Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-18 00:00:00

У липні 2022 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що 01 листопада 2020 року близько 21 год. 00 хв. на вул. Н.Ужвій в м. Києві, відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій автомобіль марки «Skoda Fabia», номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , здійснив на нього наїзд, внаслідок чого отримано тілесні ушкодження. 02 листопада 2020 року за фактом настання цієї ДТП внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020100070003123 за ч. 1 ст. 286 КК України та розпочато досудове розслідування. 31 липня 2021 року за результатами проведеного досудового розслідування за фактом вищезазначеної ДТП, за наслідками якої вбачаються ознаки злочину, за який передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 286 КК України, прийнято постанову про закриття кримінального провадження № 12020100070003123 з підстав, що передбачені п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України щодо водія [PERSON] [PERSON] зауважує, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Skoda Fabia», номерний знак [NUMBER] , станом на 01 листопада 2020 року застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 201596848, в зв`язку із чим, у нього наявне право на одержання грошової компенсації за спричинену шкоду у вигляді страхового відшкодування саме від відповідача. У зв`язку із чим, його представник неодноразово звертався до ТДВ СК «Альфа-Гарант» із заявами про виплату страхового відшкодування, однак відповіді від страховика не отримав, сума страхового відшкодування, пов`язана із витратами на лікування в розмірі 205 649,52 грн, 11 000,00 грн компенсації, пов`язаної із тимчасовою втратою працездатності та 10 282,47 грн завданої моральної шкоди, йому не відшкодована. [PERSON] , зазначає, що шкоду йому завдано джерелом підвищеної небезпеки, а не внаслідок непереборної сили чи умислу його, як потерпілого, страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому виплачує страхове відшкодування у межах встановленого ліміту відповідальності замість завдавача шкоди, цивільно-правова відповідальність якого була у нього застрахована у встановленому законом порядку. Крім того, позивач зауважує, що перебував на стаціонарному лікуванні у Комунальному некомерційному підприємстві «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) з 01 листопада по 24 грудня 2020 року та з 10 по 19 серпня 2021 року, де йому надавалась медична допомога, проводились хірургічні операції, у зв`язку із чим, понесені витрати на придбання медичних та лікарських засобів. Крім того, на момент ДТП 01 листопада 2020 року він був безробітним та мінімальна заробітна плата становила 5 000,00 грн, а у 2021 році - 6 000,00 грн. Посилаючись на викладене, а також те, що внаслідок ушкодження здоров`я під час ДТП, йому також завдано моральну шкоду, [PERSON] просить стягнути з відповідача 205 649,52 грн - витрат, понесених у зв`язку з лікуванням, 11 000,00 грн - компенсації, пов`язаної із тимчасовою втратою працездатності, та 10 282,47 грн - компенсації завданої моральної шкоди. Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва від 22 липня 2021 року вказану цивільну справу передано на розгляд за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва. Ухвалою судді від 06 жовтня 2022 року відкрито провадження в указаній цивільній справі. Розгляд справи визначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін. 07 листопада 2022 року до суду від відповідача надійшов відзив на вказану позовну заяву, в якому представник ТДВ СК «Альфа-Гарант» просить у позові [PERSON] відмовити, посилаючись на те, що вказана ДТП не є страховим випадком, оскільки страхувальника не визнано винним у її вчиненні; відповідачем з власної ініціативи прийнято рішення та відшкодовано позивачу 26 514,03 грн на відшкодування завданої шкоди, в якості 50 % підтверджених витрат на лікарські засоби (від суми 50 502,90 грн) та 5 % моральної шкоди (від 2 525,15 грн), однак решта заявленої суми до стягнення в розмірі 155 995,87 грн, в якості витрат на лікування - не підтверджені лікарським призначенням; позивачем не додано доказів щодо працевлаштування, нарахування допомоги по тимчасовій втраті працездатності, чи, що він є безробітним, або забезпечує себе роботою самостійно, а тому правових підстав для стягнення на його користь витрат, пов`язаних із тимчасовою втратою працездатності немає; [PERSON] сплачено ТДВ СК «Альфа-Гарант» пеню за прострочення виплати страхового відшкодування в розмірі 4 216,79 грн. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися. Про день, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. До позовної заяви представником позивача надано заяву про розгляд справи за його та позивача відсутності. Представник ТДВ СК «Альфа-Гарант» в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому цивільним процесуальним законодавством порядку. Причин неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 01 листопада 2020 року, приблизно о 21 год. 00 хв., [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Skoda Fabia», номерний знак [NUMBER] , рухався по проїзній частині вул. Н.Ужвій, зі сторони вул. Мостицької в напрямку просп. Правди в м. Києві. В цей час, пішохід [PERSON] , не переконавшись, що його дії будуть безпечними і не створять небезпеки іншим учасникам руху, розпочав перетинати проїжджу частину вул. Н Ужвій, в місці, де це заборонено - справа наліво відносно руху автомобіля марки «Skoda Fabia», номерний знак [NUMBER] , в результаті чого відбувся наїзд на пішохода, який отримав тяжкі тілесні ушкодження. Вказана ДТП відбулася по причині порушення ПДР пішоходом [PERSON] , а в діях водія [PERSON] не виявлено ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, в зв`язку із чим, кримінальне провадження відносно останнього закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України - за відсутністю ознак кримінального правопорушення. Судом встановлено, що позивач перебував на стаціонарному лікуванні у Комунальному некомерційному підприємстві «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) з 01 листопада по 24 грудня 2020 року та з 10 по 19 серпня 2021 року, де йому надавалась медична допомога та проводились хірургічні втручання, та на лікування витраченні кошти в сумі 205 649,52 грн, що стверджується випискою із медичної картки амбулаторного хворого № 19114 від 24 грудня 2020 року, виписним епікризом із медичної картки хворого № 217952, а також копіями чеків, в тому числі, й товарних, квитанцій, рахунку-фактури. Із повідомлення про ДТП від 01 жовтня 2021 року, направленого представником позивача - адвокатом Мелехом Д.О. ТДВ СК «Альфа-Гарант», яка мала місце 01 листопада 2020 року о 21 год 00 хв на вул. Н.Ужвій, зі сторони вул. Мостицької в напрямку просп. Правди в м. Києві, в якій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Skoda Fabia», номерний знак [NUMBER] , здійснив наїзд на пішохода [PERSON] . Внаслідок ДТП останній отримав тілесні ушкодження. Поряд із цим, судом з`ясовано, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Skoda Fabia», номерний знак [NUMBER] , станом на 01 листопада 2020 року (момент ДТП) була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 201596848. Ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю встановлено в розмірі 260 000,00 грн. Згідно із заявами представника позивача від 01, 11 жовтня 2021 року та скаргою від 15 лютого 2022 року, направленими відповідачу та Національному банку України, останній порушував питання про виплату страхового відшкодування, на загальну суму 227 231,78 грн, з яких 205 649,52 грн - витрати, понесені на лікування, 11 000,00 грн - компенсація тимчасової втрати працездатності та 10 582,26 грн - компенсації завданої моральної шкоди. Статтею 979 ЦК України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Частиною 1 ст. 1187 ЦК України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно з вимогами п. 23.1 ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,є: шкода,пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий-фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Відповідно до п. 24.1 ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Статтею 25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах: для непрацюючої повнолітньої особи - допомога у розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством. За змістом ст. 26-1 вказаного Закону визначено, що страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Згідно з ч. 2 ст. 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди. Відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього, не звільняє страховика від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Такі правові висновки, що враховуються судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, містяться у постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року в справі № 345/3335/17 та від 28 жовтня 2020 року в справі № 445/370/19. Суд вважає необґрунтованим твердження представника відповідача про те, що пішохід грубо порушив ПДР та вини водія [PERSON] у вчинені вказаної ДТП не встановлено, оскільки особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини та перед потерпілим мають однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки, при цьому, інформація щодо наявності умислу потерпілого чи непереборної сили у настанні дорожньо-транспортної пригоди в постанові про закриття кримінального провадження відсутня. Поряд із цим, судом встановлено, що відповідачем здійснено виплату страхового відшкодування із зменшенням суми загальної страхової виплати, передбаченої Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з урахуванням положень ст. 1193 ЦК України, та перераховано [PERSON] відповідно до страхового акта № ЦВ/20/7666 від 11 липня 2022 року та платіжного доручення № 29537 від 11 липня 2022 року, страхове відшкодування в розмірі 26 514,03 грн, з яких: 25 251,45 грн - компенсації витрати, понесені на лікування та 1 262,57 грн - в якості компенсації завданої моральної шкоди. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню та з відповідача підлягають стягненню решта суми некомпенсованих витрат на лікування в розмірі 180 398,07 грн, розмір понесення яких стороною відповідача не спростовано належними доказами, а також компенсації, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності позивачем в сумі 11 000,00 грн (54 дні непрацездатності в 2020 році (мінімальна заробітна плата становила 5 000,00 грн) та 10 днів непрацездатності в 2021 року (мінімальна заробітна плата становила 6 000,00 грн)), а також решти некомпенсованої суми моральної шкоди від визначених [PERSON] 5 % від суми страхового відшкодування, в розмірі 9 019,90 грн. Що ж стосується виплаченої [PERSON] відповідачем пені за прострочення виплати страхового відшкодування в розмірі 4 216,79 грн згідно з платіжним дорученням № 31087 від 03 жовтня 2022 року, то ця сума коштів судом не враховується та до уваги не береться, оскільки позивач в межах розгляду вказаної справи, вимог про стягнення з ТДВ СК «Альфа-Гарант» сум, у зв`язку з простроченням страхової виплати, не заявляв. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Із врахуванням наведеного суд вважає, що із відповідача в дохід держави належить стягнути судовий збір у розмірі 2 004,18 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial