Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-12 00:00:00

Позивач звернулася в суд з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь борг у сумі 46004,10 грн. та судові витрати, посилаючись на те, що між сторонами було укладено договір позики, за яким відповідач не виконав свої зобов`язання та не повернув позивачу борг у встановлений в розписці про отримання грошей строк. Ухвалою судді Житомирського районного суду Житомирської області від 25.10.2022 року матеріали цивільної справи направлено за підсудністю до Богунського районного суду м. Житомира. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 17.11.2022 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про проведення судового засідання без його участі, в якій підтримав позов та просив його задовольнити, а також не заперечував щодо вирішення справи в заочному порядку. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, хоча про час, день та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відзив на позов не надав, а тому суд вважає за можливе вирішити спір без участі відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України. Дослідивши докази в їх сукупності, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що 29.08.2020 року, позивач [PERSON] передала [PERSON] , [INFO] , в борг грошові кошти в сумі 1000 доларів США зі строком повернення до 29.08.2021 року, що підтверджується розпискою. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обовязок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~статті 625\~ЦК України\~боржник не\~звільняється від\~відповідальності за\~неможливість виконання\~ним грошового\~зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо\~його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів\~робити відповідні правові висновки. Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 13.12.2017 року по справі №309/3458/14-ц. Дослідивши матеріали справи, суд виходить з того, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й факту передачі грошової суми позичальнику. Суд встановив, що наявність між сторонами позикових відносин підтверджується наявною у позивача розпискою [PERSON] , яка підтверджує як факт отримання боржником коштів за договором\~позики, так і його зобов`язання повернути ці кошти [PERSON] до 29.08.2021 року. На день ухвалення судом рішення по справі розмір заборгованості відповідача за договором позики складає 1000,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 13.10.2022 року становить 36568,60 грн. 3% річних від простроченої суми в межах заявлених позовних вимог складають 1235,32 грн., а інфляційних втрат 8200,18 грн. Оскільки у визначений у розписці строк кошти [PERSON] повернуті не були, позовні вимог підлягають до задоволення у повному обсязі зі стягненням з відповідача на користь позивача судових витрат.

Outcome: approved