2007, [PERSON] заповів все його майно, нерухоме та рухоме, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось і взагалі все те на що на день смерті буде йому належати і на що він буде мати право за законом [PERSON] , [INFO] . Згідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 48443220 від 18.07.2017 року, наданої приватним нотаріусом Гончаровою О.С., заповіт [PERSON] від 06.05.2009 року, зареєстрований за № 3-2007, не змінювався та не скасовувався. Згідно ч.1\~ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Осіб, які відповідно до вимог ч. 1\~ст. 1241 ЦК України\~мають право на обов`язкову частку у спадщині незалежно від змісту заповіту, після смерті [PERSON] , та які заявили про свої права та підтвердили своє право відповідними документами, немає. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] у встановлений законом строк звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , що підтверджено заявою від 18.07.2017 року, посвідченою приватним нотаріусом Гончаровою О.С., тобто вважається такою, яка фактично прийняла спадщину (спадкова справа № 48/2017). Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Гончарової О.С, №269/02-14 від 15.09.2017 року позивачу було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після померлого [INFO] Станкова [PERSON] , оскільки права власності на спадкове майно не зареєстроване у встановлено у встановленому законодавством порядку за спадкодавцем. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . При цьому, відповідачами не було надано належних та допустимих доказів, що вони також мають право на спадщину після смерті [PERSON] . Стосовно визнання\~недісним заповіту [PERSON] , посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області від 06.05.2009 року, суд зазначає наступне. Відповідно до частини другої\~ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Тлумачення частини другої\~ст. 1257 ЦК України дає підстави зробити висновок, що для дійсності заповіту волевиявлення заповідача має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити юридичну долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених ЦК України. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 703/4689/18 (провадження № 61-14976св21). Відповідно до частини першої ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою\~ст. 203 цього Кодексу. Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою\~ст. 203 цього Кодексу\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Отже, на заповіт як односторонній правочин поширюються загальні правила\~ЦК України\~щодо недійсності правочинів. Заповіт може бути визнаний недійсним у тому випадку, коли волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Згідно з частиною першою\~ст. 30 ЦК України\~цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов?язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Відповідно до частини першої\~ ст. 225 ЦК України\~правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Правила\~ст. 225 ЦК України\~\~поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд має призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі № 755/16032/15-ц (провадження № 61-18092св21). Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року у справі № 496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19) вказав, що підставою для визнання правочину недійсним згідно з частиною першою\~ ст. 225 ЦК України\~може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними. Тобто для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою ст. 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 554/11179/13-ц (провадження № 61-30685св18), від 02 листопада 2020 року у справі № 326/81/15 (провадження № 61-837св19), від 16 вересня 2021 року у справі № 496/2925/17 (провадження № 61-4247св21). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (частина друга ст. 78 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, шоста ст. 81 ЦПК України). Відповідно до частини першої\~ст. 103 ЦПК України\~суд призначає експертизу у справі, зокрема, для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. Призначення експертизи судом є обов`язковим, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи (ст. 105 ЦПК України). Тобто психічний стан особи може бути підтверджений саме судово-психіатричною експертизою, яка і є допустимим доказом при встановленні спірних обставин. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду від 03.12.2019 року по справі була призначена: - посмертна судово-психіатрична експертиза, на вирішення якої поставити наступні питання: чи страждав за життя померлий [PERSON] , [INFO] , який 06 травня 2009 року склав заповіт, на тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння або психічне захворювання? чи усвідомлював померлий [PERSON] , [INFO] , який 06 травня 2009 року склав заповіт, значення своїх дій та чи міг керувати ними під час складення заповіту 06 травня 2009 року на ім`я [PERSON] ? Заповіт посвідчено державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області Черненко С.М. від 06.05.2009 року, зареєстрований в реєстрі за №3-2007; - посмертна почеркознавча експертиза, на вирішення якої поставити наступні питання: чи можливе виконання підпису та рукопису особою [PERSON] , [INFO] , який знаходився в стані збудження, або в якомусь іншому нервовому стані, який міг бути при примушуванні в написанні підпису та рукопису на заповіті, який 06 травня 2009 року був підписаний [PERSON] .? Витрати на проведення експертизи були покладені на [PERSON] . Листом Одеського науково-дослідницького інституту судових експертиз №11-34/423-о-20 вих від 18.11.2020 року було повідомлено, що ухвала Ізмаїльського міськрайонного суду від 03.12.2019 року залишена без виконання, оскільки у встановлений п. 1.13. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року №53/5, не було виконано клопотання судового експерта про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи та не проведена оплата вартості рахунку №19-8553/41. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду від 16.12.2020 року по справі поновлено провадження. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду від 18.01.2021 року по справі була призначена: - посмертна судово-психіатрична експертиза, на вирішення якої поставити наступні питання: чи страждав за життя померлий - [PERSON] , [INFO] , який 06 травня 2009 року склав заповіт, на тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння або психічне захворювання? чи усвідомлював померлий [PERSON] , [INFO] , який 06 травня 2009 року склав заповіт, значення своїх дій та чи міг керувати ними під час складення заповіту 06 травня 2009 року на ім`я [PERSON] ? Заповіт посвідчено державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області Черненко С.М. від 06.05.2009 року, зареєстрований в реєстрі за №3-2007? - посмертна почеркознавча експертиза, на вирішення якої поставити наступні питання: чи можливе виконання підпису та рукопису особою [PERSON] , [INFO] , який знаходився в стані збудження, або в якомусь іншому нервовому стані, який міг бути при примушуванні в написанні підпису та рукопису на заповіті, який 06 травня 2009 року був підписаний [PERSON] .? Також ухвалоювід\~18.01.2021\~року було\~зобов`язано [PERSON] \~здійснити оплату\~попереднього рахунку\~вартості проведення\~експертизи протягом\~одного місяца\~з дня\~його отримання. Листом Одеського НДІСЕ від 08.02.2021 року було направлено клопотання експерта про надання документів та оплати рахунку. Клопотання експерта та рахунок представник [PERSON] отримав 19.02.2021 року. Листом Одеського НДІСЕ від 12.04.2021 року була повернута ухавла суду про призначення почеркознавчої експертизи в зв`язку з несплатою рахунку. Листом КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради від 29.01.2021 року була витребувані матеріали цивільного провадження на уся наявна медична документація. Листом КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради №210 від 31.05.2022 року було повідомлено, що ухвала Ізмаїльського міськрайонного суду від 18.01.2021 року залишена без виконання, оскільки у встановлений п. 1.13. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року №53/5, не була проведена оплата вартості рахунку. В судовому засіданні від 18.08.2022 року представник [PERSON] зазначив, що вони не отримували рахунок за проведення посмертної судово-психіатричної експертизи. 18.08.2022 року в судовому засіданні представник [PERSON] отримав рахунок № 3 від 31.05.2022 року за проведення посмертної судово-психіатричної експертизи. Суд оголосив перерву до 31.08.2022 року для оплати [PERSON] рахунку за проведення посмертної судово-психіатричної експертизи. В судовому засіданні від 31.08.2022 року представник [PERSON] пояснив, що відповідач не зміг оплатити рахунок. Крім цього судовому засіданні від 31.08.2022 року представник [PERSON] заявив клопотання про повторне направлення справи для проведення судової почеркознавчої експертизи, суд надав можливість до 20.09.2022 року відповідачу сплатити рахунок за проведення такої експертизи, при цьому до 20.09.2022 року відповідачем такий рахунок оплачений не був. Відповідно до частини п`ятої статті 12 ЦПК України має сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. За частиною четвертою статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] не скористався своїм правом на завершення процедури проведення посмертної судово-психіатричної експертизи та посмертної судово почеркознавчої експертизи. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що [PERSON] та мати свідка жили разом, потім з 2006 року [PERSON] став проживати з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . За життя матері свідка [PERSON] скаржився на головні болі, про стан його психічного здоров`я вона нічого не знає. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона з 1988 року мешкає за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] з 2006 року мешкає разом з [PERSON] . Після 2009 року [PERSON] їй особисто казав, що він залишив заповіт на користь [PERSON] . Станом на травень 2009 року він був у нормальному психічному стані. У кінці 2016 року почав забувати. [PERSON] та [PERSON] не зловживали алкоголем. [PERSON] раз на місяць та раз на два місця їздила до с. Плавні, Ренійського району. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що він з 1971 року мешкає за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] та [PERSON] мешкали разом з 2006 року по [ADDRESS] , не сварились. З її приїздом в будинку став порядок. Станом на травень 2009 року він був у нормальному психічному стані. [PERSON] він не бачив з 1990-х років. Іноді бував в них вдома, допомагав. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що її мати [PERSON] вийшла заміж за [PERSON] у 2006 році. Вони зробили ремонт вдома. [PERSON] сказав їй особисто, що залишив заповіт на користь [PERSON] . Станом на травень 2009 року він був у нормальному психічному стані. 08.03.2017 року [PERSON] була в неї у гостях, приїжджала за продуктами. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що [PERSON] та [PERSON] одружились на мешкали за адресою: [ADDRESS] . Станом на травень 2009 року [PERSON] був у нормальному психічному стані. У 2016 році він бачив [PERSON] та [PERSON] , та [PERSON] виглядав нездорово. Син [PERSON] зловживав алкоголем, [PERSON] випивав рідко. Після переїзда [PERSON] будинок та двір був приведений до ладу. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що [PERSON] почала мешкати за адресою: [ADDRESS] більше 10 років. [PERSON] привела будинок до ладу. Станом на травень 2009 року [PERSON] був у нормальному психічному стані. У [PERSON] почалися проблеми зі здоров`ям за півроку до смерті. Вона з сусідами спілкувалась через сітку. [PERSON] сказав її чоловіку приблизно через 2-3 роки після одруження, що він залишив заповіт на користь [PERSON] . [PERSON] вона ніколи там не бачила. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що [PERSON] разом з [PERSON] приїжджала до неї с. Утконосівку, Ізмаїльського району. Про заповіт вона нічого не знає. [PERSON] по [ADDRESS] проживала нечасто, в основному вона мешкала в с. Плавні, Ренійського району, але вона це знає зі слів сусідів. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] (мати відповідача за первісним позовом [PERSON] ) пояснила, що з 1979 року вона разом з [PERSON] жили по [ADDRESS] . Одружились у 1980 році. Будинок був в поганому стані, вони купили мебель, привели будинок до ладу. [PERSON] бив свою дружину [PERSON] . Після [PERSON] почав зловживати алкоголем та почав її бити та вони розлучились. В 2006 році з`явилась [PERSON] у червні 2008 році помер син [PERSON] та вони поїхали на похорони в м. Овіділополь. На похоронах [PERSON] поводив себе неприродно та запитував коли вони будуть їсти. [PERSON] говорив, що там постійні п`янки. Після похорон вона [PERSON] не бачила, але сусіди говорили, що він забуває речі, погано бачить. У 2015 року [PERSON] захворів туберкульозом. У 2014-2015 рр. [PERSON] ходив з палицею. 09.03.2018 року їй зателефонував [PERSON] та сказав, що йому потрібні гроші та вони купили водку. [INFO] Володимир та [PERSON] померли. Про заповіт вона не знала. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що він товаришував з [PERSON] з 2000 року. Проблеми у [PERSON] почались у 2005-2006 роках. [PERSON] могла жити два тижні у с. Плавні, Ренійського району. Пенсію [PERSON] отримувала [PERSON] . Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що дружина говорила, що в неї є дідусь. Вони запрошували його на весілля у 2015 році, але він не зміг приїхати. Сусіди зателефонували та повідомили, що [PERSON] помер. Він з дружиною приїхали на похорон діда та їх зустріла [PERSON] та сказали, чому вони приїхали. Володимира хоронила [PERSON] . [PERSON] забрала [PERSON] . Потім свідок приходив у двір та [PERSON] його проганяла. Про стан його психічного здоров`я на 2009 рік не знає. [PERSON] він за життя не бачив. Таким чином, з допитів свідків не вбачається, що [PERSON] у момент підписання заповіту не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними. Згідно довідки КУ «Ізмаїльска міська центральна лікарня» від 11.10.2018 року [PERSON] перебував на обліку у протитуберкульозному відділенні Ізмаїльської МЦЛ з 05.05.2015 року по 10.03.2017 року. Згідно листа КНП ІРР «Центральна районна лікарня» від 30.11.2018 року [PERSON] за медичною допомогою до закладу не зверталась. Таким чином, з досліджених доказів вдачається, що відсутні правові підстави для визнання оспорюваного заповіту недійсним, оскільки [PERSON] не надано доказів абсолютної неспроможності спадкодавця в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій. Сам по собі факт перебування заповідача на обліку у протитуберкульозному відділенні не є достатнім доказом його неспроможності в межах, необхідних для волевиявлення і складення заповіту, та не спростовує презумпцію його психічного здоров`я. За таких обставин, у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Ізмаїльська державна нотаріальна контора про визнання недійсним та скасування заповіту [PERSON] , посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області від 06.05.2009 року, зареєстрований в реєстрі за № 3-2007 необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: approved