Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-04 00:00:00

У жовтні 2021 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтував тим, що відповідно до електронної трудової книжки та інформації, що розміщена на офіційному сайті Пенсійного фонду України (за посиланням https://portal.pfu.gov.ua/) вона в період з 01 червня 2018 року по 19 березня 2021 року працювала на Товаристві з обмеженою відповідальністю «ДЖІ ЕС ОФ ФУД ТЕХНОЛОДЖІ», код ЄДРПОУ 41396590 та відповідачем проводилось нарахування офіційної заробітної плати позивачу у розмірі: у 2020 році - 10000 гривень в місяць, у 2021 році -15000 гривень в місяць. За період\~з 1-го\~травня 2020\~року по\~час звільнення\~19\~березня 2021\~року відповідачем\~не виплачено\~заробітну платню\~позивачу.\~Для позасудового\~врегулювання питання,\~щодо погашення\~існуючої заборгованості\~по заробітній\~платні позивач\~звернувся до\~відповідача із\~заявою від\~24\~червня 2021\~року.\~В зазначеній\~заяві позивач\~просив відповідача\~провести повний\~розрахунок та/або\~виплату належних\~їй грошових\~коштів.Відповідно до\~зведеної відомості\~щодо невиплаченої\~заробітної плати\~(доходу)\~за період\~01\~травня 2020\~року по\~19\~березня 2021\~року та\~індексації заробітної\~плати по\~вересень 2021\~року,\~на даний\~час заборгованість\~по заробітній\~платні становить\~146509,27\~грн., що включає\~в себе:141406,26\~грн.\~нарахований дохід\~(невиплачена\~заробітна платня)та 5103,01 грн. нарахована індексація. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача заробітну плату в розмірі 146509,27 гривень та індексацію в розмірі 5103,01 гривень. Крім того, позивач також\~просив стягнути\~на його\~користь судові витрати в розмірі 25000 гривень. Ухвалою судді від 08 жовтня 2021 року було відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.30). Ухвалою суду від 23 лютого 2022 року було витребувано у ТОВ «ДЖІ ЕС ОФ ФУД ТЕХНОЛОДЖІ» заяву [PERSON] про прийом (прийняття) на роботу, наказ про прийом (прийняття) [PERSON] на роботу, заяву [PERSON] про звільнення з роботи, наказ про звільнення [PERSON] з роботи, документи (банківські виписки, платіжні доручення, касові ордери, тощо), що підтверджують виплату заробітної платні [PERSON] за період з 1-го травня 2020 р. по 19.03.2021 р., накази про відпустку [PERSON] за період з 1-го травня 2020 р. по 19.03.2021 р., посадову інструкцію Підприємства, щодо займаної [PERSON] за весь період роботи на ТОВ «Джі Ес Оф Фуд Технолоджі» посади та/або посад, розрахунку належних [PERSON] при звільненні грошових коштів, особової картки [PERSON] типова форма П-2, табель обліку робочого часу за березень 2021 року, розрахунок компенсації відпустки, звіт за І квартал 2021 року - податковий розрахунок сум доходу, нарахованого(сплаченого) на користь платників податків-фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску. Ухвалою суду від 23 лютого 2022 року було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті (а.с.57). У судовому засіданні представник позивача підтримав пред`явлений позов та наполягав на його задоволенні у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилася. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник відповідача\~ [PERSON] \~надав відзив\~на позовну\~заяву,\~яким вказав,\~що позовні\~вимоги підлягають\~частковому задоволенню.\~Оскільки,\~всі розрахунки\~надані позивачем\~невірні,\~оскільки містять\~у своїй\~структурі в тому числі податки, які товариством були сплачені, про що товариство надає відповідні докази. Натомість позивачем не доведено протилежного, а також разом із позовною заявою. Так, ч.2 ст. 83 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Також зазначив, що сума заборгованості по виплаті заробітної плати перед позивачкою складає 19 728 гривень 67 копійок. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи дійшов наступного висновку. Встановлено, що [PERSON] з 01 травня 2020 року по 19 березня 2021 року працювала на посаді заступника директора з питань економіки та фінансів в ТОВ «ДЖІ ЕС ФУД Технолоджі». Посадовий оклад [PERSON] з 01 січня 2020 року становив 10000 гривень, а з 01 січня 2021 року становив 15000 гривень. Дана обставина підтверджується копіями штатних розписів ТОВ «ДЖІ ЕС ФУД Технолоджі» від 16 грудня 2019 року №1, від 27 грудня 2019 року №1 та від 08 травня 2020 року №2. Згідно довідки виданої 18.02.2022 року ТОВ «ДЖІ ЕС ФУД Технолоджі» дохід [PERSON] за період роботи з 01 травня 2020 року по 19 березня 2021 року склав 133\~749,57 грн. Як вбачається з матеріалів справи, 24 червня 2021 року [PERSON] звернулась до ТОВ «ДЖІ\~ЕС ФУД\~Технолоджі» з заявою про видачу копії наказу про її звільнення та трудової книжки, а також здійснення виплати усіх належних їй сум при звільненні, з наданням письмового розрахунку. Згідно зі ст. 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Частиною 1 ст. 3, ст. 4 КЗпП України встановлено, що трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Частиною 1 ст. 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із частиною першою статті 1 Закону України "Про оплату праці", визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно зі статтею 1 Конвенції "Про захист заробітної плати" № 95, ухваленої генеральною конференцією Міжнародної організації праці та ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін "заробітна плата" означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано. У Рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8- рп/2013 у справі № 1-13/2013 зазначено, що поняття "заробітна плата" і "оплата праці", які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат. Отже, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій). Згідно із ст. 97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Відповідно до ст. 21 Закону України "Про оплату праці" працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно зі ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Згідно зі ст. 115 КЗпП України, ст. 24 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. За змістом ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Відповідно до ст. 117 КЗпП України підставою відповідальності власника за затримку розрахунку при звільненні є склад правопорушення, який включає два юридичних факти: порушення власником строку розрахунку при звільненні та вина власника. Статтею 110 КЗпП України передбачено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати. Аналогічна норма міститься статті 30 Закону України "Про оплату праці", яка доповнена зобов`язанням власника або уповноваженого ним органу забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Отже, виходячи з положень КЗпП України, Закону України "Про оплату праці", заробітна плата працівникам виплачується за умови виконання ними своїх функціональних обов`язків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи за умови провадження підприємством господарської діяльності. Нарахування та виплата заробітної плати працівникам проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатний розклад, розцінки та норми праці, накази та розпорядження (на виплату премій, доплат, надбавок тощо), табель обліку використаного часу, розрахунково-платіжна відомість. Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують). Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом. За змістом положень ст. 115, 116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець, але це не звільняє позивача процесуального обов`язку доведення наявності права на отримання відповідних сум. Відповідно до ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування та докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частинами 1, 2, 4, 6 ст. 95 ЦПК України встановлено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. На підтвердження заявлених вимог щодо стягнення невиплаченої заробітної плати позивач подала самостійно здійснений адвокатом Владіленом Целіковим розрахунок заборгованості по заробітній платі, яка підлягає виплаті при звільненні відповідачем, у формі зведеної відомості невиплаченої заробітної плати (доходу) за період з 01.05.2020 року по 19.03.2021 та індексації заробітної плати по вересень 2021 року. Даний доказ не є належним і допустимим у розумінні ст.ст.77,78 ЦПК України, а тому суд його оцінює критично і не бере до уваги. Для вирішення питання щодо заборгованості по заробітній платі позивачу необхідно довести розмір заробітної плати, яка встановлена за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). З огляду на статтю 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (статті 77, 81 ЦПК України). В матеріалах цивільної справи відсутній жодний належний і допустимий доказ та підтвердження заборгованості відповідачем перед позивачем по виплаті заробітної плати. Сам факт визнання представником відповідача існування заборгованості по заробітній платі перед позивачем в розмірі 19\~728,67 грн. ,який він зазначив у своєму відзиві суд оцінює також критично з огляду на те, що суд позбавлений можливості перевірити цю обставину, зокрема періоду за який вона утворилася та відповідно провести індексацію її. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач не довів належними та допустимими доказами ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі відмови в позові - на позивача. Таким чином, у зв`язку із відмовою в задоволенні позовних вимог, всі витрати по справі покладаються на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed