Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просила видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] , яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: перебувати в місці проживання [PERSON] та малолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які проживають за адресою: [ADDRESS] , наближатися на відстані 100 метрів до місця перебування [PERSON] та малолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також вести листування з ними, телефонні переговори або контактувати через інші засоби зв`язку особисто або через третіх осіб. В обґрунтування заяви зазначено, що вона разом із малолітніми дітьми мешкає за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] , [INFO] , колишній чоловік заявниці, шлюб з яким розірвано та вони разом не проживають, він проживає та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Заявниця потерпає від насильства зі сторони [PERSON] вже протягом кількох років. [PERSON] систематично вчиняє відносно заявниці фізичне насильство, ображає, погрожує, вчиняє сварки, у присутності малолітніх дітей, що негативно впливає на стан її здоров`я та працездатність. В зв"язку з чим вимушена звернутись до суду. Ухвалою суду від 02.12.2022 року провадження по справі було відкрито та призначено справу до розгляду. В судовому засіданні заявник [PERSON] та її представник адвокат Репало О.О. заяву підтримали, просили задовольнити. Заявниця пояснила, що вона мешкає разом зі своїми малолітніми дітьми в будинку, що належить її матері за адресою: [ADDRESS] . Її колишній чоловік - [PERSON] , не має в цьому будинку ні права власності, ні права користування, він мешкає за адресою: [ADDRESS] . Але він постійно приходить в будинок де вона мешкає із дітьми, застосовує до неї фізичне насилля, поводить себе агресивно, влаштовує дебоши, пошкоджує майно, вибиває двері та вікна в будинку, вчиняє крадіжки. Вона неодноразово зверталась до поліції із заявами про вчинення ним домашнього насилля, за що колишнього чоловіка притягали до адміністративної відповідальності. Крім того, [PERSON] дзвонить їх малолітнім дітям, щодо яких позбавлений батьківських прав, намагався забрати дитину без її дозволу. В зв`язку з цим заявниця змушена була неодноразово звертатися за захистом до поліції. 26.11.2022 року вона була змушена викликати поліцію 3 рази, щодо вчинення домашнього насилля відносно неї. Працівниками поліції відносно [PERSON] були складені протоколи про адміністративне правопорушення, але на даний час рішення ще не має. Просила заяву задовольнити та видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] строком на шість місяців. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, що відповідно до ч. 1 ст. 350-5 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Беручи до уваги необхідність дотримання строку, протягом якого може бути розглянута дана справа (72 години), суд вважає за необхідне провести розгляд справи у відсутність заінтересованої особи. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, викладені у заяві про встановлення обмежувального припису, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення заявника, суд встановив наступне. В судовому засіданні встановлено, що заявниця [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , разом із малолітніми дітьми, що підтверджується довідкою із місця мешкання від 05.12.2022 року, виданою Городенківською міською радою. Заявниця стверджує, що [PERSON] систематично вчиняє домашнє насильство відносно заявниці, що виражається у застосуванні фізичного насилля, образах, приниженні, сварках, пошкодженні майна. Заявниця має чотирьох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які проживають разом із заявницею. Згідно рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 19.04.2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Згідно рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 26.11.2019 року колишній чоловік заявниці та батько малолітніх дітей був позбавлений щодо них батьківських прав. Згідно зазначеного рішення судом було встановлено, що [PERSON] схильний до застосування насильства, раніше притягався до кримінальної та адміністративної відповідальності, в тому числі за домашнє насильство. Матеріали справи свідчать, що заявниця неодноразово зверталась за захистом до поліції, у зв"язку із вчиненням щодо неї домашнього насилля. Згідно довідки Віділення поліції № 2 м. Городенка Коломийського районного відділу поліції Івано-Фрнківської області від 22.10.2022 року, вбачається, що за період з 01.01.2022 року по 10.10.2022 року від [PERSON] поступали звернення, 28.03.2022 року відносно колишнього чоловіка заявника [PERSON] складено адміністративний протокол за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП; 11.05.2022 року відносно колишнього чоловіка заявника [PERSON] складено адміністративний протокол за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, за яке [PERSON] рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області отримав покарання 10 діб адміністративного арешту. 