Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-19 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника - адвоката Моісеєнко Д.Ю. звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя із позовною заявою до Військової частини [NUMBER] про відшкодування шкоди, завданої незаконним діями та рішеннями органу державної влади, її посадовою або службовою особою. В обґрунтування позовної заяви посилався на те, що 11.06.2022 командиром військової частини [PERSON] складено відносно майора [PERSON] адміністративний протокол серії А7038 №2/2022 за ч.2 ст.172-10 КУпАП. Відповідно до вказаного протоколу про військове адміністративне правопорушення майор [PERSON] 11.06.2022 о 04 годині, будучи військовою службовою особою, проходячи військову службу на посаді начальника зв`язку - начальника відділення зв`язку та інформаційних систем штабу військової частини [NUMBER] , знаходячись у [ADDRESS] ПСР по [ADDRESS] , де всупереч вимогам ст.ст. 11, 13, 91 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, виконуючи обов`язки військової служби за призначенням, в умовах воєнного стану, відмовився від виконання законних вимог командира військової частини [NUMBER] , які були сформульовані виразно, чітко й зрозуміло, без подвійного тлумачення, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.2 ст.172-10 КУпАП. Постановою Покровського районного суду Дніпропетровської області від 09.08.2022 у справі №189/534/22 (провадження №3/189/375/22) провадження щодо притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.172-10 КУпАП закрито за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 12.09.2022 апеляційну скаргу командира військової частини [NUMBER] полковника [PERSON] повернуто особі, яка склала протокол про адміністративне правопорушення як таку, що подана особою, яка не наділена правом апеляційного оскарження. Таким чином, постанова Покровського районного суду Дніпропетровські області від 09.08.2022 набрала законної сили. На думку позивача, відповідач, орган державної влади, використовуючи свої повноваження та порушуючи конституційні права останнього, вчинив неправомірні дії стосовно нього, які полягають у проведенні незаконної перевірки шляхом опитування військовослужбовців військової частини, внаслідок якої невизначеному колу військовослужбовців було доведено той факт, що [PERSON] грубо та демонстративно порушує військову дисципліну; складання незаконного протоколу, яким [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення. Внаслідок таких дій відповідача, принижено авторитет позивача та репутацію як військовослужбовця та начальника серед підлеглих військовослужбовців, для відновлення яких йому необхідно докласти зусиль, йому завдано психологічних та моральних страждань, які він із урахуванням положень статті 23 ЦК України, оцінює у розмірі 3000,00 грн. Моральна шкода полягає у тому, що незаконні дії його безпосереднього командира призвели до порушення нормальних зв`язків позивача з іншими військовослужбовцями військової частини та вимагали від нього додаткових зусиль для організації військового життя; свавілля полковника [PERSON] щодо безпідставного складення протоколу про адміністративне правопорушення обурило позивача, завдало йому стресу, відчаю та моральних переживань. Він був змушений звертатись до адвокатів для отримання консультацій щодо доведення своєї невинуватості та доводити незаконність дій щодо притягнення його до відповідальності в суді. З дня складання протоколу, 11.06.2022 і до дня ухвалення рішення Дніпровським апеляційним судом 12.09.2022 та підтвердження законності закриття провадження у справі пройшло 3 місяці. Все це призвело до зміни звичного укладу життя позивача, необхідності докладання додаткових зусиль для поновлення своїх прав, що, беззаперечно, викликало у позивача відповідний психоемоційний дискомфорт, спричинило душевні переживання. Дії відповідача завдали суттєвих моральних страждань [PERSON] : насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні, фіксованість уваги на проблемі незаконності дії безпосереднього військового керівництва. [PERSON] , як професійний військовий, внаслідок незаконних дій полковника [PERSON] був обмежений у виконанні своїх професійних обов`язків щодо захисту України. Позивач вимушений був обмежити своє спілкування у професійному колі, доводити військовослужбовцям військової частини [NUMBER] , що він не відмовлявся виконувати наказ командира під час дії воєнного стану. Упродовж всього періоду позивач почувався незручно, дискомфортна, був змушений пристосовуватися до негативних умов існування. Складання відносного нього адміністративного протоколу за фактом невиконання законних вимог командира набув широкого розголосу у військовій частині. Позивач вимушений був докладати багато зусиль для відновлення своєї репутації, військової гідності та честі. Посилаючись на викладене вище, просив стягнути з Державного бюджету України 3000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24.10.2022 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду на 18.11.2022 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18.11.2022 продовжено строк розгляду справи до 20.12.2022. Відповідно до ч. 5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу копія ухвали про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з додатками були направлені засобами поштового зв`язку. 20.12.2022 від представника позивача - [PERSON] надійшла заява щодо орієнтовного розрахунку витрат на правову допомогу, які становлять - 9000 грн. Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом у судове засідання, в розумінні положень ст.279 ЦПК України, не надходило. У визначений судом строк відповідно до ст.ст. 191, 278 ЦПК України, відзив на позов не подано, тому суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами. Суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній доказів. З`ясувавши обставини справи, суд вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань. Судом встановлено, що 11.06.2022 командиром військової частини [NUMBER] полковником [PERSON] складено протокол А 7038 № 2/2022 про військове адміністративне правопорушення за ч.2 ст.172-10 Кодексу України, згідно якого 11.06.2022 о 04 годині 00 хвилин, майор [PERSON] , будучи військовою службовою особою, проходячи військову службу на посаді начальника зв`язку - начальника відділення зв`язку та інформаційних систем штабу військової частини [NUMBER] , знаходячись у [ADDRESS] ПСР по [ADDRESS] , де всупереч вимогам ст.ст. 11, 13, 91 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил У країни, виконуючи обов`язки військової служби за призначенням, в умовах воєнного стану, відмовився від виконання законних вимог командира військової частини [NUMBER] , які були сформульовані виразно, чітко й зрозуміло, без подвійного тлумачення, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.2 ст.172-10 КУпАП (а.с.17-20). Згідно із доповненням до протоколу та матеріалів справи про військове адміністративне правопорушення за ч.2 ст.172-10 КУпАП від 11.06.2022 серії А7038 № 2/2022 від 18.06.2022 на виконання постанови Покровського районного суду Дніпропетровської області від 13.06.2022 № 189/534/22, якою матеріали справи повернуто 17.06.2022 до військової частини [NUMBER] для належного оформлення, зазначено додаткові відомості про подію. Вказано, що командиром [NUMBER] [PERSON] було видано усну вимогу [PERSON] , а саме зняти монітор (телевізор) зі стіни приміщення командного пункту та здійснити його переміщення до нового місця дислокації командного пункту з метою недопущення зриву контролю за підпорядкованими силами та засобами оборони на визначеній ділянці та найшвидшого моніторингу дислокації; переміщення ворога за лінією фронту, втрати візуального зв`язку із підпорядкованими військовими частинами (а.с.18-23). Постановою Покровського районного суду Дніпропетровської області від 09.08.2022 у справі №189/534/22 (провадження №3/189/375/22) провадження щодо притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.172-10 КУпАП закрито за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення (а.с.24-25). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 12.09.2022 апеляційну скаргу командира військової частини [NUMBER] полковника [PERSON] повернуто особі, яка склала протокол про адміністративне правопорушення як таку, що подана особою, яка не наділена правом апеляційного оскарження (а.с.26). Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди). Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Статтею 1172 ЦК України визначено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Загальноконституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, закріплено в конституційні та цивільно-правові норми: статтю 56 Конституції України; статті 1173-1176 ЦК України. Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану посадовою або службовою особою органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, визначені статтею 1174 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу державної влади, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Пунктом 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, як юридичний факт, є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків. З матеріалів справи вбачається, що 11.06.2022 командиром військової частини [NUMBER] полковником [PERSON] складено протокол А 7038 № 2/2022 про військове адміністративне правопорушення за ч.2 ст.172-10 Кодексу України відносно [PERSON] за відмову від виконання законних вимог командира військової частини. Постановою Покровського районного суду Дніпропетровської області від 09.08.2022 провадження щодо притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.172-10 КУпАП закрито у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, тобто під час провадження у справі про адміністративне правопорушення надано оцінку діям [PERSON] , а не визнано незаконними діє командира військової частини щодо складання протоколу про військове адміністративне правопорушення. Відтак, судовим рішенням, яке набрало законної сили, та яке позивач визначив підставою позову, не встановлено протиправну дію командира військової частини [PERSON] , що полягала у прийнятті процесуального рішення - протоколу про військове адміністративне правопорушення. Суд наголошує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 04.07.2018 по справі № 614/2328/17 обов`язковим доказом для визначення наявності факту завдання позивачу моральної шкоди має бути судовий документ про визнання протиправності дій органу, яким її завдано. Реалізація особою свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінального провадження не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав такої особи. Позивачем не було надано жодного судового документу, яким визначено протиправність дій командира військової частини в межах заявленого позову. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову. Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею). Вказаний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19 (провадження № 61-21982св19). Відтак, як на час подання позову, так і протягом розгляду справи в суді позивач не надав належних доказів на підтвердження факту протиправної діяльності командира військової частини [PERSON] , яку [PERSON] вбачає у прийнятті останнім процесуального рішення - складення протоколу про військове адміністративне правопорушення, тому передбачених законом підстав для стягнення моральної шкоди суд не вбачає. Позивач не довів належними та допустимими доказами, що неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача йому завдана моральна шкода, наявність причинного зв`язку між шкодою і діями/бездіяльністю посадових осіб Військової частини та вини відповідача в заподіянні моральної шкоди, не зазначив з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, що на підставі статті 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Враховуючи, що судом не встановлено підстав для задоволення позову, судові витрати, понесені [PERSON] на правничу допомогу, покладаються на нього. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed