Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Орган опіки і піклування Костопільської міської ради Рівненської області. В обгрунтування заявлених вимог, позивач покликається на те, що на сьогоднішній день вона фактично виховує свого онука [PERSON] , оскільки його матір у жовтні 2021 року померла. Батько дитини, відповідач по справі, залишив сина під її опікою і протягом року не виконує свої батьківські обов`язки. Відповідач проживає окремо від сина, участі у його вихованні та утриманні не приймає, не цікавиться його життям, розвитком та здоров`ям. За життя її дочка подавала на аліменти, однак відповідач їх не сплачував. У відповідача з сином немає спільних інтересів, дитина не пишається своїм батьком, часу з батьком проводить дуже мало. Оскільки відповідач ображав сина, то навіть такі короткі зустрічі з часом зникли. Відповідач ніколи не дарував сину подарунків на Дні народження, не вітав його, жодного разу не купував синові солодощі. Наразі дитина проживає разом з нею та перебуває на повному її утриманні. Враховуючи те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини, просила суд позбавити його батьківських прав та стягнути з нього аліменти на утримання сина.\~ Ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 10.10.2022 року відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу за правилами загального позовного провадження, про що повідомлено сторони. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, звернулася до суду з письмовою заявою про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити їх. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з письмовою заявою про визнання позову та про розгляд справи у його відсутності. Представник третьої особи - Органу опіки і піклування Костопільської міської ради Рівненської області Майданець О. М. в судове засідання не з`явилася, звернулася до суду з письмовою заявою про розгляд справи у відсутності представника третьої особи, наданий висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав підтримала в повному обсязі. Згідно ч.1 ст.206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з наведеного, суд рахує за вірне прийняти визнання відповідачем пред`явленого позову, оскільки це не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що 30.08.2007 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 30.08.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Костопільського районного управління юстиції в Рівненській області, актовий запис №231. Від спільного подружнього життя у [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 27.08.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Костопільського районного управління юстиції Рівненської області. Матір дитини [PERSON] [INFO] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 11.10.2021 року Костопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).\~ Батько дитини, відповідач по справі, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, життям сина не цікавиться, не приймає участі у його фізичному, моральному та духовному вихованні, не цікавиться його розвитком, станом здоров`я, не надає жодної матеріальної допомоги. Неповнолітній [PERSON] проживає разом з бабусею [PERSON] , яка самостійно займається його вихованням та утриманням. З інформації директора Костопільського ліцею №3 Костопільської міської ради Цимбалюк О. К. №191 від 19.09.2022 року, вбачається, що [PERSON] є учнем 7-А класу Костопільського ліцею №3. Вихованням дитини займається лише бабуся [PERSON] . Бабуся цікавиться навчальними досягненнями та інтересами [PERSON] , обізнана з колом його друзів, постійно відвідує батьківські збори. Батько дитини [PERSON] в освітньому процесі участі не приймає, жодного разу протягом 2021-2022 навчального року на батьківські збори у навчальному закладі не з`являвся, контакту з класним керівником не підтримує. Разом з тим, судом встановлено, що відповідач [PERSON] не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно його сина [PERSON] , що підтверджується заявою від 16.09.2022 року, засвідченою приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Матросовою А. М. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як нехтування своїми обов`язками зі сторони батька та самоусунення від виконання батьківських обов`язків. Питання доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно неповнолітнього сина [PERSON] розглядалося 13.12.2022 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини. Згідно висновку органу опіки та піклування Костопільської міської ради «Про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] стосовно неповнолітнього [PERSON] » від 13.12.2022 року (протокол №10), орган опіки та піклування Костопільської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , оскільки він самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, не готує дитину до самостійного життя. Таким чином, зібрані матеріали справи вказують на те, що відповідач [PERSON] не цікавиться життям та здоров`ям свого сина, не приймає участі у його вихованні та утриманні. Неналежне виховання батьком неповнолітнього [PERSON] є наслідком безвідповідальності батька та нездатність його у вирішенні життєвих труднощів. За таких обставин, суд приходить до висновку, що батько дитини своїми діями порушує ст. ст. 3, 6, 7 Конвенції ООН про права дитини, зокрема не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує її матеріально, не цікавиться її духовним та фізичним розвитком, не займається її вихованням, не піклується про її здоров`я. Відсутність з боку батька піклування про здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток та виховання дитини, відсутність матеріального забезпечення, судом розцінюється як винна поведінка батька. Згідно ст.164 Сімейного кодексу України батьки, які ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей можуть бути позбавленні батьківських прав. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Тому суд вважає, що ухилення відповідача від належного виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, її матеріального забезпечення є підставою для позбавлення його батьківських прав. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Із урахуванням наведених обставин, суд приходить до висновку про ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. За змістом роз`яснень, викладених у п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усунення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Згідно статтей 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991р., № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до положень ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 р. (принцип 6) проголошено, що дитина, коли це можливо, має рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Суд вважає доведеним, що не спростовано і самим відповідачем, що останній протягом тривалого часу ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно свого сина, не піклується про нього, не займається його вихованням, не цікавиться його навчанням, не готує його до самостійного життя, не забезпечує його матеріально. Відповідно до ч. 2 ст.166 Сімейного кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно із положенням ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7, 8 ст.7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Згідно з\~ ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років з 01 грудня 2022 року становить - 2833 грн. Виходячи з меж заявлених вимог, враховуючи інтереси дитини, на користь якої стягуються аліменти, визначений законом прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, матеріальне становище відповідача, суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] у розмірі вказаному в позові, а саме 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати звернення до суду, а саме з 26 вересня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття. На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожен окремо та всі в сукупності, суд дійшов висновку про необхідність, в інтересах неповнолітньої дитини, позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої сина [PERSON] та стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на його утримання. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved