Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-18 00:00:00

позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила визнати за нею: - право власності на 1/2 частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0, 25 га, кадастровий номер 3221883201:08:133:0101, яка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №311114, виданого на підставі рішення Катюжанської сільської ради №136 від 10 травня 2005 року, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №0105342000131; - право власності на 1/2 частину земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0, 2086 га, кадастровий номер 3221883201:08:133:0102, яка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №311113, виданого на підставі рішення Катюжанської сільської ради №136 від 10 травня 2005 року, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №0105342000130. Свої вимоги мотивувала тим, що після смерті батька [PERSON] залишилося дві вище зазначених земельних ділянки. На сьогоднішній день у її власності знаходиться 3/4 частини домоволодіння по [ADDRESS] та по 1/4 частини на кожну земельну ділянку за цією ж адресою. Посилалася на те, що оскільки у неї виникло право власності на 3/4 частини домоволодіння та за загальним правилом, закріпленим у ч. 4 ст. 120 ЗК України, їй має належати й 3/4 частини земельних ділянок, розташованих по [ADDRESS] . На сьогоднішній день її право власності ще на 1/2 частину земельних ділянок не визнано, що унеможливлює вільне володіння, використання та розпорядження землею. Відповідно до інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, власником земельних ділянок з кадастровими номерами 3221883201:08:133:0101 та 3221883201:08:133:0102 записаний її померлий батько [PERSON] , тому зважаючи на право органу місцевого самоврядування вирішувати долю неприйнятного спадкового та іншого майна, в даному позові відповідачем зазначена Катюжанська сільська рада Вишгородського району, Київської області. Ухвалою суду від 15 червня 2021 року замінено відповідача Катюжанську сільську раду Вишгородського району Київської області на його правонаступника Димерську селищну раду Вишгородського району Київської області. Представник відповідача подав відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки [PERSON] вже визнала за собою право власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частину вищевказаних земельних ділянок, а тому не може ставити питання про визнання за собою право власності ще на 1/2 частину земельної ділянки, оскільки інший спадкоємець першої черги - [PERSON] вчасно подав до нотаріуса заяву про прийняття спадщини після смерті свого батька, а тому має право на успадкування Ѕ частини земельної ділянки, що розташована по [ADDRESS] . Представник позивача подав відповідь на відзив в котрому зазначив, що твердження представника відповідача є хибними, оскільки рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 06.02.2012 року за [PERSON] визнано право власності лише на 1/4 частини земельних ділянок з кадастровими номерами 3221883201:08:133:0102 та 322883201:08:133:0101. Право власності на інші 3/4 частини вказаних земельних ділянок не визначено. [PERSON] не є власником 1/2 частини вказаних вище земельних ділянок, так як право власності на 1/2 частину земельних ділянок за ним не зареєстровано, що підтверджується рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 7 квітня 2015 року у справі №363/949/15-ц. Згаданим рішенням суд відмовив [PERSON] в позові до [PERSON] у зв?язку з тим, що [PERSON] є неналежним відповідачем, оскільки не оформив своє право власності на спадкове майно. Фактичною підставою позову [PERSON] по даній справі є те, що до неї перейшло право власності на 3/4 частини домоволодіння по [ADDRESS] , яке розташоване на спірних земельних ділянках. Третя особа подала свої пояснення, в яких зазначила, що відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України, спадкоємці після смерті [PERSON] [PERSON] та [PERSON] мають право на успадкування двох спадкових земельних ділянок по 1/2 частині кожному. Також, в зв`язку з тим, що за [PERSON] рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 06 лютого 2012 року в справі №2-272/2012 вже визнано право власності в порядку за законом на 1/4 частини земельних ділянок з кадастровими номерами 3221883201:08:133:0102 та 322|883201:08:133:0101 після смерті нашого батька [PERSON] , то вона не може звертатися з позовом про визнання за нею права власності ще на 1/2 частину вказаних земельних ділянок, оскільки це право належить йому [PERSON] , як спадкоємцю першої черги. Крім того вважає, що статус спадкового майна невірно визначено позивачем, оскільки він вчасно, у визначений законодавством строк, заявив нотаріусу про свій намір прийняти спадщину після померлого батька. Також зауважує, що позивачу на даний момент належить 3/4 частки домоволодіння [ADDRESS] , 1/2 з яких, вона отримала від його матері згідно договору дарування. Оскільки його матері належала виключно лише частка в житловому будинку, то і переходу до позивача 1/2 частки вищевказаних земельних ділянок, в контексті ст. 120 ЗК України та ст. 377 Цивільного кодексу України, бути не може. Представник позивача подав заяву про розгляд справи за відсутності позивачки та її представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача подав до суду клопотання, в якому просив розглянути справу без участі представників, на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Представник третьої особи подав заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність та відмовити в задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. З матеріалів справи встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Після його смерті відкрилася спадщина на 1/2 частину будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 20 травня 2010 року рішенням Вишгородського районного суду Київської області, яке набрало законної сили, в цивільній справі №2-55/10 за позовом [PERSON] , [PERSON] до Катюжанської сільської ради, третя особа [PERSON] , про визнання право власності на спадкове майно, за [PERSON] , як за пережившою дружиною померлого спадкодавця, визнано право власності на 1/2 частину сумісно набутого за час шлюбу будинку по [ADDRESS] . Цим же рішенням за [PERSON] та [PERSON] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , дітьми спадкодавця, визнано право власності на 1/2 будинку в рівних долях, що складає по 1/4 частині будинку по [ADDRESS] кожному. В квітні 2012 року [PERSON] подарувала свою 1/2 частину будинку [PERSON] , що підтверджується договором дарування частини житлового будинку від 26 квітня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Козелецького районного нотаріального округу Афанасьєвою О.Ф., зареєстрованого в реєстрі за №769. Таким чином у власності позивачки [PERSON] знаходиться 3/4 частини будинку по [ADDRESS] . Також встановлено, що [PERSON] належали дві земельні ділянки: -для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0, 25 га, кадастровий номер 3221883201:08:133:0101, яка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №311114, виданого на підставі рішення Катюжанської сільської ради №136 від 10 травня 2005 року, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №0105342000131; -для ведення особистого селянського господарства площею 0, 2086 га, кадастровий номер 3221883201:08:133:0102, яка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №311113, виданого на підставі рішення Катюжанської сільської ради №136 від 10 травня 2005 року, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №0105342000130. 06 лютого 2012 року рішенням Вишгородського районного суду Київської області, яке набрало законної сили, у цивільній справі № 2-272/2012 за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , Катюжанської сільської ради Вишгородського району про визнання права власності, за [PERSON] в порядку спадкування за законом визнано право власності на 1/4 частину земельної ділянки, загальною площею 0,2086 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3221883201:08:133:0102 та право власності на 1/4 частину земельної ділянки, загальною площею 0,2500 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 3221883201:08:133:0101, які розташовані по [ADDRESS] . 07 квітня 2015 року рішенням Вишгородського районного суду Київської області, яке набрало законної сили, у цивільній справі №363/949/15-ц в позові [PERSON] до [PERSON] про визнання право власності на 1/2 частини вказаних вище земельних ділянок згідно ст. 120 ЗК України відмовлено, в тому числі з підстав того, що позов пред`явлено до неналежного відповідача. Встановлено, що 3/4 частини двох вище зазначених земельних ділянок на даний час зареєстровано за [PERSON] , який помер [INFO] . Не дивлячись на успадкування нерухомого майна третьою особою [PERSON] , який є сином померлого, всупереч ст. 1297 ЦК України останній право власності на успадковані земельні ділянки не оформив. Також встановлено, що успадкований спадкоємцями житловий будинок розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 3221883201:08:133:0101. Друга земельна ділянка з кадастровим номером 3221883201:08:133:0102, яка рахується за вказаним будинком призначена не для експлуатації та обслуговування будинку, а для ведення особистого селянського господарства. Відповідно до частини 1 статті 377 ЦК (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Земельні відносини, які формуються з приводу переходу земельних прав при набутті майнових прав на об`єкти нерухомості, розташовані на конкретній земельній ділянці, регламентуються нормами ЗК України, які є спеціальними відносно до цивільно-правових норм, які є загальними. Частиною першою статті 120 ЗК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Частиною четвертою статті 120 ЗК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об?єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об?єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. При цьому при застосуванні положень статті 120 3К України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об?єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об?єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об?єкта права власності. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статі 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16 звертала увагу на важливість принципу superficies solo cedit (збудоване на землі слідує за нею). Принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях. Отже, виходячи з викладених вимог Закону одночасно з набуттям позивачкою права власності на 3/4 частини згаданого будинку, до неї, як до нового власника перейшло і право власності на відповідну пропорційну частку земельної ділянки розташованої під будинком. За таких обставин за [PERSON] слід визнати право власності на 3/4 частини земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0, 25 га, кадастровий номер 3221883201:08:133:0101, тобто на ту земельну ділянку на якій розташований жилий будинок. Доводи відповідача та третьої особи про те, що земельна ділянка під будинком підлягає успадкуванню спадкоємцями в рівних частинах суд відкидає, оскільки такий підхід й правозастосування суперечить загальному принципу цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. У той же час підстав для визнання права власності за позивачкою на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,\~2086 га, кадастровий номер 3221883201:08:133:0102 не встановлено, оскільки на цій земельній ділянці житловий будинок, право власності на частину якого належить позивачці, не розташовано. Доводи позову в цій частині на вимогах статті 120 ЗК України не ґрунтуються, тому в задоволенні цієї частини позовних вимог слід відмовити за необґрунтованістю. За таких обставин заявлене право позивача підлягає визнанню, а позов про це частковому задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: partial