Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01 серпня 2020 року відповідач протиправно та самовільно проник на охоронювану територію виробничої бази ПП «МЕТРЕСУРС», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , де скоїв хуліганські дії, а саме розбив вікна офісного приміщення, чим спричинив матеріальну шкоду в сумі 7840,00 грн. Добровільно відповідач відшкодовувати збитки відмовляється. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 7840,00 грн., та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2270,00 грн. У відповідності до гл. 10\~ст. 274 ЦПК України\~«у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи. Ч. 2 даної статті вказує, що «у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін». Відповідно до ч. 5\~ст.\~279\~ЦПК України розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. При цьому у відповідності до\~ст. 279 ЦПК України\~«Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Представник позивача [PERSON] до суду не з`явився, про розгляд справи повідомлявся, раніше звертався до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, про розгляд справи повідомлявся. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що [PERSON] звернувся до відідлу поліції з відношенням, у якому просив органи поліції провести розгляд авдносно [PERSON] , який 01 серпня 2020 року скоїв хуліганські дії на території виробничої бази ПП «МЕТРЕСУРС», що знаходиться в приватній власності за адресою: [ADDRESS] , в результаті якого були вкотре розбиті вікна офісного приміщення та пошкоджене майно, чим завдано матеріального збитку. Даний факт було зареєстровано у Довгинцівському ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області, про що до ЄРДР № 12020040720001087 16.10.2020 року були внесені відомості за ознаками злочину, передбаченого ч. 1ст. 194 КК України. Постановою слідчого від 19.11.2020 року, кримінальне провадження № 12020040720001087 від 16.10.2020 року закрито у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення. В подальшому позивачем було замовлено та відновлено розбиті відповідачем вікна, загальна вартість відновлення яких склала 7840,00 грн., що підтверджується: розрахунком - фактурою № 01/08 від 04.08.2020 року, копією платіжного доручення № 483-1 від 04.08.2020 року, накладною № 01/08 від 05.08.2020 року та актом приймання - передачі товару від 05.08.2020 року. Враховуючи зазначене, в результаті неправомірних дій відповідача позивачу було спричинено матеріальну шкоду (збитки) у загальному розмірі 7840,00 грн. Відповідно до ч.1\~ст.1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Для відшкодування шкоди за правилами\~ст. 1166 ЦК України\~необхідно довести такі факти: а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії. б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки\~ст. 22 ЦК України). в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. Частина 2 цієї статті встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, що означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини (у зв`язку із наявністю вини іншої особи або у зв`язку із дією об`єктивних обставин). Відповідно до частини 2\~ст.1166 ЦК України\~особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. На підставі ч.2\~ст.1192 ЦК України\~розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. При вирішенні спору про відшкодування шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Згідно із ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 16 ЦК України\~передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Положеннями ст.ст. 79, 80 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. \~Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 82 ЦПК України визначено підстави звільнення від доказування. Так, ч. 6 зазначеної статті встановлено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно з ч.1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів \~. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. \~Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно вищевказаної постанови слідчого від 19.11.2020 року про закриття кримінального провадження № 12020040720001087 від 16.10.2020 року, 01.08.2020 року близько о 14-30 год., невстановлена особа знаходячись в приміщенні офісу ПП «Метресурс» за адресою: [ADDRESS] , пошкодила вікна, завдавши майнового збитку [PERSON] . Судом досліджено матеріали відеозапису, який було долучено стороною позивача до матеріалів справи. З досліджених фрагментів відеозапису вбачається, що відеозапис містять фіксацію як якийсь чоловік йде у сторону території яка огороджена парканом, вбачається як той чоловік перебуваючи у дворі де розміщено приміщення, палкою наносив удари по вікнам одного з приміщень та потім покинув огороджену парканом територію. Разом з тим з даних відео фрагментів не вбачається, що тим чоловіком був саме відповідач [PERSON] , відео файли не містять звуку. Виходячи з вище викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено того, що саме відповідачем [PERSON] спричинена матеріальна шкода позивачу, шляхом пошкодження вікон та саме в розмірі 7840,00 грн.. Інших належних та допустимих доказів, що саме відповідачем завдано позивачу збитків у вказаному розмірі, позивачем надано суду не було, а тому суд доходить висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог, а отже позов задоволенню не підлягає. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1\~статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судові витрати із сплати судового збору в розмірі 2270,00 грн. покладаються на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed