Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-07 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та на утримання дружини з тих підстав, що як стверджує 22.03.2003 вони з відповідачем уклали шлюб, який зареєстрували в Апостольському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області, актовий запис № 21. Вони з відповідачем мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , батьком якого є і в свідоцтві про народження дитини записаний відповідач. Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 16.05.2019 шлюб між ними розірвано. Син проживає разом з нею і перебуває на її утриманні. Відповідач на утримання дитини не надає достатньої допомоги, хоча він здоровий, працездатний та має змогу це робити. Разом з тим, за час сумісного проживання (перебування у шлюбі) внаслідок психологічного тиску чоловіка вона захворіла на параноїдну шизофренію, в зв`язку з чим перебуває на обліку з 2015 року. Дана хвороба стала підставою отримання ІІ групи інвалідності. Інвалідність оформлена значно пізніше, тому що чоловіку було це не вигідно, а вона знаходилась у безпорадному стані і без сторонньої допомоги самостійно звернутись до лікаря не могла. Вона захворіла будучи в шлюбі в 2015 році, про що відомо та не заперечується відповідачем. Просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до його повноліття; стягувати з відповідача на її користь аліменти на її утримання в розмірі 2500 грн. протягом усього строку інвалідності (навіть у випадку його продовження). Представник відповідача [PERSON] адвокат Баган О.В. надала відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги вони з відповідачем визнають частково, не заперечують проти стягнення аліментів на неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Категорично заперечують проти стягнення аліментів на утримання позивачки [PERSON] , виходячи з наступного. 16.09.2019 рішенням Бершадського районного суду Вінницької області розірвано шлюб між позивачкою та відповідачем. Відповідач [PERSON] від моменту розірвання шлюбу (16.05.2019) фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , про що долучена відповідна довідка, яка міститься в матеріалах справи. Відповідач [PERSON] після розлучення надав позивачці [PERSON] для проживання свій будинок, який належить йому на праві власності та який розташований по [ADDRESS] , в якому позивачка проживає по даний час, що підтверджується технічним паспортом, договором купівлі-продажу житлового будинку від 10.12.2010. За увесь час проживання позивачки [PERSON] у вказаному житлі відповідач оплачував всі комунальні платежі, використані нею та дитиною, що підтверджується копіями квитанцій. Твердження позивачки про те, що будучи в шлюбі, внаслідок психологічного тиску чоловіка у 2015 році вона захворіла на параноїдну шизофренію, внаслідок чого отримала ІІ групу інвалідності є надуманим, безпідставним та не підтверджено належними доказами. Жодного психологічного тиску відповідач на колишню дружину не чинив, що підтверджується відсутністю будь-яких звернень з цього приводу в правоохоронні органи. В матеріалах справи відсутні відомості, з якого періоду [PERSON] стала непрацездатною особою. Під час спільного проживання та до року після розірвання шлюбу позивачка жодної групи інвалідності не отримувала. Право на утримання аліментів після розірвання шлюбу регламентує ст. 76 СК України, де у відповідності до ч.1 розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Відповідно до ч.2 зазначеної статті після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Особа має право на утримання і тоді, коли вона стала особою з інвалідністю після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу. Право на утримання у цьому випадку триває протягом трьох років від дня розірвання шлюбу. 25.10.2021 позивачка [PERSON] подала позовну заяву про стягнення аліментів на її користь. У відповідності до ст. 76 СК України за наявності на те підстав, враховуючи, що шлюб розірвано 16.05.2019, право на отримання аліментів [PERSON] мала лише до 16.05.2022. Позивачкою не доведено факту того, що вона потребувала матеріальної допомоги, оскільки [PERSON] було надано їй житло для проживання, оплачено комунальні послуги, вчасно сплачувались аліменти на утримання неповнолітнього сина, крім цього вона мала право на отримання соціальної допомоги по інвалідності. Також до матеріалів справи не долучено жодного доказу про те, що [PERSON] може надавати таку матеріальну допомогу. Слід врахувати те, що в період з 2021 року [PERSON] не працює, проживає з іншою дружиною, а тому у нього немає матеріальної можливості сплачувати аліменти на утримання позивачки. Таким чином, в даному випадку підлягають доказуванню факту непрацездатності позивачки, те що [PERSON] дійсно потребує матеріальної допомоги і в неї немає інших доходів та факт того, що відповідач має таку можливість надавати допомогу. Категорично заперечує проти стягнення аліментів на користь [PERSON] на її утримання в розмірі 2500 грн. протягом усього строку інвалідності, оскільки це суперечить вимогам закону. Вважає, що довідка до акта огляду, відповідно до якої медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 243501 [PERSON] встановлено ІІ групу інвалідності загального захворювання є неналежним доказом, оскільки інвалідність позивачка отримала після спливу одного року з дня розірвання шлюбу. Просить в частині позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дружини [PERSON] відмовити. Позивачка [PERSON] , представник позивача адвокат Янчук О.В. в судовому засіданні позов підтримали. Заслухавши позивача, її представника, дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що на утриманні у позивачки [PERSON] знаходиться неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , батьком якого є і в свідоцтві про народження дитини записаний відповідач. Ці факти підтверджуються копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] , довідкою Джулинської сільської ради № 1716, з яких видно, що батьком дитини є відповідач [PERSON] , дитина перебуває на утриманні позивачки [PERSON] . Відповідно до ст. 180 СК України та п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 р. № 3, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно п. 1 ст. 18, п. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України суд при визначенні аліментів враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі вищевикладеного, враховуючи, що відповідач має змогу утримувати свою дитину, доказів про його хворобу чи наявність інших утриманців відповідач суду не надав, суд вважає справедливим стягувати з нього аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Щодо стягнення аліментів на утримання дружини суд виходить з наступного. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] з 2015 року перебуває на обліку в КНП "Бершадська ОЛІЛ" з діагнозом параноїдна шизофренія, що підтверджується довідкою лікаря-психіатра від 12.10.2021. Відповідно до довідки головного лікаря КНП "Бершадська ОЛІЛ Бершадської міської ради" № 950 від 12.10.2021, [PERSON] отримує психіатричну допомогу в КНП "Бершадська ОЛІЛ Бершадської міської ради" з 2015 року. Інвалідизуючий діагноз пацієнтки: параноїдна шизофренія. Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 243501, [PERSON] , встановлено ІІ групу інвалідності загального захворювання. Інвалідність встановлена до 01.01.2022. 16.09.2019 рішенням Бершадського районного суду Вінницької області розірвано шлюб між позивачкою та відповідачем. Відповідач [PERSON] від моменту розірвання шлюбу (16.05.2019) фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , про що долучена відповідна довідка, яка міститься в матеріалах справи. Відповідач [PERSON] після розлучення надав позивачці [PERSON] для проживання свій будинок, який належить йому на праві власності та який розташований по [ADDRESS] , в якому позивачка проживає по даний час, що підтверджується технічним паспортом, договором купівлі-продажу житлового будинку від 10.12.2010. За увесь час проживання позивачки [PERSON] у вказаному житлі відповідач [PERSON] оплачував всі комунальні платежі, використані нею та дитиною, що підтверджується копіями квитанцій. Твердження позивачки про те, що будучи в шлюбі, внаслідок психологічного тиску чоловіка у 2015 році вона захворіла на параноїдну шизофренію, внаслідок чого отримала ІІ групу інвалідності є, безпідставним та не підтверджено належними доказами. Жодного психологічного тиску відповідач на колишню дружину не чинив, що підтверджується відсутністю будь-яких звернень з цього приводу в правоохоронні органи. В матеріалах справи відсутні відомості, з якого періоду [PERSON] стала непрацездатною особою. Під час спільного проживання та до року після розірвання шлюбу позивачка жодної групи інвалідності не отримувала. Право на утримання аліментів після розірвання шлюбу регламентує ст. 76 СК України, де у відповідності до ч.1 вказаної статті розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Відповідно до ч.2 вищезазначеної статті після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Особа має право на утримання і тоді, коли вона стала особою з інвалідністю після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу. Право на утримання у цьому випадку триває протягом трьох років від дня розірвання шлюбу. 25.10.2021 позивачка [PERSON] подала позовну заяву про стягнення аліментів на її користь. У відповідності до ст. 76 СК України за наявності на те підстав, враховуючи, що шлюб розірвано 16.05.2019, право на отримання аліментів [PERSON] мала лише до 16.05.2022. Позивачкою не доведено факту того, що вона потребувала матеріальної допомоги, оскільки [PERSON] було надано їй житло для проживання, оплачено комунальні послуги, вчасно сплачувались аліменти на утримання неповнолітнього сина, крім цього вона мала право на отримання соціальної допомоги по інвалідності. Також до матеріалів справи не долучено жодного доказу про те, що [PERSON] може надавати таку матеріальну допомогу. В період з 2021 року [PERSON] не працює, проживає з іншою дружиною, а тому у нього немає матеріальної можливості сплачувати аліменти на утримання позивачки. Таким чином, в даному випадку підлягають доказуванню факт непрацездатності позивачки, те що [PERSON] дійсно потребує матеріальної допомоги і в неї немає інших доходів та факт того, що відповідач має таку можливість надавати допомогу. Враховуючи вищезазначене, позов в частині стягнення аліментів на утримання дружини задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд, ухвалюючи рішення про стягнення аліментів, допускає негайне його виконання в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст.ст. 75, 77, 79, 80, 180-182 СК України,

Outcome: partial