Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-07 00:00:00

Позивач зазначив, що відповідачем на його загальнодоступному телеграм-каналі « [INFO] » із 18\~378 підписників, було поширено наступну інформацію: -[INFO] «в интервью [PERSON] сказал, что прокуроры не хотели расследовать дело Гандзюк. Простите, а чем это отличается от его собственных попыток помешать делу расследовать дела об убийстве, совершенном [PERSON] ?» (мовою оригіналу) -[INFO] «ровно 20 день пролжается титанический труд СБУ по раследованию дела об убийстве, совершенном [PERSON] . Задача очень сложная, жертва спасалась бегством, и [PERSON] пришлось догонять его целых сто метров, чтобы убить. Каким образом после этого отмазать [PERSON] , совершенно непонятно, этим и занимается [INFO] » (мовою оригіналу) -[INFO] «ну, что, друзья, [PERSON] , чью вину и описать то никто не может, получает уточненное подозрение. А убивший человека [PERSON] , никак не получает. Средняя температура по генпрокуратуре 50/50» (мовою оригіналу) -[INFO] \~ «переслано\~от PORTNOV.\~Уважаемый Генеральный\~прокурор,\~недавно в\~СМИ Вы\~сообщили,\~что встречались\~с подозреваемым\~полицией в\~громком умышленном\~убийстве в\~Одессе уроженцем\~Одесской области,\~гр.\~ [PERSON] ,\~1995г.р.\~Извините,\~что отвлекаем\~вас от\~реформы,\~но две\~недели назад\~к [INFO] » (мовою оригіналу) -[INFO] - «простите, а почему по делу журналисты Радио Свобода против журналиста Портнова в Офисе Президента собирают совещание силовиков, а по делу генпрокурор Рябошапка покрывает совершившего убийство Стерненко, нет? Это какая-то легализация убийств, или нужно просто чаще напоминать?» (мовою оригіналу). Стверджує, що висловлювання (дослівно) «дело об убийстве, совершенном [PERSON] », «совершившего убийство [PERSON] », «убивший человека [PERSON] », «встречались с подозреваемым полицией в громком умышленном убийстве в Одессе уроженцем Одесской области, гр. [PERSON] , 1995г.р.» є поширенням недостовірної інформації стосовно нього, адже у кримінальному провадженні, внесеному 24.05.2018р. в ЄРДР за № 12018160000000421 з обставин, що мали місце 24.05.2018р., приблизно о 23.05год., за адресою: [ADDRESS] , коли на позивача було скоєно напад і внаслідок необхідної оборони помер один з нападників, він є потерпілим і станом на час розповсюдження відповідачем інформації йому (позивачу) не вручено повідомлення про підозру. Зазначені висловлювання (мовою оригіналу «дело убийстве, совершенном [PERSON] », «совершившего убийство [PERSON] », «убивший человека [PERSON] », «встречались с подозреваемым полицией в громком умышленном убийстве в Одессе уроженцем Одесской области, гр. [PERSON] , 1995г.р.» є інформацією, поширеною на публічному каналі, вона порушує права позивача на недоторканність честі, гідності та ділової репутації як особи, стосовно якої не постановлено обвинувальний вирок, не є оціночними судженнями, відтак позивач просить визнати її недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію, зобов`язати відповідача впродовж 15 днів з дня набрання рішенням законної сили спростувати її, вирішити питання про судові витрати. Відповідач позов не визнав, подав відзив, в якому зазначив, що сам позивач у позові зазначає, що внаслідок нападу на нього двох людей померла одна з них. Інформація про деталі подій 24.05.2018р. активно ширилася рядом веб-порталів, в тому числі й стосовно повідомлення про підозру позивачу. В свою чергу, згідно лексикографічної інформації офіційного порталу Національної академії наук, вбивство це насильницьке позбавлення життя людини, жертва людина, яка постраждала або загинула від чогось. За інформацію, поширену з каналу PORTNOV, відповідач взагалі не повинен нести будь-якої відповідальності, позаяк не є особою, яка вперше її поширила. Представник позивача подав відповідь на відзив, та заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач заперечень на відповідь на відзив не надав. Перевіривши матеріали справи та доводи клопотання, суд вважає, що в задоволенні цього клопотання слід відмовити виходячи з наступного. У порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи (п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України). Згідно з пунктом 1 частини 6 статті 19 малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Однак, згідно ч.6 ст. 279 ЦПК України, яка регулює особливості розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, передбачено, що суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи. Враховуючи, що спірні правовідносини не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, та зважаючи на предмет доказування, дана справа не відноситься до тих, які не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження, оскільки матеріали справи містять достатньо доказів для перевірки доводів викладених в заявах по суті справи. Обставини справи, які перешкоджають суду вирішити спір по суті без особистої явки сторін, у клопотанні не наведені. За таких обставин, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні клопотання про цивільної справи у відкритому судовому засіданні з викликом учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так, захист честі, гідності і ділової репутації право громадянина та юридичної особи вимагати через суд спростування недостовірної інформації (відомостей, що не відповідають дійсності або викладені неправдиво), яка принижує їхню честь, гідність чи ділову репутацію або завдає шкоди їхнім інтересам. Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до ч.1 ст.275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими гл.3 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до ст.ст.297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації. Згідно з роз`ясненнями, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27.02.2009 року, юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації необхідно розуміти, зокрема,: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Сторонами визнається, що відповідачем на його загальнодоступному телеграм-каналі «Макс Бужанський» із 18 378 підписників, було поширено наступну інформацію: - \~ \~ \~ \~ [INFO] «в интервью [PERSON] сказал, что прокуроры не хотели расследовать дело Гандзюк. Простите, а чем это отличается от его собственных попыток помешать делу расследовать дела об убийстве, совершенном [PERSON] ?» (мовою оригіналу) - \~ \~ \~ \~ [INFO] «ровно 20 день пролжается титанический труд СБУ по раследованию дела об убийстве, совершенном [PERSON] . Задача очень сложная, жертва спасалась бегством, и [PERSON] пришлось догонять его целых сто метров, чтобы убить. Каким образом после этого отмазать [PERSON] , совершенно непонятно, этим и занимается [INFO] » (мовою оригіналу) - \~ \~ \~ \~ [INFO] «ну, что, друзья, [PERSON] , чью вину и описать то никто не может, получает уточненное подозрение. А убивший человека [PERSON] , никак не получает. Средняя температура по генпрокуратуре 50/50» (мовою оригіналу) - \~ \~ \~ \~ [INFO] «переслано от PORTNOV. Уважаемый Генеральный прокурор, недавно в СМИ Вы сообщили, что встречались с подозреваемым полицией в громком умышленном убийстве в Одессе уроженцем Одесской области, гр. [PERSON] , 1995г.р. Извините, что отвлекаем вас от реформы, но две недели назад к Вам с просьбой о личном приеме публично обращалась вдова погибшего от его рук. Когда ей можно прийти к Вам? [INFO] » (мовою оригіналу) - \~ \~ \~ \~ [INFO] - «простите, а почему по делу журналисты Радио Свобода против журналиста Портнова в Офисе Президента собирают совещание силовиков, а по делу генпрокурор Рябошапка покрывает совершившего убийство Стерненко, нет? Это какая-то легализация убийств, или нужно просто чаще напоминать?» (мовою оригіналу). Суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Таким чином, поширення спірної інформації стосовно позивача відбулось шляхом розміщення дописів на телеграм-каналі. Відповідно до ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. При цьому недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною необхідно вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Разом з тим, одним із основних питань, яке підлягає вирішенню у цій категорії справ, є визначення характеру поширеної інформації та з`ясування, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Як зазначалось вище, Конституцією проголошено право кожного на свободу думки і слова, на вільне виявлення своїх поглядів і переконань. Конвенція про захист прав і основних свобод людини в ст. 10 також регламентує право людини на свободу вираження поглядів. Відповідно до частини другої ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика,\~оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться. Також Європейський суд наполягає, що свобода вираження поглядів становить одну з основних підвалин демократичного суспільства і одну з принципових умов його прогресу і самореалізації кожної особи, та робить розрізнення між твердженнями факту та оціночними судженнями. Відповідно до правової позиції ЄСПЛ щодо різниці між поняттями «оціночне судження» та «факти», ЄСПЛ виходить з того, що правдивість оціночних суджень не піддається доведенню і їх потрібно відрізняти від фактів, існування та реальність яких можна довести на відміну від оціночних суджень. Оціночне судження, як стверджує практика Європейського суду з прав людини (справа «Лінгенс проти Австрії»), є висновком, отриманим в результаті інтелектуальної, логічної обробки і узагальнення фактів, оцінок інших людей, інформації довідкового характеру та причинно-наслідкового зв`язку між зазначеними джерелами інформації. Вимога щодо доведення правдивості оціночного судження є неможливою та порушує свободу вираження поглядів та думки. Люди мають право мати думки та висловлювати їх вільно з питань, які становлять їх інтерес, думки, які дехто чи навіть усі можуть вважати перебільшеними, обмеженими або упередженими, але думки, яких вони чесно дотримуються. Європейський Суд у своїй судовій практиці дотримується підходу щодо захисту свободи вираження, вказуючи, що свобода висловлювати свої погляди є правом людини, визнаним у світі, мабуть, найбільш широко. Свобода слова визнається цінною, оскільки публічні обговорення є можливим інструментом досягнення суспільних цілей та вираження особистих поглядів саме по собі є людським благом благом пошуку істини, досягнення справедливості, викриття негативних тенденцій у суспільстві і взаємовідносинах між людьми. Вільне передавання почуттів, поглядів та ідей є істотним чинником повноцінного розвитку особистості в суспільстві, так само, як і здатність людини сприймати заперечення, спонукання, заохочення через ідеї, висловлені іншими людьми, яка є також важливою для формування особистих переконань. Проте, тією ж ст. 10 ч.2 Конвенції передбачено законодавче обмеження права на свободу думки та слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань, зокрема, для захисту репутації або прав інших осіб, тощо, і є необхідним в демократичному суспільстві. Тому, навіть коли твердження становить оціночне судження, має бути наявна фактична основа для такого судження. Також сторони у заявах по суті справи зазначили, що дійсно внаслідок подій 24.05.2018р. в м. Одеса за участю позивача та інших осіб дійсно померла людина, і суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин. Разом з тим, загальновідомими є події, щодо до яких висловився відповідач та до яких був причетний позивач, що останнім не було спростовано, оскільки сам позивач поширив на своїх сторінках в соціальних Інтернет-мережах та в мережі Інтернет в цілому відеозапис подій 24.05.2018р., учасником яких він був. Таким чином, наявні у висловах відповідача висновки щодо оцінки певних фактів, які до того ж висловлені у пристойній формі та у виразах, прийнятих у спілкуванні людей, є оціночними судженнями про певні події, право на які гарантоване законом та які не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Форма подання оцінки, висловлення, яка є пристойною і не зачіпає суспільну мораль, не може бути підставою для цивільно-правової відповідальності, оскільки це порушувало б ст. 54 Конституції України. Таким чином, суд вважає, що відповідач правдиво виклав відомі йому факти та обставини, за чим йшов аналіз цих фактів, на підставі якого він зробив висновок, який стосувався цих фактів, що і є його оціночним судженням, адже за своїм змістом поширена 06.11.2019р., 11.10.2019р. 14.11.2019р. відповідачем інформація є його власною критикою та порівняльною оцінкою дій Генерального прокурора, СБУ та інш., які (критика, оцінка дій) відповідно до ч.2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться, а інформація, яку просить спростувати позивач як недостовірну, вирвана з загального контексту, а другий пост від 11.10.2019р. взагалі є репостом з каналу PORTNOV. Крім того, з позиції правової природи, право на захист честі, гідності та ділової репутації є частиною права на повагу до приватного життя, а підстави захисту такого права виникають, як правило, на стику взаємодії права (свободи) на вираження (думки) та права на повагу до приватного життя. Однак, якщо позивач публічна особа, вона має бути готовою до підвищеного рівня критики, у порівнянні з приватною собою, в тому числі до критики у грубій формі. Адже публічні особи є об`єктом прискіпливої, інколи доскіпливої уваги суспільства, на яку вони погодилися, коли обрали політичну кар`єру. Як зазначає позивач, він є українським громадським діячем, керівником громадської організації, колишнім очільником одеського обласного осередку №Правого сектору», активним учасником Революції гідності, одним із засновником всеукраїнської громадської організації «Народна люстрація». Так, у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). Між тим, право на недоторканість ділової репутації та честь і гідність публічної особи підлягають захисту лише у випадках, коли політичний, державний або громадський діяч доведе, що інформація про нього була поширена з явним злим умислом, тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість, а не з метою доведення до громадськості особистих тверджень про наміри, позицію, поведінку публічної особи. Отже, позивач повинен довести не тільки факт поширення інформації відповідачами, наявність неправомірного умислу, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Так, позивача посилався, що протиправними діями відповідач порочить його ділову репутацію, формує у суспільства негативну думку про нього, мають негативний вплив на ділову репутацію позивача. Однак, в чому саме полягало порушення права, тобто, що поширення інформації відбулось за зловмисним наміром зі сторони відповідача, завдало шкоди відповідним особистим немайновим благам позивача чи перешкоджало йому повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, які конкретні дії, спрямовані на відновлення та захист порушених прав, довелось вчиняти позивачу, сторона позивача, окрім загального посилання на визначення такого права, конкретно не сформулювала та доказів на підтвердження таких обставин не надала, настання негативних наслідків не довела. При цьому, дійсність факту відбуття тих подій, які були предметом написання відповідачем повідомлень, позивачем не оспорювалась та не спростовувалась. Беручи до уваги наведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача. Позаяк у задоволенні позову відмовлено, судові витрати залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed