Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», треті особи, які не заявлять самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Ярошенко Костянтин Юрійович про визнання виконавчого напису від 10.06.2021 року № 133128 про стянененя суми боргу у загальному розмірі 19 898,58 грн. таким, що не підлягає виконанню. Свої вимоги мотивує тим, що на початку листопада 2021 в Єдиному порталі державних послуг «Дія» дізнався, що приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Ярошенком К.Ю. відносно нього 26.10.2021 року відкрито виконавче провадження № 67270464 на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. № 133128 від 10.06.2021 року. Виконавчий напис вчинено за зверненням ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 34/6922ACLAPT6 від 17.04.2013 року у загальному розмірі 19 898,58 грн. Вважає, що вказаний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, оскільки відповідачем не направлялась і не вручалась вимога про усунення порушень, відповідачем не надано всі необхідні документи, що підтверджують правомірність стягнення з нього боргу, зокрема оригіналу нотаріально посвідченого кредитного договору. Крім того, позивач зазначає, що виконавчий напис було вчинено поза межами позовної давності, що свідчить про незаконність, протиправність таких дій та спірність заборгованості на момент вчинення виконавчого напису Просить стягнути з відповідача судові витрати зі сплати судового збору та витрати на правову допомогу у розмірі 6000 грн. У зв`язку з вищевикладеним, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та просить позов задовольнити в повному обсязі. Ухвалами Дніпровського районного суду м. Києва від 28.12.2021 року позовну заяву та заяву про забезпечення позову передано за підсудністю на розгляд до Солом`янського районного суду м. Києва. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.02.2022 року для розгляду справи визначено головуючого суддю Митрофанову А.О. Ухвалою судді Солом`янського районного суду міста Києва від 23.02.2022 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 23.02.2022 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову. 10 жовтня 2022 року представник відповідача ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» подав до суду заяву про визнання позову в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а також клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, посилаючись на те, що визначений позивачем розмір витрат є не співсмірним із складністю справи, тому вважає що відшкодування витрат можливе в обсязі 1000 грн. Оскільки розгляд справи відбувається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, учасники справи в судове засідання не викликались. Згідно з даними зворотніх повідомлень про вручення поштових відправлень, учасники справи - приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Ярошенко К.Ю. та ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» отримали копії ухвал про відкриття провадження та позовної заяви з додатками. До суду повернувся конверт із поштовим відправленням на адресу третьої особи - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. з відміткою «адресат відсутній завказаною адресою». Треті особи пояснення щодо позову в порядку, передбаченому ст. 181 ЦПК України, не подавали. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що 17 квітня 2013 року між ПАТ «Платинум банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 34/6922ACLAPT6, сума кредиту 11200 грн., кінцевий строк повернення 02 травня 2015 року. Відповідно до пункту 1.2. вказаного Кредитного договору № 34/6922ACLAPT6 від 17.04.2013 року та графіку платежів (додаток № 1 до кредитного договору) датою повернення кредиту є 02.05.2015 року. Останній платіж позивачем за вищезазначеним кредитним договором був здійснений 25.03.2014 року у розмірі 840 грн. 10 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є. М. вчинено виконавчий напис та зареєстровано в реєстрі за № 133128 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» заборгованості за кредитним договором № 34/6922ACLAPT6 від 17.04.2013 року за період з 25.05.2021 року по 03.06.2021 року включно суму у розмірі 6 284,93 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 1 916,03 грн. - заборгованість за відсотками та комісією, 11 647,62 грн. - заборгованість за штрафними санкціями, 50,00 грн. - плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 19 898,58 грн. З виконавчого напису вбачається, що з [PERSON] запропоновано стягнути невиплачені в строк грошові кошти на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», якому ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», код платника податків згідно з ЕДРПОУ 43311346, відступлено право вимоги па підставі Договору факторин у № 250521 -ФК від 25 травня 2021 року, якому в свою чергу ТОВ «Фінансова компанія управліния активами», код платника податків згідно з ЄДРПОУ 35017877, відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу № 20/ФК від 09 липня 2020 року, якому в свою чергу ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», код платника податків згідно з ЄДРПОУ 35625014, відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу № 20182407-1/2 від 24 липня 2018 року, якому ПАТ «ПЛАТИНУМ БАНК», код платника податків згідно з ЄДРПОУ 33308489, на підставі Договору факторингу № 20151125-Г від 25 листопада 2015 року, відступлено право вимоги за Кредитним договором № 34/6922ACLAPТ6 від 17 квітня 2013 року, укладеного між ПАТ «ПЛАТИНУМ БАНК» та [PERSON] 26.10.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 67270464 на підставі виконавчого напису № 133128, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 10.06.2021 року, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» заборгованості в загальному розмірі 19 898,58 грн, з урахування плати за вчинення виконавчого напису. Позивач вважає вказаний виконавчий напис незаконним та таким, що не підлягає виконанню, оскільки він був вчинений з порушенням вимог законодавства. Згідно положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.18 цього Кодексу встановлено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Як вбачається з положень ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий напис нотаріуса є виконавчим документом, який підлягає примусовому виконанню. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 цього Закону (у редакції, чинній на день вчинення оскаржуваного виконавчого напису) нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Аналогічні положення містяться також в главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5. Згідно з п.п. 3.2 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. У 2014 році до вказаного Переліку були внесені зміни, затверджені постановою КМУ від 26.11.2014 року № 662, якими, зокрема, доповнено перелік новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Так, документом, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса є кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Разом з тим, у справі № 826/20084/14 постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року визнано незаконною та нечинною постанову КМУ № 662 від 26.11.2014 року, зокрема, в частині, наведеній вище. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року залишено без змін. За положеннями п. 10.2 постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Рішення суб`єкта владних повноважень є нечинним, тобто втрачає чинність з певного моменту лише на майбутнє, якщо на підставі цього рішення виникли правовідносини, які доцільно зберегти. Оспорюваний виконавчий напис був вчинений приватним нотаріусом 10 червня 2021 року, тобто на момент коли вже були скасовані внесені постановою КМУ від 26.11.2014 року № 662 зміни та діяла редакція Переліку, яка передбачає вчинення виконавчого напису на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Відповідно до п.п. 3.5. п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Виконавчий напис, який оспорюється позивачем, стосується стягнення з нього заборгованості за кредитним договором від 17 квітня 2013 року № 34/6922ACLAPT6. Проте, як вбачається із копії договору від 17 квітня 2013 року № 34/6922ACLAPT6, він не є нотаріально посвідченим. Таким чином, приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис з порушення вимог чинного законодавства. Крім того, щодо визначення безспірності суми заборгованості, то указане питання досліджене судом вищої інстанції (постанова від 05.07.2017 року по справі № 754/9711/14-ц; від 23.01.2018 року по справі № 310/9293/15; від 18.07.2018 року по справі № 486/388/16-ц; від 06.06.2019 року № 750/1627/18). Так, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Так, у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 року у справі № 6-887цс17 вказано, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлює суд відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Тобто, підсумовуючи викладене, під час розгляду справ такої категорії суд перевіряє право стягувача на вчинення вказаної дії, повноваження щодо вчинення нотаріальних дій нотаріуса та встановлює той факт, чи дійсно розмір заборгованості, що підлягає стягненню, у тому числі розмір процентів, неустойки (штрафу, пені), якщо такі належать до стягнення, відповідає сумі, вказаній у виконавчому документі, та залежно від встановленого ухвалює рішення про відмову чи задоволення позову. Згідно виконавчого напису від 10 червня 2021 року стягнення заборгованості за кредитним договором від 17 квітня 2013 року № 34/6922ACLAPT6 проводиться за період з 25 травня 2021 року по 03 червня 2021 року. Як вбачається з кредитного договору 17 квітня 2013 року між ПАТ «Платинум банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 34/6922ACLAPT6, сума кредиту 11200 грн., кінцевий строк повернення 02 травня 2015 року. Відповідно до пункту 1.2. вказаного Кредитного договору № 34/6922ACLAPT6 від 17.04.2013 року та графіку платежів (додаток № 1 до кредитного договору) датою повернення кредиту є 02.05.2015 року. Останній платіж позивачем за вищезазначеним кредитним договором був здійснений 25.03.2014 року у розмірі 840 грн. Таким чином, на момент вчинення виконавчого напису 10 червня 2021 року минуло більше трьох років з дня виникнення права вимоги про стягнення заборгованості за указаним договором. Крім того, згідно виконавчого напису від 25 січня 2021 року стягнення заборгованості за кредитним договором № 34/6922ACLAPT6 від 17.04.2013 року за період з 25.05.2021 року по 03.06.2021 року включає суму у розмірі 6 284,93 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 1 916,03 грн. - заборгованість за відсотками та комісією, 11 647,62 грн. - заборгованість за штрафними санкціями, 50,00 грн. - плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 19 898,58 грн. Разом з тим, за висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12) право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У цій же постанові зазначено, що у разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. З огляду на викладене, відповідач позбавлений можливості стягувати з позивача заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами після закінчення строку кредитування, оскільки у даному випадку відповідач має право на захист своїх прав на підставі статті 625 ЦК України. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, оскільки приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис з порушенням вимог чинного законодавства. Що стосується розподілу судових витрат, суд зазначає таке. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений при поданні позову, у розмірі 908 грн. та у розмірі 454 грн. за подачу заяви про забезпечення позову. Суд не вбачає підстав для застосування ч. 1 ст. 142 ЦПК та поверненню позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, оскільки визнання позову відповідачем відбулось вже після початку розгляду справи по суті. Що стосується вимоги позивача про стягнення витрат на правничу (правову) допомогу в розмірі 6000 грн., то суд зазначає наступне. За змістом ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст.141 ЦПК України, у відповідності до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п.1 ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18. Позивач просив стягнути з відповідача на його користь витрати на професійну правничу допомогу. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування позивачем надано: копію договору про надання правової допомоги №21-2021 від 18 листопада 2021 року, укладеного між адвокатом Остроух М.В. та [PERSON], ордер, додаткову угоду до договору №21-2021 від 18 листопада 2021 року. Разом з тим, позивачем не надано суду доказів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Не надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, що позбавляє суд можливості встановити співмірність витрат із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (стаття 137 ЦПК України). А тому відсутні підстави для покладення цих витрат на відповідача.

Outcome: approved