Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-12 00:00:00

У травні 2021 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, зобов`язання вчинити дії. Свої вимоги мотивує тим, що на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25 вересня 2008 року він є власником земельної ділянки площею 0,1000 га (кадастровий номер 8000000000:72:541:0024), що розташована за адресою: [ADDRESS] . Зазначена земельна ділянка межує з земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] . З відповіді Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу КМР (КМДА) від 15 квітня 2021 року вбачається, що у міському земельному кадастрі на [ADDRESS] обліковується земельна ділянка з кодом 72:541:0025 за [PERSON] . Земельна ділянка не сформована у розумінні ст. 79-1 Земельного кодексу України, відомості про неї не внесено до Державного земельного кадастру. Йому стало відомо, що відповідач встановила огорожу, самовільно перемістивши її з межі між земельними ділянками вглиб території належної йому земельної ділянки, а отже самовільно порушила межі його земельної ділянки, захопивши її частину. Згідно Акту здачі-прийомки відновлених в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки на [ADDRESS] від 06 вересня 2011 року земельна ділянка площею 1000, 16 кв.м. має 9 кутів повороту, які закріплені в натурі (на місцевості) межовими знаками. Абрис прив`язок кутів повороту земельної ділянки станом на 06 вересня 2011 року додається до зазначеного Акту, відповідно до якого зафіксовано, що межа його земельної ділянки не відповідає метричним даним земельної ділянки, а саме: встановлені металеві штирі, якими закріплено межу належної йому земельної ділянки в натурі (на місцевості), знаходяться за встановленою відповідачем огорожею на землі, якою фактично остання користується. На звернення до відповідача з проханням в добровільному порядку перенести встановлену огорожу, остання не реагує. З метою відновлення межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) він замовив у ТОВ «Терра Проект» розроблення технічної документації із землеустрою. 12 грудня 2019 року у присутності представника відповідача [PERSON] було визначено 9 поворотних точок, з яких точки 1-5 закріплені в натурі (на місцевості) металевими штирями, та були передані по Акту прийому-передачі межових знаків на зберігання. Представник відповідача, підписавши акт, на його звороті зазначила, що не згодна з межами земельної ділянки кадастровий номер 8000000000:72:541:0024. При розробці технічної документації, згідно Абрису земельної ділянки кадастровий номер 8000000000:72:541:0024 встановлено, що межа зазначеної земельної ділянки не відповідає за напрямками межі під кутами від літери А до літери Б, що визначена Державними актами та матеріалами первинної технічної документації, а саме: огорожа відповідача встановлена вздовж межі земельної ділянки вглиб на 1,8 м території належної йому земельної ділянки, в результаті чого відбулось самовільне заняття відповідачем його земельної ділянки. Він звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Київській області Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру з заявою від 04 червня 2020 року, в якій просив здійснити державний нагляд за дотриманням вимог земельного законодавства відповідачем та притягти її до адміністративної відповідальності за знищення межових знаків та за засмічення побутовими відходами межі його земельної ділянки. У зв`язку з цим, 20 серпня 2020 року державними інспекторами у сфері державного контролю за використанням та охороною земель було здійснено виїзд на земельну ділянку по [ADDRESS] та проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства. Держгеокадастр Головного управління Держгеокадастру у Київській області листом від 15 вересня 2020 року про проведення перевірки направив матеріали перевірки щодо самовільного зайняття [PERSON] частини земельної ділянки позивача для вжиття заходів до Київської міської ради. Результати перевірки викладені в Акті перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки від 03 вересня 2020 року, який надіслано для вжиття заходів в межах наданих повноважень до ГУ Держгеокадастру у Київській області. Із зазначеного Акту вбачається, що виїздом на місцевість встановлено, що на земельній ділянці розміщено двоповерховий будинок з північної сторони земельної ділянки розміщено дерев`яний паркан, побудований суміжним землекористувачем [PERSON] , чим спричинено самовільне зайняття земельної ділянки кадастровий номер 8000000000:72:541:0024. Просить суд ухвалити рішення, яким: - зобов`язати відповідача за власний рахунок відновити в натурі межу між земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 8000000000:72:541:0024, та земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] , відповідно до технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 8000000000:72:541:0024, розробленої ТОВ «Терра Проект»; - зобов`язати відповідача за власний рахунок звільнити самовільно зайняту частину земельної ділянки площею 0,0042 га з кадастровим номером 8000000000:72:541:0024, розташовану за адресою: [ADDRESS] , шляхом знесення (демонтажу) встановленої огорожі в межах зазначеної земельної ділянки та привести захоплену нею частину земельної ділянки до первинного стану; - зобов`язати відповідача не чинити йому перешкоди у встановленні ним огорожі (паркану) на межі земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] по лінії межі, встановленої на підставі технічної документації із землеустрою. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 04 червня 2021 року позовну заяву повернуто позивачу. Постановою Київського апеляційного суду від 25 серпня 2021 року ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 04 червня 2021 року скасовано та справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 20 вересня 2021 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2021 року відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 06 вересня 2022 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (т. 2, а.с. 8), відзив на позовну заяву у встановлений законом строк до суду не подала. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25 вересня 2008 року [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1000 га (кадастровий номер 8000000000:72:541:0024), що розташована за адресою: [ADDRESS] (т. 1, а.с. 120-121). З позову вбачається, що земельна ділянка позивача межує з земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] . З відповіді Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу КМР (КМДА) від 15 квітня 2021 року вбачається, що у міському земельному кадастрі на [ADDRESS] обліковується земельна ділянка з кодом 72:541:0025 за [PERSON] . Земельна ділянка не сформована у розумінні ст. 79-1 Земельного кодексу України, відомості про неї не внесено до Державного земельного кадастру (т. 1, а.с. 180-181). Позивач зазначає про те, що йому стало відомо, що відповідач встановила огорожу, самовільно перемістивши її з межі між земельними ділянками вглиб території належної йому земельної ділянки, а отже самовільно порушила межі його земельної ділянки, захопивши її частину. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, відзив на позовну заяву у встановлений законом строк до суду не подала. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з частинами 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Згідно Акту здачі-прийомки відновлених в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки на [ADDRESS] від 06 вересня 2011 року земельна ділянка площею 1000, 16 кв.м. має 9 кутів повороту, які закріплені в натурі (на місцевості) межовими знаками (т. 1, а.с. 187 (на звороті)). Абрис прив`язок кутів повороту земельної ділянки станом на 06 вересня 2011 року, що додається до зазначеного Акту, відповідно до якого зафіксовано, що межа його земельної ділянки не відповідає метричним даним земельної ділянки, а саме: встановлені металеві штирі, якими закріплено межу належної позивачу земельної ділянки в натурі (на місцевості), знаходяться за встановленою відповідачем огорожею на землі, якою фактично остання користується (т. 1, а.с. 187). З метою відновлення межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) позивач замовив у ТОВ «Терра Проект» розроблення технічної документації із землеустрою. З позову вбачається, що 12 грудня 2019 року у присутності представника відповідача [PERSON] було визначено 9 поворотних точок, з яких точки 1-5 закріплені в натурі (на місцевості) металевими штирями, та були передані по Акту прийому-передачі межових знаків на зберігання (т. 1, а.с. 141). Представник відповідача, підписавши акт, на його звороті зазначила, що не згодна з межами земельної ділянки кадастровий номер 8000000000:72:541:0024. При розробці технічної документації (т. 1, а.с. 127-152), згідно Абрису земельної ділянки кадастровий номер 8000000000:72:541:0024 встановлено, що межа зазначеної земельної ділянки не відповідає за напрямками межі під кутами від літери А до літери Б, що визначена Державними актами та матеріалами первинної технічної документації, а саме: огорожа відповідача встановлена вздовж межі земельної ділянки вглиб на 1,8 м території належної позивачу земельної ділянки, в результаті чого відбулось самовільне заняття відповідачем земельної ділянки [PERSON] . Позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Київській області Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру з заявою від 04 червня 2020 року, в якій просив здійснити державний нагляд за дотриманням вимог земельного законодавства відповідачем та притягти її до адміністративної відповідальності за знищення межових знаків та за засмічення побутовими відходами межі його земельної ділянки. У зв`язку з цим, 20 серпня 2020 року державними інспекторами у сфері державного контролю за використанням та охороною земель було здійснено виїзд на земельну ділянку по [ADDRESS] та проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства. Держгеокадастр Головного управління Держгеокадастру у Київській області листом від 15 вересня 2020 року про проведення перевірки направив матеріали перевірки щодо самовільного зайняття [PERSON] частини земельної ділянки позивача для вжиття заходів до Київської міської ради (т. 1, а.с. 175). Результати перевірки викладені в Акті перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки від 03 вересня 2020 року, який надіслано для вжиття заходів в межах наданих повноважень до ГУ Держгеокадастру у Київській області (т. 1, а.с. 177-179). Із зазначеного Акту вбачається, що виїздом на місцевість встановлено, що на земельній ділянці розміщено двоповерховий будинок з північної сторони земельної ділянки розміщено дерев`яний паркан, побудований суміжним землекористувачем [PERSON] , чим спричинено самовільне зайняття земельної ділянки кадастровий номер 8000000000:72:541:0024. Набуття права на землю громадянами регулюється ч. 2 ст. 116 ЗК України, якою передбачено, що набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Сторона відповідача не надала докази на підтвердження того, що спірна огорожа встановлена на земельній ділянці, що належить на праві власності [PERSON] . Крім того, факт самовільного встановлення відповідачем огорожі на території земельної ділянки, належної позивачу, доведений матеріалами справи. З урахуванням наведеного, підлягають задоволенню вимоги позивача про зобов`язання відповідача за власний рахунок відновити в натурі межу між земельними ділянками сторін відповідно до технічної документації із землеустрою та звільнити самовільно зайняту частину земельної ділянки позивача шляхом знесення встановленої огорожі в межах зазначеної ділянки, а також привести захоплену відповідачем частину земельної ділянки до первинного стану. Разом з тим, вимога позивача про зобов`язання відповідача не чинити йому перешкоди у встановленні ним огорожі (паркану) на межі земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] по лінії межі, встановленої на підставі технічної документації із землеустрою, задоволенню не підлягає, оскільки це є вимога на майбутнє. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином, у позивача відсутнє порушене, невизнане або оспорюване право, свобода чи законний інтерес з боку відповідача в частині цієї вимоги. З огляду на наведене, позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. З урахуванням задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 1816 гривень судового збору. Позивач також просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 32650 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 3 цієї статті визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надано суду письмові докази. 08 листопада 2019 року між адвокатом [PERSON] та адвокатським об`єднанням «АРЕОПАГ» укладено договір № 0811/19 про надання правничої допомоги (т. 1, а.с. 188). Крім того, у матеріалах справи міститься додаток № 1 до договору № 0811/19 про надання правничої допомоги, акт приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт) від 01 лютого 2021 року, копія платіжного доручення від 19 листопада 2019 року про оплату за юридичні послуги в сумі 6500 гривень, копія платіжного доручення від 10 лютого 2021 року про оплату за юридичні послуги згідно договору № 0811/19 про надання правничої допомоги в сумі 19050 гривень, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Риженка Д.М., ордер від [PERSON] на адвоката Риженка Д.М. (т. 1, а.с. 12, 189-193, 199). З акту приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт) від 01 лютого 2021 року вбачається, що адвокатом надано юридичні послуги у загальній сумі 25550 гривень. Платіжні доручення на підтвердження оплати позивачем послуг адвоката також підтверджують оплату юридичних послуг у загальній сумі 25550 гривень. Згідно з частинами 4-6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Стороною відповідача не заявлялося клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 32650 гривень. Разом з тим, позивачем надані суду докази оплати ним витрат на правничу допомогу у розмірі 25550 гривень. За таких обставин, вимога про стягнення витрат на правничу допомогу з відповідача на користь позивача підлягає задоволенню частково в розмірі 25550 гривень.

Outcome: partial