25.11.2022 року працівниками поліції було винесено Терміновий заборонний припис стосовно кривдника [PERSON] , де потерпілою зазначена [PERSON] . [PERSON] було зобов`язано залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи, заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи, заборона у будь-який спосіб контактувати із постраждалою особою, строком на 5 діб. Заявником були надані суду три копії протоколів про адміністративні правопорушення, якими були зафіксовані працівниками поліції вчинення [PERSON] 26.11.2022 року адміністративних правопорушень за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, тобто на наступну добу після винесення [PERSON] забронного припису, а саме вчинення домашнього насилля психологічного характеру відносно колишньої дружини [PERSON] , але рішення суду щодо даних адміністративних протоколів суду не були надані. Тобто [PERSON] продовжує поводити себе агресивно, всіляко ображаючи [PERSON] , застосовуючи до неї фізичне насильство та умисні дії психологічного характеру. За твердженням заявниці, такі дії викликають у неї побоювання за свою безпеку, спричиняють емоційну невпевненість і почуття нездатності захистити себе. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Відповідно до правил статті 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Так, правовідносини, що склалися між учасниками справи регулюються спеціальним Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, а також міжнародно-правовими актами, під час вирішення такої категорії справ обов`язковому застосуванню підлягає судова практика Європейського суду з прав людини. Європейська Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950року) є фундаментальною основою в галузі прав і свобод людини, її законних інтересів та потреб. Одна з ключових особливостей Конвенції полягає в тому, що вона не тільки встановлює права та свободи людини, але і передбачає право на індивідуальне звернення за захистом порушених прав на міжнародному рівні. Конвенція та протоколи до неї за юридичною природою є обов`язковим міжнародним правовим договором, який запровадив систему національного контролю за дотриманням прав людини на внутрішньодержавному рівні. 07 листопада 2011 року Україною було підписано Конвенцію Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами, на виконання якої 07 грудня 2017 року прийнято Закон «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких - колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено значення термінів, які вживаються в цьому ж законі, зокрема: домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь; економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, моржування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Положеннями статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.97, встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Згідно вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі докази мають відповідати критеріям достатності, допустимості, належності і достовірності, визначених ст. 77-80 ЦПК України. Нормами статті 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вказані положення, суд зазначає, що на спростування позиції та доводів заявника, жодних доказів заінтересованою особою подано не було. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Зі змісту статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника має, зокрема, постраждала особа або її представник. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. За заявою осіб, визначених частиною першою цієї статті, на підставі оцінки ризиків обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого судовим рішенням згідно з частиною четвертою цієї статті. Про видачу обмежувального припису кривднику суддя у встановлений законом строк інформує уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) постраждалої особи для взяття кривдника на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад за місцем проживання (перебування) постраждалої особи. Обмежувальний припис не може містити заходів, що обмежують право проживання чи перебування кривдника у місці свого постійного проживання (перебування), якщо кривдником є особа, яка не досягла вісімнадцятирічного віку на день видачі такого припису. Порядок видачі судом обмежувального припису визначається Цивільним процесуальним кодексом України. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Надаючи оцінку ризикам, на які посилалися заявниця, суд приймає до уваги показання заявниці, яка посилаючись на докази, підтвердила факти неодноразового застосованні насилля щодо неї, а тому пояснення заявника можна сприйняти за об`єктивно вільні та неупереджені. Таким чином, на підставі наданих заявником належних та допустимих доказів, судом було встановлено обставини вчинення домашнього насильства відносно [PERSON] з боку [PERSON] . При цьому, суд приймає до уваги, що відносно [PERSON] 25.11.2022 був винесений терміновий заборонний припис, суд вважає, що в ході розгляду цієї заяви знайшли своє підтвердження факти вчинення [PERSON] психологічного насильства відносно заявниці, однак, зважаючи на неодноразовість вчинення таких дій, а також застосування до заявниці залякування та погроз, що в своїх останніх проявах має також ознаки адміністративного правопорушення, суд вважає, що вказані докази, а, також, пояснення заявниці, якою такі докази більш деталізовано, свідчать про те, що вчинення [PERSON] психологічного насильства щодо заявниці має місце тривалий час, суд вважає, що існують і надалі ризики можливого продовження таких дій [PERSON] . Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення заяви про видачу обмежувального припису строком на 6 місяців, яким заборонити [PERSON] , [INFO] , перебувати в місці проживання [PERSON] та малолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які проживають за адресою: [ADDRESS] , наближатися на відстані 100 метрів до місця перебування [PERSON] та малолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також вести листування з ними, телефонні переговори або контактувати через інші засоби зв`язку особисто або через третіх осіб. В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Outcome: approved