Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення моральної шкоди, завданої злочином у розмірі 30 000 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що вироком Дарницького районного суду м. Києва від 03 квітня 2020 року, який залишено без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 10 листопада 2020 року, визнано винною [PERSON] у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено їй покарання у вигляді штрафу в розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 грн. Вироком суду встановлено, що [PERSON] є сестрою дружини [PERSON] .[PERSON] в колі сім`ї задала [PERSON] легких тілесних ушкоджень , що потягнуло за собою негаразди в сім`ї, значні моральні переживання позивача та його родини. В зв`язку із вчиненням відповідачем злочину проти позивача, [PERSON] зазнав моральних страждань, які оцінює у розмірі 30 000 грн., оскільки він поніс значний стрес, втратив спокій, страждав перенапругою , психологічним дискомфортом, душевними стражданнями, які були викликані даним правопорушенням та лікуванням, а також погіршенням стосунків між членами сім`ї. Враховуючи викладене, просив стягнути з відповідача на свою користь суму моральної шкоди в розмірі 30 000 грн. та судові витрати. Представник позивача в судових засіданнях вимоги позову підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, що в ньому викладені. Представник відповідача в судових засіданнях заперечував проти задоволення позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. В судове засідання, що відбулося 22 грудня 2022 року представники сторін, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, та підтримали пояснення надані раніше. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як вбачається з вироку Дарницького районного суду м. Києва від 03 квітня 2020 року, 27.04.2019 року близько 16 год. 00 хв. за адресою: [ADDRESS] знаходилася [PERSON] та [PERSON] . В цей час до квартири прийшов [PERSON] разом із дружиною [PERSON] . Будучи в квартирі, між [PERSON] та [PERSON] виник словесний конфлікт, в ході якого [PERSON] відштовхнула [PERSON] та підійшла до [PERSON] . Будучи біля останнього, в [PERSON] виник умисел на нанесення тілесних ушкоджень [PERSON] . Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на нанесення тілесних ушкоджень [PERSON] , [PERSON] усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання вхопила [PERSON] руками за горло, після чого почала наносити удари кулаками рук по його обличчю нанісши при цьому не менше вісімнадцяти ударів та спричинивши останньому легкі тілесні ушкодження у вигляді синців неправильно - округлої форми - у лівій скроневій ділянці (ближче до зовнішнього кута лівої надбрівної дуги); у лівій підочній ділянці; в проекції кута нижньої щелепи зліва. Дії обвинуваченої [PERSON] суд кваліфікує за ч.1 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження. Вказаним вироком [PERSON] визнано винуватою у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 гривень, а також стягнуто з [PERSON] на користь держави процесуальні витрати за проведення експертизи № 042-1399-2019 від 30.07.2019 року в розмірі 1679,10 грн. Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 листопада 2020 року, вирок Дарницького районного суду м. Києва від 03 квітня 2020 року залишено без змін. Ухвалою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 08 лютого 2021 року було відмовлено у відкритті касаційного провадження. Відповідно до ч. 6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст.82 ЦПК України). В силу положень ст. 82 ЦПК України вказані обставини не підлягають додатковому доказуванню. Відповідно до ч. 1 ст. 15 та п. 8 і 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а одними із способів захисту цивільного права є відшкодування збитків, інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ч.7 ст. 128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. У відповідності зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода може полягати, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені в ст. 1167 ЦК України. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як роз`яснено судам в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у принижені честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. В п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Факт заподіяння моральної шкоди позивачу від дій відповідача знайшов повне підтвердження дослідженими в судовому засіданні доказами. Отже, вчиненим відповідачем кримінальним правопорушенням позивачу завдано моральної шкоди. При цьому, моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь - який її розмір може мати суто умовний вираз. Суд, визначаючи розмір шкоди, виходить з вищенаведених норм,

Outcome: partial