Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-05 00:00:00

Рух справи 29.11.2021 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана позовна заява, датована 26.11.2021, за підписом представника позивача - Печериці Н.С. (діє на підставі ордеру), в якій ставиться питання про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису № 92349 від 15.07.2021, вчиненого приватним нотаріусом Грисюк О.В., щодо стягнення грошових коштів з [PERSON] на користь ТОВ «Веллфін» у розмірі 31 940,40 грн за кредитним договором № 445140 від 02.05.2018. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.11.2021 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л. Справу фактично передано судді по реєстру 30.11.2021. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 06.12.2021 вказану позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (письмового провадження). Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України /далі - ЦПК України/). Доводи позову В позові вказується, що 15.07.2021 приватним нотаріусом Грисюк О.В. вчинено виконавчий напис № 92349, яким було звернено стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Веллфін» невиплачених у строк відповідно до умов кредитного договору № 445140 від 02.05.2018 грошових коштів у сумі 31 190,40 грн, за вчинення виконавчого напису нотаріусом стягнуто з позивача плату у розмірі 750,00 грн. загальна заборгованість позивача становить 31 940,40 грн. Також, зазначається, що 09.11.2021позивач, звернувшись до адвоката з приводу консультації по іншим питанням, дізнався, що має відносно себе відкрите виконавче провадження № 66649933, яке наразі знаходиться на виконанні у Добропільському відділі державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). Зауважується, що 22.11.2021 представник позивача, ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження № 66649933, безпосередньо дізнався, що 15.07.2021 нотаріусом вчинено виконавчий напис за реєстровим номером № 92349 щодо стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором № 445140 від 02.05.2018 за період з 02.05.2018 по 01.03.2020, а саме: -сума заборгованості 31 190,40 грн. 40 коп, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 800,00 грн; прострочена заборгованість за комісією - 0 (нуль) грн; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 30 390,40 грн; строкова заборгованість за сумою кредиту - 0 (нуль) грн; строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 0 (нуль гривень) грн; строкова заборгованість за штрафами і пенями - 0 (нуль) грн. Також, зазначено, що нотаріусом окремо стягнуто з позивача плату за вчинення виконавчого напису - 750,00 грн. Зауважується, що наразі з метою стягнення з позивача заборгованості виконавцем вже здійснюються виконавчі дії, спрямовані на стягнення заборгованості з позивача. Позивач, не погоджуючись з оскаржуваним виконавчим написом та вважає, що він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Так, звертає увагу на те, що підставою видачі оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса був договір позики № 445140 від 02.05.2018. При цьому, як вбачається із змісту даного договору, який був долучений до оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса, а саме п.п 1.1 Товариство надає Позичальникові грошові кошти в розмірі 800,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування кредитом. Крім того, зауважує, що як вбачається з оскаржуваного виконавчого напису № 92349, підставою для видачі виконавчого напису є кредитний договір № 445140 від 02.05.2018, проте, договір, який долучений до матеріалів ВП № 66649933 має назву договір позики № 445140 від 02.05.2018, тобто, іншу назву. Позивач наголошує, що як вбачається з документів, долучених до оскаржуваного виконавчого напису, відповідач надав нотаріусу лише договір позики та графік розрахунків, тоді як дані документи не є первинними бухгалтерськими документами, які б підтверджували наявний розмір заборгованості. Отже, на думку позивача, наявні у нотаріуса документи на час вчинення ним оскаржуваного виконавчого напису не свідчили про безспірність заборгованості позивача перед відповідачем. Щодо правової позиції відповідача Відповідач своїм правом подання відзиву не скористався, копію ухвали про відкриття провадження та позовної заяви із доданими до неї матеріалами отримав 01.09.2022, про що свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Жодних заяв, клопотань, пояснень з приводу позовних вимог або заперечень на позовні вимоги в будь-якій іншій формі від відповідача на адресу Солом`янського районного суду міста Києва не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити правову позицію останнього щодо предмету спору. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Фактичні обставини справи, встановлені судом Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне. В матеріалах справи наявна роздруківка договору позики № 445140 від 02.05.2018, укладеного між ТОВ «Веллфін» (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) (далі - договір позики) /а.с. 17-23/, відповідно до умов п. 1.1 якого, позикодавець надає позичальникові на умовах, що передбачені даним договором, грошові кошти в позику в сумі 800,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою, зазначені у п. 1.5 цього договору. Відповідно до п. 1.3 договору позики строк позики за цим договором складає 20 днів, позика має бути повернута згідно графіку розрахунків до 22.05.2018. Вбачається, що вказаний договір було укладено в електронній формі шляхом скріплення електронним підписами сторін (а.с. 23). Як вбачається з змісту оскаржуваного виконавчого напису, вчиненого 15.07.2021 приватним нотаріусом Грисюк О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 92349 (а.с. 27): з громадянина [PERSON] , дата народження [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , який є Боржником за Кредитним договором 445140 від 02.05.2018, укладеним з ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕЛЛФІН», ідентифікаційний номер юридичної особи 39952398, місцезнаходження: 03061, м. Київ, вул. Героїв Севастополя, буд. 48, реквізити: ІВАN [NUMBER] в АТ «АЛЬФА-БАНК», МФО 300346, далі іменований - Стягувач, заборгованість за Кредитним договором 445140 від 02.05.2018; - Строк платежу за Кредитним договором 445140 від 02.05.2018 настав. Боржником допущено прострочення платежів; Стягнення заборгованості проводиться за період 02 травня 2018 року по 01 березня 2020 року. -Заборгованість складає 31 940,40 грн, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 800,00 грн; прострочена заборгованість за комісією становить 0,00 (нуль гривень 00 копійок); прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 30 390,40 грн; строкова заборгованість за сумою кредиту становить 0,00 (нуль гривень 00 копійок); строкова заборгованість за комісією становить 0,00 (нуль гривень 00 копійок); строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 0,00 (нуль гривень 00 копійок); строкова заборгованість за штрафами і пенями становить 0,00 (нуль гривень 00 копійок); -За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плати із Стягувача в розмірі 750,00 грн, які підлягають стягненню з Боржника на користь Стягувача; -Загальна сума, що підлягає стягненню - 31 940,40 грн. Також, в матеріалах справи містяться копії постанов винесених в межах виконавчого провадження ВП № 66649933 з примусового виконання оскаржуваного виконавчого напису від 15.07.2021 № 92349, зокрема: від 31.08.2021 про відкриття виконавчого провадження (а.с. 44-45), від 22.11.2021 про арешт коштів боржника (а.с. 46-47), від 16.09.2021 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження (а.с. 48-49), від 16.09.2021 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с. 50-51). Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права За загальним правилом ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Процедура вчинення нотаріусами виконавчих написів визначена у главі 14 Закону України «Про нотаріат» та главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595). Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Згідно ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктами 1.1, 1.2, 3.2, 3.5 глави 16 «Вчинення виконавчих написів» розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999. Під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку. Пунктом 2 розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 до Переліку, визнано незаконними та нечинними, а саме: визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 рішення суду залишено без змін. Суд враховує в якості рекомендаційного/консультаційного роз`яснення, викладене у п. 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», за змістом якого визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Таким чином, застосуванню при вирішенні спору підлягає постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 від 29.06.1999 (в редакції постанови КМУ від 29.11.2001). Пунктом 1 зазначеного Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Підпунктом 5.1. пункту 5 глави 16 «Вчинення виконавчих написів» розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, встановлено, що виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. Таким чином, після скасування внесених постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 до Переліку змін виконавчий напис міг бути вчинений лише за умови подання оригіналу нотаріально посвідченого договору чи його дублікату, що має силу оригіналу. Вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності необхідних оригіналів договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Суд враховує, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 15.07.2021, тобто після набрання законної сили постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14. Слід зазначити, що з матеріалів справи вбачається, що договір позики, на підставі якого було вчинено оскаржуваний виконавчий напис, укладено в електронній формі та нотаріально не посвідчувався. Доказів та обґрунтувань протилежного учасниками судового провадження не надано. Таким чином, матеріалами справи не спростовано, що подані відповідачем для вчинення виконавчого напису документи не відповідали вказаним вимогам Переліку. Отже, оскільки, судом не встановлено, що укладений з позивачем договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, був посвідчений нотаріально, то наявні підстави для визнання відповідного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме у зв`язку з зазначеним. Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.10.2020 у справі № 172/1652/18 (провадження № 61-16749св19), де, зокрема, зазначено наступне: «укладений між банком та позивачем кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника». Пізніше таку правову позицію підтвердила і Велика Палата Верховного Суду, яка в п.п. 93-95 постанови від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21) вказала, що оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Зазначене вище дає підстави для визнання спірних виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час їх вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Крім того, судом береться до уваги, що у постанові від 27.03.2019 у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що для правильного застосування положень ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. У постанові від 02.07.2019 у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278гс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла аналогічного висновку, викладеного вищевказаній постанові від 27.03.2019 у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19). При цьому, у справі, яка переглядається, відповідачем не доведено, що сума заборгованості була такою, як зазначено у оскаржуваному виконавчому написі нотаріуса. Разом з цим, з матеріалів справи не вбачається, що при винесенні оскаржуваного виконавчого напису приватний нотаріус вчинив дії щодо перевірки безспірності заборгованості. Також суд враховує, що у постанові від 13.10.2021 у справі № 554/6777/17-ц (провадження № 61-17750св20) Верховний Суд зазначив, що чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу. З урахуванням викладеного у сукупності, позовні вимоги про визнання оскаржуваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Щодо судового збору Приписами ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України встановлено, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. З матеріалів справи вбачається, що позивачем було сплачено: -908,00 грн судового збору за подання позову, що підтверджується квитанцією ПАТ «КБ «Приват Банк» від 26.11.2021 (а.с. 1); -454,00 грн судового збору за подання заяви про забезпечення позову, що підтверджується квитанцією ПАТ «КБ «Приват Банк» від 26.11.2021 (а.с. 39); За таких обставин, враховуючи обставину задоволення позову, з ТОВ «Веллфін» на користь [PERSON] підлягає стягненню 1 362,00 грн судового збору. Щодо витрат на правову допомогу В позовній заяві вказано, що попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які позивач поніс та очікує понести у зв`язку з розглядом справи становить 6 500,00 грн -витрати на оплату судового збору та надання правової допомоги. На підтвердження витрат на правову допомогу, до справи наразі долучено копію договору про надання правничої допомоги та представництво інтересів № 09-11/21 від 09.11.2021, укладеного між [PERSON] та Адвокатським Об`єднанням «Аксіома» (а.с. 33-36). Проте, зі змісту зазначеного договору неможливо встановити в якій конкретно справі надавалася правова допомога та її зміст, кількість наданих послуг, їх вартість та визначений сторонами порядок розрахунків. Суд зазначає, що ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Разом з тим, у постанові Верховного Суду від 23.06.2022 у справі № 607/4341/20 (провадження №61-18451св20) вказано, що обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо) (висновки, викладені Верховним Судом у постановах у справах № 821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18). Такі ж висновки щодо застосування норм права викладені Верховним Судом у постановах від 15.04.2020 у справі № 199/3939/18-ц та від 09.06.2020 у справі № 466/9758/16-ц. Оскільки наразі матеріали справи не містять будь-яких доказів розміру витрат за надання правничої допомоги, які позивач сплатив або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, то суд вважає передчасним вирішення питання щодо відшкодування позивачу судових витрат на правничу допомогу. Враховуючи викладене,

Outcome: approved