Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-07 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «СК-ЛТД» звернулося до суду з позовною заявою до Фермерського господарства «Донецьке», [PERSON] , за участю третьої особи: державного реєстратора Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області КУБЕКО Ольги Олександрівни, про визнання договору недійсним та скасування державної реєстрації, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 01 січня 2011 року між [PERSON] (орендодавець) та ТОВ «СК-ЛТД» (орендар) було укладено договір оренди землі, за умови якого орендодавець передав, а ТОВ «СК-ЛТД» прийняло в оренду земельну ділянку площею 3,5 га кадастровий номер 1424256200:14:000:0308, для ведення сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Райгородоцької селищної ради, колишнього КСП «Червоний Молочар». Земельна ділянка, яка є предметом оренди за Договором від 01 січня 2011 року, належить орендодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серія ЯЕ № 720879 від 23 травня 2008 року. Договір оренди землі від 01 січня 2011 року зареєстрований у відділі Держкомзему в Слов`янському районі Донецької області 18 липня 2012 року за № 142420004001228. Відповідно до п. 8 Договору він укладений строком на 10 років, при цьому строк дії договору оренди землі починається після набрання ним чинності, а не з моменту його укладення. Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов`язки по договору, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) стає правовідносинами, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін (постанова Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 484/272/16, постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року по справі № 322/1178/17). Згідно п. 43 договору оренди землі договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Відтак, строк оренди за договором від 01 січня 2011 року розпочав перебіг 18 липня 2012 року та спливає 18 липня 2022 року. З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер Інформаційної довідки № 289827052, сформованої 13 грудня 2021 року, вбачається що власником земельної ділянки на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом серія та номер 2-1092, виданого 28 листопада 2017 року, [PERSON] . Перша Слов`янська нотаріальна контора, Краматорського районного нотаріального округу, Донецької області є [PERSON] , яка зверталась до позивача зі Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом за отриманням орендної плати. Також із вказаної інформації із реєстру вбачається, що в період дії Договору оренди землі було укладено Договір оренди землі від 02 лютого 2021 року з Фермерським Господарством «Донецьке», код ЄДРПОУ 37155282, щодо цієї ж самої земельної ділянки, яка перебуває в оренді позивача. Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, Індексний номер 56495097 від 08 лютого 2021 року, прийнятим державним реєстратором Слов`янської міської ради Донецької області Кубеко Ольгою Олександрівною, зареєстроване речове право оренди земельної ділянки за відповідним договором, укладеним між [PERSON] та Фермерським Господарством «Донецьке», код ЄДРПОУ 37155282. Враховуючи, що [PERSON] набуто право власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зазначає, що згідно із ч. 4 ст. 32 Закону України "Про оренду землі" перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено Договором оренди землі. У зв`язку із вищевикладеним перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом ніяким чином не змінює умови Договору оренди землі від 01 січня 2011 року між [PERSON] та ТОВ «СК-ЛТД». З огляду на вказане, укладений між позивачем та [PERSON] , правонаступником якого є [PERSON] , Договір оренди земельної ділянки є чинним. Таким чином, внаслідок укладення іншого договору на земельну ділянку ФГ «Донецьке» отримало право оренди земельної ділянки, що стало перешкодою для позивача у реалізації аналогічного права щодо тієї ж самої земельної ділянки. Отже, станом на дату звернення до суду з цим позовом, позивачу належить суб`єктивне майнове право оренди земельної ділянки, вказане речове право не припинене, Договір оренди землі від 01 січня 2011 року є чинним, в установленому порядку недійсним не визнаний та не розірваний, державну реєстрацію Договору оренди не скасовано. Право користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», статтею 10 якого встановлено, що державний реєстратор у ході здійснення реєстраційних дій, зокрема, встановлює відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 01 січня 2013 року, запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних інформаційних систем, документів та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. Вказані вимоги ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державним реєстратором виконані не були, через що нею було прийняте рішення про державну реєстрацію права оренди за ФГ «Донецьке» на підставі Договору від 08 лютого 2021 року, що призвело до подвійної реєстрації прав оренди на ту ж саму земельну ділянку та до порушення права позивача, як орендатора земельної ділянки. Просить суд: - визнати недійсним з моменту укладення Договір оренди землі виданий 02 лютого 2021 року щодо оренди земельної ділянки площею 3,503 га, кадастровий номер 1424256200:14:000:0308, розташованої на території Райгородоцької селищної ради, колишньої КСП «Червоний Молочар», укладений між [PERSON] та Фермерським Господарством «Донецьке», код ЄДРПОУ 37155282; - скасувати рішення про державну реєстрацію іншого речового права, номер 56495097, від 08 лютого 2021 року державного реєстратора Слов`янської міської ради Донецької області Кубеко Ольги Олександрівни та припинити право оренди Фермерського Господарства «Донецьке» на земельну ділянку з кадастровим номером 1424256200:14:000:0308, яке виникло на підставі Договору оренди землі від 02 лютого 2021 року; - стягнути з Фермерського Господарства «Донецьке» та [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СК-ЛТД" сплачений судовий збір та витрати понесені на правову допомогу. Представник позивача, Товариства з обмеженою відповідальністю «СК-ЛТД», адвокат Музикант В.С., який діє на підставі Ордеру серії АН № 1056238 від 20 грудня 2021 року ( том 1а.с.7), до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Разом із позовною заявою керівником ТОВ «СК-ЛТД» надано Клопотання про розгляд справи без участі представника позивача ( том 1 а.с.6). Відповідач, [PERSON] , до судового засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі ( том 1 а.с.185). Представник відповідача - ФГ «Донецьке», до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі ( том 1 а.с.186). Представник відповідачів, Фермерського господарства «Донецьке» та [PERSON] , адвокат Федорова В.П., яка діє на підставі Ордеру серії АН № 1067259 від 14 лютого 2022 року ( том 1 а.с.76) та Ордеру серії АН № 1067253 від 14 лютого 2022 року ( том 1 а.с.77), до судового засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, на адресу суду надала відзив на позовну заяву, в якому зазначила наступне. «Підставою звернення до суду позивача є те, що 01 січня 2011 року між ним в якості орендаря та [PERSON] (далі спадкодавець [PERSON] ) в якості орендодавця укладено Договір оренди, предметом якого є земельна ділянка із кадастровим номером 1424256200:14:000:0307 (ділянка, що є предметом спору), та вказує, що строк дії договору становить 10 років, починаючи з дати державної реєстрації договору. Оскільки Договір було зареєстровано лише 18 липня 2012 року, то останній досі є чинним, адже закріплений договором 10-річний строк, починаючи з 18 липня 2012 року, наразі не сплинув. З огляду на викладене, позивач вважає, що укладений між [PERSON] та ФГ «Донецьке» Договір оренди, предметом якого є та ж земельна ділянка, порушує його права. Відповідачі заперечують проти таких тверджень позивача з огляду на наступне. Ключовою обставиною, яка входить до предмету доказування є укладеність/чинність Договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером 1424256200:14:000:0307 між позивачем в якості орендаря та [PERSON] в якості орендодавця, який укладено від 01 січня 2011 року. Подані до суду матеріали не підтверджують зазначеної обставини, з чого відповідачі роблять висновок про те, що договір є неукладеним. Договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації з моменту державної реєстрації (ч.3 ст.640 ЦК України, в редакції чинній на момент укладення договору оренди). Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (ч.1 ст.210 ЦК України). Зокрема, право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (згідно з ч.1 ст.125 ЗК України (в редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин). Відповідно до ч.5 ст.126 ЗК України, в редакції, чинній на момент підписання договору оренди, право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону. Редакція цієї статті ЗК України, яка діяла на момент підписання договору передбачала, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України від 01 липня 2004 року №1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, затвердженій Законом України від 11 лютого 2010 року №1878-VІ «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та чинній на момент виникнення відповідних правовідносин (далі Новий Закон про реєстрацію). Відповідно до ст.20 Закону України «Про оренду землі» в редакції, що діяла до 01 січня 2013 року, укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації згідно з умовами ст.18 Закону України «Про оренду землі» в цій же редакції. Частина 2 статті 20 Закону України «Про оренду землі» в редакції, що діяла до 01 січня 2013 року, передбачає, що право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Так, Верховний Суд напрацював послідовну правову позицію, яка полягає в наступному: «набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов`язки за договором, тобто коли договір як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані його умови, стає правовідносинами, на виникнення яких спрямоване волевиявлення сторін. Правове значення державної реєстрації полягає в тому, що правочин (договір), який підлягає державній реєстрації, є вчиненим (укладеним) з моменту її проведення. Як наслідок, за відсутності державної реєстрації правочин (договір) слід вважати не вчиненим (неукладеним)». Відповідні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 29 січня 2019 року у справі №917/108/18, Великої Палати Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі №322/1178/17, а також у постановах Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року у справі №0426/14068/2012, від 13 червня 2016 року у справі №570/3056/15-ц. Тобто, у даній справі підлягає доказуванню факт укладення договору оренди земельної ділянки між позивачем та [PERSON] , зокрема, факт здійснення реєстрації договору оренди. Представник відповідачів звертає увагу, що у період до 2013 року (у строк, протягом якого, як вказує позивач, договір укладений між ним та [PERSON] начебто було зареєстровано) питання реєстрації договорів оренди регулювали: -Постанова КМУ від 9 вересня 2009 року №1021 «Про затвердження порядків ведення Поземельної книги і Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі», -Наказ Державного комітету України по земельних ресурсах від 02 липня 2003 року №174 «Про затвердження Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель», Постанови КМУ від 25 грудня 1998 року №2073, якою було затверджено Порядок державної реєстрації договорів оренди землі, та ін. Відповідно до згаданих нормативно-правових актів право оренди (договір оренди) земельної ділянки реєструвалось в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, поземельній книзі в паперовому вигляді з одночасним перенесенням в автоматизовану систему державного земельного кадастру. Отже, на час підписання Договору оренди від 01 січня 2011 року, його державна реєстрація була пов`язана із датою внесення запису до відповідного розділу Книги записів. Виконання згаданих вище Порядків на час підписання договорів забезпечувалось функціонуванням Перехідної реєстраційної системи, що діяла у період з 03 серпня 2011 року до 30 грудня 2012 року включно й адміністраторами якої були підрозділи Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі №669/930/16-ц). Факт державної реєстрації договору оренди земельної ділянки, якщо така відбулася, відображався у тексті цього договору відповідно до Типового договору оренди землі, затвердженого постановою КМУ від 03 березня 2004 року №220. У тексті, зокрема, зазначалась інформація про орган, який провів державну реєстрацію договору та його посадову особу, а також дата вчинення та номер запису в Державному реєстрі земель. На підтвердження вказаної інформації державний реєстратор посвідчував напис своїм підписом та печаткою органу реєстрації за наявності (далі реєстраційний напис). З огляду на що, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 листопада 2019 року у справі №669/930/16-ц зазначила, що реєстраційний напис на договорі оренди земельної ділянки є похідним від запису у Книзі записів. Тобто, належним і допустимим доказом здійснення державної реєстрації договору оренди земельної ділянки є виключно запис про його реєстрацію у Книзі записів. Так, із зазначеного вище мотивування відповідні написи, що вчиняються на договорі здійснюють на підставі Книги записів, та написи на договорі повинні відповідати змісту такої Книги. На підтвердження своїх вимог позивач додав до позовної заяви, серед іншого, копію Договору оренди землі від 01 січня 2011 року, підписаного від імені [PERSON] . Копія книги реєстрації договору чи витяг із неї позивачем у справу не доданий, та в матеріалах справи відсутній. Водночас, наявні обставини, що викликають сумніви у достовірності, допустимості та належності такого договору як доказу, з огляду на наступне. Реєстраційний номер договору, який вказаний у розділі «Підписи сторін» не відповідає вимогам законодавства. Так, на договорі зазначено, що він зареєстрований у відділі Держкомзему в Слов`янському районі Донецької області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 18 липня 2012 року за №142420004001228. Відповідно до п.8 Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель, затвердженого Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 02 липня 2003 року №174 реєстраційний номер присвоюється договору оренди землі в момент здійснення його державної реєстрації. Реєстраційний номер складається: з двохрозрядного числа, яке відповідає номеру розділу книги реєстрації; двохрозрядного числа, що відповідає двом останнім цифрам року; трирозрядного числа, яке є кодом оператора (реєстратора), що здійснює державну реєстрацію державного акта на право власності на земельну ділянку, державного акта на право постійного користування земельною ділянкою, договору оренди землі; п`ятирозрядного числа, що починається з одиниці з початку нового року та збільшується на одиницю при внесенні відомостей про новий державний акт на право власності на земельну ділянку, державний акт на право постійного користування земельною ділянкою, договір оренди землі. Тобто, загалом реєстраційний номер має складатися із 12 цифр, в той час, як на договорі міститься напис із 15 цифр. Крім того, такий реєстраційний номер договору свідчить про те, що він не міг бути зареєстрований та не реєструвався у 2011 чи 2012 роках. Факт реєстрації викликає сумнів також і з огляду на те, що відповідно до ст.20 Договору передача земельної ділянки орендарю здійснюється у 7-денний строк після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі. До позовної заяви позивач додав копію Акту приймання-передачі земельної ділянки від 01 січня 2011 року, що ставить під сумнів реєстрацію договору після цієї дати, адже умовою підписання акту була реєстрація договору. Також, наявні сумніви щодо працевлаштованості [PERSON] станом на дату реєстрації договору в управлінні Держземагентства. Представниками відповідачів було подано адвокатський запит до ГУ Держгеокадастру у Донецькій області щодо надання інформації та копій документів про роботу у період можливої реєстрації договору таких осіб, як [PERSON] , втім від надання відповіді по суті ГУ Держгеокадастру у Донецькій області ухилилося та вказало, що зазначена інформація в управлінні відсутня, оскільки останнє переміщено з м. Костянтинівки Донецької області до м. Маріуполь, переміщення не було доведено до кінця. Зважаючи на те, що відповідно до п.43 Договору договір укладено у трьох примірниках, один з яких знаходиться в орендодавця, другий в орендаря, третій в органі, який провів його державну реєстрацію, однак у відповідача-1 відсутній такий оригінальний примірник договору, тому представники відповідачів з метою перевірки обставин реєстрації такого договору направили адвокатський запит на адресу ГУ Держгеокадастру із проханням надати інформацію щодо державної реєстрації (до 01 січня 2013 року) договору оренди земельної ділянки кадастровий номер 1424256200:14:000:0308 площею 3,50 га, який було підписано 01 січня 2011 року між [PERSON] в якості орендодавця та ТОВ «СК-ЛТД» (код за ЄДРПОУ 23124940) в якості орендаря. Однак, ГУ Держгеокадастру відповіді на вказаний запит не надало. Крім цього, з огляду на те, що п.31 Договору до обов`язків орендаря віднесено у п`ятиденний строк після державної реєстрації договору надати його копію відповідному органу державної податкової служби, - представниками відповідачів було направлено запит до ГУ ДПС у Донецькій області з проханням надати інформацію, чи передавалась ТОВ «СК-ЛТД» до ГУ ДПС у Донецькій області чи її територіальних органів та структурних підрозділів копія Договору оренди земельної ділянки кадастровий номер 1424256200:14:000:0308 площею 3,50 га, який було підписано 01 січня 2011 року між [PERSON] в якості орендодавця та ТОВ «СК-ЛТД» (код за ЄДРПОУ 23124940) в якості орендаря. Однак, у відповідь на зазначений запит ГУ ДПС України повідомило, що запитувана інформація є інформацією з обмеженим доступом, тому запитувані документи не надало. Також, представник відповідачів звертає увагу, що реквізити і підписи сторін договору викладені на окремому аркуші паперу, що не пов`язаний контекстним змістом (початком чи продовженням пунктів договору, тощо) із іншою його частиною, що також не дозволяє робити висновки про достовірність такого доказу, адже встановити відношення розділу «Реквізити сторін» до решти змісту договору (пункти якого становлять його суть, та на яких підписи сторін не містяться взагалі) неможливо. Подана позивачем копія не може слугувати належним і достовірним доказом його укладеності, зважаючи на всі наведені вище недоліки. Відповідачі не погоджуються із заявленим позивачем розміром судових витрат. Пункт 9 частини 3 статті 175 ЦПК України вимагає від позивача зазначення попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, безпосередньо у змісті позовної заяви, що є її обов`язковим реквізитом. Втім, зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем такий орієнтовний розмір судових витрат не визначався, а тому відповідно до ч.2 ст.134 ЦПК України заява про стягнення витрат не може бути задоволена. Позивачем у справі є ТОВ «СК-ЛТД», що має статус юридичної особи. Відповідно до ст.ст. 175 та 177 ЦПК України до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача. Позовна заява підписана керівником ТОВ «СК-ЛТД», з чого вбачається, що має місце здійснення самопредставництва. З системного тлумачення норм законодавства випливає, що для встановлення наявності підстав для стягнення судових витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, слід встановити, чи мало місце здійснення представництва інтересів позивача адвокатом на підставі Договору про надання правової допомоги, чи мало місце здійснення само представництва. Такі факти можуть бути встановлені шляхом перевірки документів, що посвідчують повноваження представників сторін, які містяться у справі. До позовної заяви в якості доказу на понесення судових витрат додана копія Ордеру та копія Свідоцтва адвоката, і зазначено, що такі документи додаються виключно суду. Втім, докази понесення судових витрат та докази надання правової допомоги в силу вимог ст.ст. 81, 83 ЦПК України мали бути надіслані/надані і відповідачам, та оскільки такий обов`язок позивачем не виконано, такі докази не можуть братися судом до уваги. Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Детальний опис робіт (надання послуг), виконаних адвокатом, представником позивача суду не надано. Відповідно до п.1.1 Договору про надання правничої допомоги клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надавати клієнту юридичні послуги в ході розгляду справи клієнта про визнання Договору недійсним та скасування державної реєстрації щодо земельної ділянки кадастровий номер 1424256200:14:000:0308. Відповідно до сталої практики Верховного Суду, останній приходить до висновку, що надаючи оцінку співмірності розміру понесених стороною витрат на адвоката з обсягом наданих ним послуг і виконаних робіт, слід з`ясовувати, які конкретно роботи (послуги) виконав (надав) адвокат. При цьому, слід враховувати не лише, чи передбачено виконання цих робіт договором, але й чи відповідають вони критерію необхідності чи було їх вчинення обов`язковим, і чи доцільним було їх виконання чи вплинули вони на перебіг розгляду справи. У той час, коли витрати на підготовку заяв по суті справи за наявності доказів, як правило, підлягають відшкодуванню, оскільки вони відповідають критерію необхідності (адже їх надання вимагається згідно з процесуальним законом), - витрати на аналіз законодавства, судової практики, підготовку додаткових пояснень чи інших процесуальних документів, які не є заявами по суті справи, і вчинення (виконання) яких не вимагається згідно з процесуальним законом, не є обов`язковими для відшкодування у кожному без винятку випадку, проте можуть бути відшкодовані, якщо ця робота вплинула на розгляд справи. Так, до Акту виконаних робіт (надання послуг) №2 від 20 грудня 2021 року представником позивача включено такі одиниці послуг як: надання усних консультацій, аналіз судової практики та підготовка документів для подання до суду позовної заяви, надання допомоги клієнту в зборі документів, складання та подання до суду позовної заяви. Проте, з огляду на вказану вище позицію Верховного Суду, включення до акту часу на аналіз судової практики, усні консультації, не є тим часом, який було понесено через необхідні витрати на правову допомогу, та такі дії є вчиненими на вільний розсуд позивача та його представника, а отже вартість таких послуг до суми витрат на правничу допомогу, понесену у зв`язку з розглядом справи, включені бути не можуть. Відповідно до п.3.4 Договору про надання правової допомоги остаточний розрахунок з адвокатом здійснюється клієнтом впродовж трьох банківських днів після підписання акту виконаних робіт. Акт підписано 20 грудня 2021 року, втім суду не надано доказів оплати наданої правничої допомоги позивачем, що свідчить про непідтвердженість понесених судових витрат. Окрім викладеного, представник відповідачів зазначила, що відповідач [PERSON] планує понесення витрат у зв`язку із розглядом справи у сумі 25\~000 грн., та відповідач ФГ «Донецьке» планує понесення витрат у зв`язку із розглядом справи у сумі 25\~000 грн. Також, у відзиві міститься клопотання про поновлення строку на подання відзиву, оскільки примірник позову та ухвалу про відкриття провадження відповідач-2 отримав у приміщенні суду 28 січня 2022 року та відповідно до вимог ст.ст.127, 178 ЦПК України відзив було подано у 15-денний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження по справі. В зв`язку з викладеним, у відзиві представник відповідачів просить поновити строк на подання відзиву, відмовити ТОВ «СК-ЛТД» у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, судові витрати, понесені сторонами у зв`язку з розглядом справи, покласти на позивача». Відповідь на відзив від позивача не надходила. 04 листопада 2022 року на адресу суду надійшли письмові пояснення представника відповідачів, у яких представник відповідачів повторно наголосив на неукладеності Договору оренди від 01 січня 2011 року та надав суду копії доповідної записки в.о. начальника Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області від 05 жовтня 2021 року за №335/86-21-0.134, зі змісту якої вбачається, що на момент, коли в.о. начальника ГУ Держгеокадастру у Донецькій області приступив з 02 серпня 2021 року до виконання своїх обов`язків начальника відділу №4 Управління у Краматорському районі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, книга записів реєстрації договорів оренди за період 2012 року в управлінні була відсутня. Яким чином посадовими особами відділу Держкомзему в Слов`янському районі Донецької області, відповідальними за здійснення реєстрації земельних ділянок та договорів оренди землі, здійснювалася відповідна державна реєстрація земельних ділянок та договорів оренди землі, як і де зберігались відповідні документи не відомо. Представник відповідачів, Фермерського господарства «Донецьке» та [PERSON] , адвокат Почерняк І.С., яка діє на підставі Ордеру серії АА № 1245014 від 19 жовтня 2022 року ( том 1а.с.164) та Ордеру серії АА № 1245013 від 19 жовтня 2022 року ( том 1 а.с.163), до судового засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Направила до суду Заяву, в якій просить суд розглянути справу без її участі. Третя особа, державний реєстратор Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області Кубеко О.О., до судового засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Враховуючи вказане, у відповідності до частини 2 статті 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «СК-ЛТД» до Фермерського господарства «Донецьке», [PERSON] , за участю третьої особи: державного реєстратора Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області Кубеко Ольги Олександрівни, про визнання договору недійсним та скасування державної реєстрації, не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що земельна ділянка площею 3,508 га, кадастровий номер 1424256200140000308, яка має цільове призначення - ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташована на території Райгородоцької селищної ради колишнього КСП «Червоний Молочар» належала на праві власності [PERSON] згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 720879, виданим на підставі Розпорядження Слов`янської райдержадміністрації від 06 листопада 2007 року № 609 ( том 1 а.с. 18-19). 01 січня 2011 року [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «СК-ЛТД» підписано договір оренди землі, об`єктом оренди за яким зазначено земельну ділянку сільськогосподарського призначення, кадастровий номер 1424256200140000308, площею 3,50 га, яка розташована на території Райгородоцької селищної ради колишнього КСП «Червоний Молочар» ( том 1 а.с. 10- 14) Відповідно до Інформаційної довідки, долученої позивачем до матеріалів справи слідує, що Товариство з обмеженою відповідальністю «СК-ЛТД», ідентифікаційний код юридичної особи 23124940 зареєстроване як юридична особа та знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Керівником даного товариства є [PERSON] . Види діяльності товариства: вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний); допоміжна діяльність у рослинництві; складське господарство; оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; оптова торгівля молочними продуктами, яйцями, харчовими оліями та жирами; вантажний автомобільний транспорт; надання в оренду вантажних автомобілів; надання в оренду сільськогосподарських машин і устаткування ( том 1 а.с.42-44). Згідно з Договором оренди між власником земельної ділянки, [PERSON] та ТОВ СК-ЛТД, підписаним 01 січня 2011 року, земельна ділянка загальною площею 3,50 га кадастровий номер: 1424256200:14:000:0308 передається ТОВ "СК-ЛТД" в оренду строком на 10 років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з моменту реєстрації договору оренди землі ( том 1 а.с.15-16). Згідно з Актом прийому-передачі об`єкта оренди (земельної ділянки) за Договором оренди від 01 січня 2011 року слідує, що власник земельної ділянки [PERSON] з одного боку та ТОВ «СК-ЛТД» з другого боку склали цей Акт прийому-передачі про те, що орендодавець [PERSON] передає земельну ділянку кадастровий номер 1424256200140000308, площею 3,50 га, що розташована на території Райгородоцької селищної ради Слов`янського району Донецької області, а орендар ТОВ «СК-ЛТД» приймає вищевказану земельну ділянку в оренду. Вказаний Акт погоджено та підписано сторонами ( том 1 а.с.23). Як слідує зі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28 листопада 2017 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Слов`янської державної нотаріальної контори Донецької області Алперіною О.Ю., [PERSON] , 1934 року народження, померла [INFO] , спадкоємцем зазначеного в заповіті майна є її дочка [PERSON] , [INFO] . Спадщина, на яку видано це Свідоцтво, складається з земельної ділянки, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,5030 га, розташованої у Донецькій області, Слов`янський район, Райгородоцька селищна рада, яка належала померлій на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 720879, виданого 23 травня 2008 року Слов`янською районною державною адміністрацією Донецької області на підставі розпорядження Слов`янської районної державної адміністрації від 06 листопада 2007 року за № 609, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010816700230. Земельна ділянка зареєстрована 23 травня 2008 року Відділом Держземагентства у Слов`янському районі за кадастровим номером земельної ділянки 1424256200:14:000:0308 ( том 1а.с.27). Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 106024295 від 04 грудня 2017 року, за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку, площею 3,503 га, кадастровий номер 1424256200:14:000:0308, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої за адресою: Донецька область, Слов`янський район, Райгородоцька селищна рада (том 1 а.с.30). Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №289827052 від 13 грудня 2021, долученої позивачем до матеріалів справи, слідує, що 02 лютого 2021 року за Фермерським господарством «Донецьке» код ЄДРПОУ юридичної особи 37155282 зареєстроване речове право у вигляді права оренди земельної ділянки загальною площею 3,503 га, кадастровий номер 1424256200:14:000:0308, що розташована на території Райгородоцької селищної ради Слов`янського району Донецької області. Реєстрація здійснена державним реєстратором Слов`янської міської ради Донецької області Кубеко О.О. на підставі Договору оренди землі, б/н, виданого 02 лютого 2021 року строком на 7 років, дата закінчення дії Договору 02 лютого 2028 року, укладеного між орендодавцем [PERSON] та орендарем Фермерським господарством «ДОНЕЦЬКЕ», рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 56495097 від 08 лютого 2021 року, державний реєстратор Слов`янської міської ради Донецької області Кубеко О.О. (том 1 а.с.35-36). Так, позивач просить визнати недійсним Договір оренди землі, виданий 02 лютого 2021 року щодо оренди земельної ділянки площею 3,503 га, кадастровий номер 1424256200:14:000:0308, розташованої на території Райгородоцької селищної ради, колишньої КСП «Червоний Молочар», укладений між [PERSON] та ФГ «Донецьке», оскільки вказаний Договір оренди був укладений в період дії іншого Договору оренди тієї ж земельної ділянки, укладеного, на думку позивача, 01 січня 2011 року, між спадкодавцем [PERSON] [PERSON] в якості орендодавця із ТОВ «СК-ЛТД», що порушило його право користування вказаною земельною ділянкою. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів ( ст. 4 ЦПК України). Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або ос порене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити ( реалізувати) своє право повністю або частково. При оспор енні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, лише порушення, невизнання або оспорення суб`активного права є підставою для зверення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Захист цивільних прав- це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист- це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушення права і припинення дій, які порушують це право. У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 дав визначення поняттю "охоронюваний законом інтерес", який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "право" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д)означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» має один і той же зміст. Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим. Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, лише тому, що заявники вважають начебто певні положення норм законодавства впливають на їх правове становище. Не поширюють свою дію ці положення й на правові ситуації, що вимагають інших юрисдикційних (можливо позасудових) форм захисту від стверджувальних порушень прав чи інтересів. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Як неодноразово звертав увагу Верховний Суд, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. У постанові ВП ВС від 02 лютого 2021 року № 925/642/19 зроблені такі висновки: порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16(пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)). Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19. Так, позивач просить визнати недійсним договір оренди землі, виданий 02 лютого 2021 року щодо оренди земельної ділянки площею 3,503 га, кадастровий номер 1424256200:14:000:0308, розташованої на території Райгородоцької селищної ради, колишньої КСП «Червоний Молочар», укладений між [PERSON] та ФГ «Донецьке», оскільки вказаний договір оренди був укладений в період дії іншого договору оренди тієї ж земельної ділянки, укладеного, на думку позивача, 01.01.2011 р., між спадкодавцем [PERSON] [PERSON] в якості орендодавця із ТОВ «СК-ЛТД», що порушило його право користування вказаною земельною ділянкою. За приписами ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Частиною 1 ст. 203 ЦК України, передбачено загальні вимоги, додержання яких є обов`язковим для чинності правочину, а саме зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За приписами ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Також частиною 3 ст.640 ЦК України (в редакції, чинній на час спірних правовідносин щодо підписання договору оренди від 01 січня 2011 року) визначено, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. З матеріалів справи вбачається, що підписаний 01.01.2011 року між [PERSON] та позивачем договір є за своєю правовою природою договором оренди землі. У ст.792 ЦК передбачено, що за договором найму (оренди) ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) ділянки регулюються спеціальним законом. На час підписання договору оренди, 01.01.2011 року, ч.2 ст.124 ЗК України передбачала, що передача в оренду ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником ділянки і орендарем. У ч.2 ст.125 ЗК України вказано, що право на оренду ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Також вимога про те, що право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону, передбачена у ч.2 ст.126 ЗК. Спеціальним законом, що регулює спірні правовідносини, є закон України «Про оренду землі» від 6.10.98 №161-XIV (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). У ст.13 закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати ділянку відповідно до умов договору та вимог законодавства. Договір оренди землі укладається в письмовій формі й за бажанням однієї зі сторін може бути посвідчений нотаріально (ст.14 цього закону). Згідно зі ст.18 цього Закону договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Також у ст.20 закону України «Про оренду землі» передбачено, що укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Держреєстрація договорів оренди землі проводиться в порядку, установленому законом. Пунктом 43 договору оренди землі від 01 січня 2011 року, виходячи з доводів про укладеність якого Позивач заявляє позовні вимоги, також передбачено, що вказаний договір оренди земельної ділянки набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Отже, момент набрання чинності договору оренди землі сторони визначили та пов`язали з моментом державної реєстрації. Відповідно до правових висновків, що містяться у постановах Верховного Суду від 29 січня 2019 року у справі № 917/108/18, Великої Палати Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі №322/1178/17, а також у постановах Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року у справі №0426/14068/2012, від 13 червня 2016 року у справі № 570/3056/15-ц набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов`язки за договором, тобто коли договір як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані його умови, стає правовідносинами, на виникнення яких спрямоване волевиявлення сторін. Правове значення державної реєстрації полягає в тому, що правочин (договір), який підлягає державній реєстрації, є вчиненим (укладеним) з моменту її проведення. Як наслідок, за відсутності державної реєстрації правочин (договір) слід вважати невчиненим (неукладеним). Згідно зі ст.\~202\~ЗК України (в редакції, чинній на час спірних правовідносин щодо укладення Договору оренди від 01 січня 2011 року) державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у складі державного реєстру земель.\~\~Державний реєстр земель складається з двох частин: а) книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок (далі - Книга записів); б) Поземельної книги, яка містить відомості про земельну ділянку. Порядок державної реєстрації договору оренди земельної ділянки станом на 01 січня 2011 року регулювався постановою Кабінету Міністрів\~України від\~09\~вересня 2009\~року №\~1021\~«Про затвердження\~порядків ведення\~Поземельної книги\~і Книги\~записів про\~державну реєстрацію\~державних актів\~на право\~власності на\~земельну ділянку\~та на\~право постійного\~користування земельною\~ділянкою,\~договорів оренди\~землі» (далі - Порядок). Записи до розділів Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі ( далі Книга записів) вносилися при видачі документа, що посвідчує право на земельну ділянку, яким, зокрема, був договір оренди землі (пункт 10 Порядку). Дата внесення запису до розділу Книги записів була датою державної реєстрації документа, що посвідчує право на земельну ділянку (пункт 11 Порядку). Згідно з пунктом 16-2 Порядку підставою для державної реєстрації договору оренди була заява власника або набувача права, подана до відповідного територіального органу Держземагентства разом з іншими, визначеними цим пунктом, документами. Отже, на час підписання позивачем Договору оренди від 01 січня 2011 року, його державна реєстрація була пов`язана із датою внесення запису до відповідного розділу Книги записів. Виконання Порядку на час підписання договору оренди від 01 січня 2011 року, який, як стверджує позивач було зареєстровано 18 липня 2012 року, забезпечувалося функціонуванням Перехідної реєстраційної системи, що діяла у період з 03 серпня 2011 року до 30 грудня 2012 року включно й адміністраторами якої були підрозділи Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру». Факт державної реєстрації договору оренди земельної ділянки, якщо така відбулася, відображався у тексті цього договору відповідно до Типового договору оренди землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 березня 2004 року № 220. У тексті, зокрема, зазначалася інформація про орган, який провів державну реєстрацію договору та його посадову особу, а також дата вчинення та номер запису в Державному реєстрі земель. На підтвердження вказаної інформації державний реєстратор посвідчував напис своїм підписом та печаткою органу реєстрації за наявності (далі - реєстраційний напис). Отже, реєстраційний напис на договорі оренди земельної ділянки є похідним від запису у Книзі записів. Державний реєстратор не був наділений правом проставити такий напис, поки не зробив відповідний запис у Книзі записів за певним номером. Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі №669/930/16-ц. Як вбачається з копії Договору оренди землі від 01 січня 2011 року, долученої позивачем до позовної заяви, на цій копії є відмітка посадової особи із зображенням відтиску гербової печатки про те, що цей Договір зареєстрований у відділі Держкомзему в Слов`янському районі Донецької області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 18 липня 2012 року № 142420004001228. За клопотанням представника відповідачів [PERSON] суд Ухвалою від 15 лютого 2022 року витребував у ГУ Держгеокадастру у Донецькій області докази, зокрема, витяг із Книги записів державної реєстрації договорів оренди землі про реєстрацію Договору оренди земельної ділянки, кадастровий номер 1424256200:14:000:0308, площею 3,50 га, підписаного 01 січня 2011 року між [PERSON] в якості орендодавця та ТОВ «СК-ЛТД» в якості орендаря. ГУ Держгеокадастру у Донецькій області ухвалу суду не виконало, причину ненадання доказів не повідомило. Позивачем на підтвердження своїх позовних вимог також не було надано суду доказів належного укладення Договору оренди землі від 01 січня 2011 року, зокрема, відповідного запису у Книзі записів за певним номером. Водночас, представником відповідачів на підтвердження своїх тверджень щодо неукладеності договору оренди 01 січня 2011 року було надано копію Доповідної записки в.о. начальника ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 05 жовтня 2021 року за № 335/86-21-0.134, згідно з якою на момент, коли останній приступив з 02 серпня 2021 року до виконання обов`язків начальника Відділу №4 Управління у Краматорському районі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, Книга записів реєстрації договорів оренди за період з 2012 року була відсутня. Позивачем не надано суду копії Книги реєстрації договору чи витягу з неї, клопотання про їх витребування позивачем не заявлялося. Суд своєю ухвалою про витребування доказів сприяв відповідачам в реалізації ними права на подання до суду доказів щодо факту державної реєстрації Договору від 01 січня 2011 року, проте витребувана інформація суду не надана. Інших клопотань про витребування та приєднання до справи доказів сторонами не заявлялося. Крім того, суд також погоджується із доводами представника відповідача про невідповідність вимогам законодавства, яким визначено питання державної реєстрації договорів оренди землі, реєстраційного номера, що вказаний на договорі оренди землі, підписаному 01 січня 2011 року [PERSON] в якості орендодавця та ТОВ «СК-ЛТД» в якості орендаря, а саме 142420004001228. Відповідно до п.8 Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель, затвердженого Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 02 липня 2003 року №174 реєстраційний номер присвоюється договору оренди землі в момент здійснення його державної реєстрації. Реєстраційний номер складається: з двохрозрядного числа, яке відповідає номеру розділу книги реєстрації; двохрозрядного числа, що відповідає двом останнім цифрам року; трирозрядного числа, яке є кодом оператора (реєстратора), що здійснює державну реєстрацію державного акта на право власності на земельну ділянку, державного акта на право постійного користування земельною ділянкою, договору оренди землі; п`ятирозрядного числа, що починається з одиниці з початку нового року та збільшується на одиницю при внесенні відомостей про новий державний акт на право власності на земельну ділянку, державний акт на право постійного користування земельною ділянкою, договір оренди землі. Тобто, загалом реєстраційний номер повинен складатися із 12 цифр, в той час, як номер запису на Договорі оренди землі, підписаному 01 січня 2011 року, має 15 цифр, що свідчить про те, що вказаний Договір не відповідає нормативним вимогам, та не міг бути зареєстрований у 2012 році 18 липня 2012 року, як зазначило ТОВ «СК-ЛТД» у змісті позову. Окрім того, суд звертає увагу на п.20 Договору оренди землі від 01 січня 2011 року, в якому зазначено, що передача земельної ділянки орендарю здійснюється у 7-денний строк після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі. У Договорі оренди землі від 01 січня 2011 року зазначено, що державна реєстрація здійснена 18 липня 2012 року, а долучений позивачем до позовної заяви Акт прийому-передачі об`єкта оренди (земельної ділянки) датований 01 січня 2011 року, що суперечить п.20 Договору оренди землі від 01 січня 2011 року. Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Як визначено в ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Фактично, як убачається зі змісту позовної заяви, позивач вбачає порушення свого права користування земельною ділянкою, що є предметом спору, на умовах оренди, виходячи з доводів про укладеність (підписання та державної реєстрації) Договору оренди землі від 01 січня 2011 року. Таким чином, для забезпечення поновлення права позивача має значення строк дії та сам факт укладення договору оренди від 01 січня 2011 року. Однак, виходячи із обставин, встановлених судом, норм права та змісту самого договору оренди землі від 01 січня 2011 року, суд приходить до висновку, що державна реєстрація такого договору не здійснювалася, як це передбачено умовами договору, договір між ТОВ «СК-ЛТД» і [PERSON] чинності не набрав, тому наявні підстави вважати цей договір неукладеним, а отже таким, що не породжує правових наслідків, а відтак право оренди за таким договором у позивача не виникло. Тому вимога позивача про визнання недійсним договору оренди, укладеного між [PERSON] та Фермерським господарством «Донецьке» є безпідставною. Враховуючи вищенаведене, суд, проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами докази в їх сукупності, дійшов висновку про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що відповідачі [PERSON] та ФГ «Донецьке» своїми діями порушили права ТОВ «СК-ЛТД», оскільки як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] як спадкоємець [PERSON] у цивільно-правові зобов`язання з ТОВ «СК-ЛТД» не вступала, Договір оренди земельної ділянки від 01 січня 2011 року не укладений, оскільки не пройшов процедуру державної реєстрації, тому [PERSON] розпорядилася належною їй земельною ділянкою на власний розсуд, уклавши договір оренди з Фермерським господарством «ДОНЕЦЬКЕ», право оренди за яким зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Даний договір є чинним, а тому позовні вимоги щодо визнання недійсним з моменту укладення між Фермерським господарством «ДОНЕЦЬКЕ» та [PERSON] . Договору оренди земельної ділянки кадастровий номер 1424256200:14:000:0308 від 02 лютого 2021 року є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Позивач посилається на те, що [PERSON] зверталась з заявами від 27 грудня 2019 року та 01 вересня 2021 року ( том 1а.с.31-32), складеними на ім`я директора ТОВ «СК-ЛТД» про перерахування грошових коштів за пай 2021 року, та згідно з Платіжними дорученнями № 4330 від 11 грудня 2020 року та № 3990 від 27 грудня 2019 року ТОВ «СК-ЛТД» на рахунок [PERSON] було перераховано виплату за оренду земельної ділянки (пая) в розмірі 1237,64 грн. та 4400,00 грн. ( том 1а.с.33-34). Проте, фактичне виконання умов договору оренди землі без його державної реєстрації не свідчить про його укладення. Вказане узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року у справі №538/322/21. Крім того, позовні вимоги стосовно скасування рішення про державну реєстрацію іншого речового права, номер 56495097, від 08 лютого 2021 року державного реєстратора Слов`янської міської ради Донецької області Кубеко Ольги Олександрівни та припинення права оренди Фермерського Господарства «Донецьке» на земельну ділянку з кадастровим номером 1424256200:14:000:0308, яке виникло на підставі Договору оренди землі від 02 лютого 2021 року, є похідними вимогами від заявленої основної вимоги, в задоволенні якої судом відмовлено, а тому також задоволенню не підлягають. Європейський суд з прав людини у рішеннях в справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 (заява № 18390/91), «Бендерський проти України» (заява № 22750/02), «Проніна проти України» вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи. Таким чином Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Аналогічні висновки визначені у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20.10.2020 у справі №756/536/19, від 15.10.2020 у справі № 759/14004/15-ц, від 15.10.2020 у справі №157/398/15-ц, від 13.10.2020 № 161/4641/17, 20.10.2020 у справі № 213/112/19, від 12.10.2020 у справі № 585/2958/17, від 12.101.2020 у справі №521/7401/15, від 09.10.2020 у справі №161/7515/15-ц. Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Так, оскільки судом відмовлено в задоволенні позовних вимог, а тому відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України витрати по оплаті судового збору та на професійну правничу допомогу у разі відмови в позові покладаються на позивача, а тому вимоги ТОВ «СК-ЛТД» щодо стягнення з відповідачів витрати по сплаті судового збору та на професійну правничу допомогу також задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed