Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-21 00:00:00

У листопаді 2021 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до АТ «Українська залізниця», третя особа Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати їй грошових коштів, не подання розрахункових даних до Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації з 17.07.2018 року та по даний час, передбачених ст. 39 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобов`язання відповідача нарахувати їй з 17.07.2018 року по даний час грошові кошти, передбачені ст. 39 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та подати ці розрахункові дані на виплату позивачу до Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона працює в АТ «Українська залізниця» виробничого підрозділу Коростенське територіальне управління філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» та має статус потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи 3-ї категорії, працює та проживає у зоні гарантованого добровільного відселення, оскільки відповідно до Переліку населених пунктів, Житомирської та Київської областей, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 106 від 23.07.1991 року та розпорядженням Кабінету Міністрів України № 17 від 12.01.1993 року, м. Коростень, Житомирської області віднесено до зони гарантованого добровільного відселення, у зв`язку з чим має право на користування пільгами та доплатами передбаченими Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема право на щомісячну доплату до заробітної плати у розмірі двох мінімальних заробітних плат згідно ст. 39 вказаного Закону. Однак її право на нарахування та отримання коштів у розмірі двох мінімальних заробітних плат, передбаченої Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік та ст. 39 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» порушується відповідачем. Згідно з довідкою АТ «Укрзалізниця» від 30.09.2021 року, яка була надана позивачу на її заяви, щодо перенаправлення за територіальною належністю заяв і подальшої відповіді до Управління праці та соціального захисту населення в місті Коростень, Житомирської області, з якого станом на 24.09.2021 року відповіді щодо нарахування грошових коштів відповідно до ст. 39 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» вона так і не отримала. Вважає, що такими протиправними діями відповідача порушуються її права, що передбачені Конституцією України, у зв`язку з чим вона змушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Ухвалою суду від 16.11.2021 року відкрито провадження у справі за правилами позовного (спрощеного) провадження. 26.01.2022 року представником відповідача - адвокатом Мерженко Т.П. до суду надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечила проти задоволення позовних вимог, посилаючись на направлення до Управління праці та соціального захисту населення в місті Коростень, Житомирської області заяви позивача [PERSON] , що мало на меті надання останній інформації стосовно нарахування та виплат відповідно до ст. 39 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». При цьому, відповідач не може впливати на інших суб`єктів у випадку їхньої бездіяльності, що свідчить про необхідність оскаржувати бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення в місті Коростень, Житомирської області стосовно ненадання відповіді на вказану заяву позивача. Крім того, відповідач не є розпорядником бюджетних коштів. Також зазначив, що відповідач, не будучи органом державної влади або місцевого самоврядування, та за умови відсутності делегованих повноважень не мав обов`язку подавати до уповноваженого органу документи щодо розрахункових витрат на виплату доплат до зарплати відповідно до ст. 39 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до таких висновків. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 цього Кодексу кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] від 08.07.2008 року. 22.09.2021 року позивач [PERSON] звернулась до Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації із заявою про видачу довідки про нарахування та невиплату їй грошових коштів, передбачених ст. 39 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 17.07.2018 року по теперішній час в розмірі двох мінімальних заробітних плат. Листом Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 30.09.2021 року № 35-М-1149/16 позивача [PERSON] повідомлено про направлення заяви позивача на адресу Управління праці та соціального захисту населення в місті Коростень, Житомирської області для подальшого опрацювання та надання відповіді заявниці. Згідно з довідкою виробничого структурного підрозділу «Коростенське територіальне управління» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Українська залізниця» № 19/2110 від 19.10.2021 року, виданої позивачу [PERSON] , остання працює у Виробничому структурному підрозділі Коростенське територіальне управління на посаді механіка з 22.05.1991 року по даний час і нарахування коштів ЧАЕС згідно ст. 39 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» як доплати до заробітної плати не проводились і до Управління праці соціального захисту населення не передавались з 01.01.2016 року і по теперішній час. Відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року № 106, м. Коростень Житомирської області віднесено до зони гарантованого добровільного відселення Частиною другою статті 19 Конституції України декларовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я, порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначаються Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-XII від 28.02.1991 (далі - Закон № 796-XII). Доплата, визначена статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», не є складовою заробітної плати та не є заробітною платою за особливі умови праці, що включає в себе компенсаційні виплати на відповідний рік, а є соціальною гарантією. Позивач зазначає про те, що відповідачем не було вчинено дії необхідні для виплати позивачу доплат відповідно до ст. 39 Закону № 796-XII, що і слугувало підставою для звернення до суду. У той же час, позивач у позовній заяви вказує, що при зверненні до відповідача із заявою, останній передав заяву для подальшої відповіді до Управління праці та соціального захисту населення в місті Коростень, Житомирської області. Тобто відповідач, направив до уповноваженого органу заяву позивача, що мало на меті надання останній інформації стосовно нарахування та виплат відповідно до ст. 39 Закону № 796-XII. Розпорядником коштів за бюджетною програмою КПКВК 2501200 Соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи третього рівня є, зокрема, Управління праці та соціального захисту населення в місті Коростень, Житомирської області, яке діє в межах чинного законодавства. Будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються розпорядником коштів лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом «Про Державний бюджет України». Законами України Про Державний бюджет України на 2018-2021 не було передбачено видатки за відновленими рішенням Конституційного Суду України від 17.07.2018 № 6-р/2018 статтями Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Тому тільки після внесення змін до Державного бюджету України, паспорту бюджетної програми та кошторису видатків за бюджетною програмою КПКВК 2501200 Соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи надання пільг, нарахування та виплата компенсацій, передбачених ст. 20, 21, 22, 23, 30, 37, 39 та 48 Закону № 796-XII, буде відновлено. Відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 01.07.2021, стаття 39 має наступний зміст: «Стаття 39: Доплата громадян, які працюють в зоні відчуження. Громадянам, які працюють у зоні відчуження, встановлюється доплата у порядку і розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України». Відповідно, аналізуючи зміст ст. 39 Закону, необхідно зазначити, що в даній статті взагалі не згадується про осіб, які проживають в зоні гарантованого добровільного відселення. Зміни внесені Законом України №987-УІІІ, на предмет конституційності Конституційним судом не розглядалася та неконституційними не визнавалися. Отже, на даний час ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не поновлена в редакції, яка існувала до розгляду справи Конституційним судом. Всі нарахування до заробітної плати здійснюються відповідно до законодавства, підстав для нарахування виплат взагалі не має. Відповідні зміни про відновлення доплат не були внесені до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а тому відповідні нарахування являються безпідставними. Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 46 Конституції України громадянам гарантується право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбаченим законом. Стаття 39 Закону № 796-ХІІ у редакції, чинній до 1 січня 2015 року, була викладена так: «1. Громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в таких розмірах: - у зоні безумовного (обов`язкового) відселення - три мінімальні заробітні плати; - у зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні заробітні плати; - у зоні посиленого радіоекологічного контролю - одна мінімальна заробітна плата. Пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих територіях, і стипендії студентам, які там навчаються, підвищуються у розмірах, встановлених частиною першою цієї статті. Пенсіонерам, які працюють у зонах радіоактивного забруднення, оплата праці додатково підвищується на 25 процентів від розміру мінімальної заробітної плати. Громадянам, які працюють у зоні відчуження, а також у зоні безумовного (обов`язкового) відселення після повного відселення жителів, за рішенням Адміністрації зони відчуження, встановлюється доплата згідно з положенням, затвердженим Кабінетом Міністрів України». 28 грудня 2014 року прийнято Закон № 76-VІІІ, який набрав чинності 01 січня 2015 року, підпунктом 7 пункту 4 розділу І якого внесено зміни до Закону № 796-ХІІ шляхом виключення статей 31, 37, 39 та 45. Отже стаття 39 Закону № 796-XII була взагалі виключена. 4 лютого 2016 року прийнято Закон № 987-VIII, який згідно з розділом II Прикінцеві положення, набрав чинності з 1 січня 2016 року і яким включив до Закону № 796-ХІІ статтю 39 такого змісту: «Стаття 39. Доплата громадянам, які працюють у зоні відчуження, громадянам, які працюють у зоні відчуження, встановлюється доплата у порядку і розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України». Таким чином ст. 39 Закону № 796-XII була включена повторно, проте в іншій редакції. Рішенням Конституційного Суду України від 17 липня 2018 року № 6-р/2018 було визнано такими, що не відповідають Конституції України ( неконституційними), зокрема, підпункт 7 пункту 4 розділу І Закону Я 76-VIII. Вирішено, що положення підпункту 7 пункту 4 розділу І Закон № 796-XII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухваленні Конституційним Судом України цього Рішення. Зміни внесені Законом України № 987-VІІІ, на предмет конституційності Конституційним судом не розглядалися і неконституційними не визнавалися. Викладене свідчить про те, що внаслідок прийняття ряду нормативно-правових актів, ст. 39 Закон № 796-XII виключалась та змінювалась, проте Конституційним судом розглядалось на відповідність Конституції України не зміни змісту даної статті, а сам факт її виключення. Відповідно до даних, які містяться в інформаційно-пошуковій системі Законодавство України, на даний час не внесено змін до Закону України «Про статус і соціальний громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та стаття 39 має вказаний зміст. Наведе вказує на те, що станом на сьогодні, ст. 39 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» відсилає до порядку, встановленого Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» цей закон спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру. Постановою Кабінету Міністрів України від 20 вересня 2005 р. № 936 затверджено Порядок використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов`язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи . Цей Порядок визначає механізм використання, обліку, звітності і контролю за використанням коштів державного бюджету для виконання програм, пов`язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, головним розпорядником яких є Мінсоцполітики. До 2016 року Порядком було передбачено виплату доплат особам за роботу (службу) на території зон радіоактивного забруднення відповідно до статей 39, 40 Закону, пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 р. № 836 та доплату особам, які працюють у зонах відчуження та безумовного (обов`язкового) відселення після повного відселення жителів відповідно до статті 39 Закону та порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зокрема, соціальні виплати, доплати (види допомоги), передбач« підпунктами 5-13 пункту 4 цього Порядку, проводяться за місці основної роботи (служби) громадян підприємствами, установам організаціями (далі - підприємства) та фізичними особами - суб`єкта підприємницької діяльності без утворення юридичної особи, установам; організаціями та військовими частинами відповідно до розрахункові даних, поданих до уповноваженого органу за формою, затверджено; Мінсоцполітики (п. 5 Постанови). До 25 числа місяця, за який здійснюється нарахуванні, підприємства подають до уповноваженого органу документи щодо розрахункових витрат, пов`язаних з виплатою компенсацій та допомог певних видів, за затвердженою Мінсоцполітики формою та реєсту отримувачів компенсаційних виплат і допомоги певних видів, де зазначаються прізвище, ім`я та по батькові, категорія, номер посвідчення, ідентифікаційний номер, відомості про нараховані виплати, суму компенсацій та вид допомоги. Таким чином, вказаним порядком встановлений чіткий перелік дій, необхідних для нарахування та отримання додаткових виплат відповідно до ст. 39 Закону № 796-XII. У той же час, відповідно до п. 4 пп. 11 постанови виплата компенсацій та допомоги певних видів, передбачених Законом, проводиться центрами по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних і районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (крім м. Києва) рад (далі - уповноважений орган) за місцем фактичного проживання (перебування) працюючих та непрацюючих громадян, у тому числі пенсіонерів, працюючим і непрацюючим громадянам і пенсіонерам, зокрема пенсіонерам та особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби та інших органів, громадянам, що провадять підприємницьку діяльність без утворення юридичної особи, громадянам, які працюють у громадян, що провадять підприємницьку діяльність без утворення юридичної особи, а саме: доплата особам, які працюють у зоні відчуження, відповідно до статті 39 Закону, постанови Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2008 р. №831 «Про доплати особам, які працюють у зоні відчуження». Тому, суд погоджується з доводами відповідача, що останній, не будучи органом державної влади або місцевого самоврядування, та за умови відсутності делегованих повноважень не мав обов`язку подавати до уповноваженого органу документи щодо розрахункових витрат на виплату доплат до зарплати відповідно до статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». З урахуванням суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Outcome: dismissed