Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-07 00:00:00

ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з постачання гарячої води та централізованого опалення у розмірі 76 188 грн 35 коп, інфляційної складової боргу у розмірі 11 704 грн 16 коп, 3% річних у розмірі 5 372 грн 94 коп. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, які надаються позивачем за адресою: [ADDRESS] та отримують послуги з постачання централізованого опалення та гарячої води. Проте, у період з листопада 2014 року відповідач своєчасно не вносили плату за отримані послуги з центрального опалення та з лютого 2017 року за отриманні послуги гарячого водопостачання, в результаті чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість, яка станом на 1 жовтня 2022 року становить 76 188 грн 35 коп. Оскільки відповідач у добровільному порядку заборгованість не сплачують, позивач змушений звернутись до суду з даним позовом за захистом свого порушеного права та просить стягнути з відповідачів заборгованість за послуги з постачання гарячої води та централізованого опалення у розмірі 76 188 грн 35 коп, інфляційну складову боргу у розмірі 11 704 грн 16 коп, 3% річних у розмірі 5 372 грн 94 коп та судовий збір у розмірі 2 270 грн. На підставі протоколу автоматизованого розподілу від 28 жовтня 2021 року вказану позовну заяву передано судді Гусак О.С. 8 листопада 2021 року після надходження відповіді щодо місця проживання відповідача згідно з електронним реєстром територіальної громади м. Києва (ГІОЦ / КМДА) ухвалою Дарницького районного суду міста Києва прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи у судове засідання та витребувано у комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» завірену копію відомостей, що підтверджують право власності/користування об`єктом нерухомості за адресою: [ADDRESS] , у період з листопада 2014 року по жовтень 2021 року. 13 грудня 2021 року до суду від комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» надійшла відповідь, що квартира [ADDRESS] на праві власності зареєстрована 2/3 частини за [PERSON] та [PERSON] в рівних долях на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого 4 лютого 2008 року, та 1/3 частини за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину посвідченого 29 грудня 2010 року. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 5 січня 2022 року постановлено перейти до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи в судове засідання на 9 березня 2022 року. 9 березня 2022 року справу знято з розгляду, про що складено відповідну довідку. Наступною датою судового засідання визначено 16 червня 2022 року. 3 червня 2022 року від [PERSON] до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. За клопотанням відповідача справу було відкладено на 17 липня 2022 року. 19 липня 2022 року до суду від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким відповідач заперечила проти задоволення позову. Свою позицію відповідач аргументувала тим, що, по-перше, що необхідно застосувати трьохрічний строк позовної давності: щодо заявлених вимог щодо вимог до 25 жовтня 2018 року, по-друге, тарифи позивача є завищеними, оскільки ними не бралися до уваги показники лічильника; по-третє позивач має здійснити перерахунок суми за послуги з постачання гарячої води та як користуються гарячою водою не шість осіб, які зареєстровані в квартирі а менше; по-четверте відповідач сплачує за послуги з постачання гарячої води та централізованого опалення по 300-500 грн; щомісяця; по-п`яте позивач відмовляється укласти з нею договір про надання послуг, а про оголошення в газеті [PERSON] вона нічого не знала. Також вказує, що в період дії карантину штрафні санкції не нараховуються, тому вимоги позивача про стягнення 3% річних та інфляційної складової боргу безпідставні. 1 серпня 2022 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якому позивач стверджує, що типові договори про надання послуг не укладалися, однак відсутність таких договорів не є підставою для звільнення споживача послуг у повному обсязі, позивачу не відомо про лічильники встановлені у квартирі відповідача та те, що вони поставлені на облік у ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ», зроблені відповідачем платежі за постачання гарячої води та централізованого опалення враховані позивачем під час подання позову та зазначені у розрахунках заборгованості, інфляційні нарахування боргу та 3 % річних передбачені ст. 625 ЦК України не є штрафними санкціями, а є способом захисту майнового права. Крім того, висловлено прохання залучити до участі у справі як співвідповідача [PERSON] стягнути раніше зазначені суми за комунальні послуги солідарно із [PERSON] та [PERSON] . Протокольною ухвалою суду від 2 вересня 2022 року у задоволенні клопотання представника позивача про залучення співвідповідача [PERSON] було відмовлено, оскільки [PERSON] зазначила, в судовому засіданні, що [PERSON] у квартирі не проживає, у ній проживають її діти, які і користуються наданими послугами. 9 вересня 2022 року до суду від [PERSON] надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач просила відмовити у позові із підстав зазначених у відзиві. 24 жовтня 2022 року до суду надійшла заява від [PERSON] в якій позивач зазначає що між нею та комунальним підприємством "Дирекція замовника з управління житловим господарством" 7 квітня 2014 року було укладено договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, та докази того, що нею встановлено лічильники повірку яких здійснено у 2022 році. 14 листопада 2022 року від представника позивача надійшли пояснення до письмової заяви відповідача, про те, що наданий відповідачем договір про надання послуг укладений із іншою організацію 7 квітня 2014 року жодного відношення до ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» немає, та відповідачем не надано докази того, що позивач був повідомлений про встановлені засоби обліку у квартирі та того, що вони були прийняті на облік позивачем. У судове засідання представник позивача не з`явилася, просила розгляд справи проводити без її участі, а позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. [PERSON] та її представник [PERSON] у задоволенні позовних вимог просили відмовити. Дослідивши докази, викладені у позовній заяві, відзиві та відповіді на відзив, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» є юридичною особою, статутною метою діяльності якого, у тому числі, є надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.. Як убачається з матеріалів справи, виконавцями послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] , є ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ». За інформацією наданою комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] . Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними; факт відсутності договору сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (постанови Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц, Касаційного господарського суду від 11 квітня 2018 року у справі № 904/2238/17 та від 16 жовтня 2018 року у справі № 904/7377/17). За змістом ст. 13 Конституції України, ст.ст. 319, 322 ЦК України власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, в цій справі при встановленні особи, на яку покладено обов`язок зі сплати житлово-комунальних платежів, визначальним є те, що [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] , в якій як зазначила вона в судовому засіданні проживають її діти. Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання таких послуг, регулюються як нормами ЦК України, так і Законом України «Про житлово-комунальні послуги», а також іншими нормативно-правовими актами у галузі цивільного, житлового законодавства та актів, що регулюють відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, а стаття 20 цього Закону зобов`язує споживача своєчасно оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги та витрати на утримання будинку і прибудинкової території пропорційно до загальної площі займаної квартири. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з п. 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків», затверджених Постановою КМУ № 45 від 24 січня 2006 року «Про внесення змін до постанови КМУ від 8 жовтня 1992 року № 572», власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, позивачу своєчасно та в повному обсязі не сплачено вартість наданих послуг, внаслідок чого виникла заборгованість, яка складає 76 188 грн 35 коп, з яких: 20 183 грн 86 коп - за послугу з централізованого опалення, 56 004 грн 49 коп - за послугу з постачання гарячої води. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях Відповідачем, всупереч положенню ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів своєчасної та у повному обсязі сплати наданих житлово-комунальних послуг та відсутності заборгованості перед позивачем по оплаті цих послуг. Суд не бере до уваги доводи відповідача про те, що позивачем неправильно здійснено розрахунок заборгованості, оскільки у квартирі власником якої є відповідач встановлено засоби обліку, оскільки відповідачем не доведено, що про вказані засоби обліку вона повідомляла ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ», та не було зроблено заявки на його опломбування та постановку на облік позивачем. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідач просить застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову, мотивуючи це тим, що позивач просить стягнути заборгованість за послуги з централізованого опалення з жовтня 2014 року та заборгованість за постачання гарячої води з червня 2017 року. Суд враховує клопотання відповідача про застосування строку позовної давності, проте зазначене ним застосування строку позовної давності є його власним неправильним розумінням положень закону. Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 257 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12 на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 2 квітня 2020 року. Постановами КМУ від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на всій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року. Враховуючи постанову КМУ від 22 липня 2020 року № 641, постанову КМУ від 9 грудня 2020 року № 1236, карантин на території України, установлений 12 березня 2020 року, неодноразово продовжувався та діє станом на час розгляду цієї справи. Статтею 58 Конституції України, статтею 3 ЦПК України закріплено принцип права, згідно з яким закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Таким чином, з 2 квітня 2020 року визначений статтею 257 ЦК України строк позовної давності продовжений, а вимоги позивача підлягають задоволенню у період з 3 квітня 2017 року. В частині застосування позовної давності в період до 24 жовтня 2018 року суд доводи відповідача відхиляє, та застосовує строк позовної давності до вимог про стягнення заборгованості нарахованої позивачем у період з 1 листопада 2014 року по 3 квітня 2017 року. Розмір заборгованості в період з 3 квітня 2017 року по 1 жовтня 2021 року за послуги з гарячого водопостачання становить 55 867 грн 07 коп. Розмір заборгованості в період з 3 квітня 2017 року по 1 жовтня 2021 року за централізоване опалення становить 16 527 грн 52 коп. Загальна сума заборгованості за централізоване опалення та гаряче водопостачання за вказаний період становить 72 394 грн 59 коп. Відповідач не виконав грошове зобов`язання, а отже він, відповідно до положень ст. 625 ЦК України, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання (такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц). Таким чином доводи відповідача про незаконність нарахування 3 % річних та інфляційних втрат в період дії карантину на увагу не заслуговують, оскільки такі не є штрафними санкціями. У частині першій статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини другої статті 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Враховуючи суму заборгованості яка виникла у відповідача за період 3 квітня 2017 року по 1 жовтня 2021 року загальна сума якоїстановить 72 394 грн 59 коп, за розрахунками здійсненими судом втрати позивача від інфляції склали суму у розмірі 30 608 грн 09 коп, а три відсотки річних за вказаний період прострочення становить суму 9 960 грн 70 коп. Однак, оскільки суд не може виходити за межі позовних вимог, суд дійшов висновку про необхідність стягнення втрати позивача від інфляції у розмірі 11 704 грн 16 коп, та три відсотки річних у розмірі 5 372 грн 94 коп, як позивач просив у позовній заяві. За подання позовної заяви позивач сплатив судовий збір у розмірі 2 270 грн. Оскільки позов задоволений на 96 % (89471,69х100/93265,45), суд покладає на відповідача судовий збір у розмірі 2179 грн 20 коп (2270х96%). На підставі викладеного,

Outcome: partial