Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-11 00:00:00

Позивач [PERSON] ( [ADDRESS] ) звернувся до суду з позовом до [PERSON] ( [ADDRESS] ) про стягнення аліментів. Позовні вимоги обгрунтовані наступним. 05.03.2016 року між [PERSON] та [PERSON] . Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві зареєстровано шлюб, про що зроблений актовий запис № 290. Під час шлюбу у Позивача та Відповідача народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження, виданим 27.04.2016 року Дарницьким районним у м. Києві Відділом державної рестрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві (серія [NUMBER] ). За певний час спільного проживання між Позивачем та Відповідачем, мало місце порозуміння. Згодом, стосунки почали погіршуватись і все частіше не могли знайти компроміс в суперечках. Однак, внаслідок подружньої зради Відповідача подальше спільне життя виявилось неможливим. 10.06.2021 року рішенням Деснянського районного суду м. Києва шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. На даний час, син проживає з Позивачем та перебуває на її утриманні. 16.02.2022 року Позивач виїхала разом з сином [PERSON] до Румунії. Про те, що Позивач має намір виїхати за кордон було відомо Відповідачу. Ця поїздка повинна була бути не довготривала, близько на місяць. Відповідач був не проти, що підтверджується його заявою, завіреною нотаріально відповідно до чинного законодавства України. За час перебування за кордоном, [PERSON] влаштувала [PERSON] до садочку, купувало йому усе необхідне, аби він почував себе у відмінному як фізичному так і психологічному розвитку. Разом з цим, з перших днів перебування за кордоном, Позивач створювала сину умови, за яких він постійно спілкувався зі своїм батьком [PERSON] 24.02.2022 року в України почалася повномасштабна війна. У зв`язку з чим, строк перебування (строк дії туристичної візи) на території Румунії закінчився і необхідно було в подальшому створювати сприятливі умови для виховання і розвитку [PERSON] . Саме в цей час випала нагода отримати тимчасовий захист в Канаді. Додатковим фактором рішення Позивача стало те, що син активно вивчає англійську мову. Про переїзд до Канади, Позивач повідомила Відповідача, і він був не проти. На даний час, як і раніше спільний син проживає у хороших (достатніх) умовах, харчується та отримує освіту, відвідує відповідні для його віку заклади відпочинку. Про це відомо Відповідачу. Таким чином, дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум. Позивач неодноразово наголошувала Відповідачу, що у нього такі ж обов`язки щодо утримання спільного сина, як і у неї. На даний час, позивачу відомо, що Відповідач має постійне місце роботи та стабільний щомісячний дохід. Його стан здоров`я дозволяє працювати На утриманні інших осіб не має. Відповідач звертає увагу суду на те, що 23.03.2021 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено письмовий договір про те, що останній зобов`язується виплачувати щомісячно аліменти на спільного сина у розмірі 14000(чотирнадцять тисяч) гривень лише за послуги вартості дитячого садка. Також, згідно логовору Відповідач зобов`язується виплачувати й інші витрати пов`язані, як з лікування так і вихованням спільної дитини. Даний факт підтверджує те, що Відповідач на 23.03.2021 року підтвердив та взяв на себе обов`язок щодо сплати аліментів. Однак грошові кошти надавав не у повній мірі, чим ухилявся від свого обов`язку щодо забезпечення розвитку та виховання дитини, а що березня 2022 року взагалі відмовився. Посилаючись на викладені обставини справи позивачем заявлені наступні вимоги: 1.Стягнути з [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ), на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини від усіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23.03.2021 року. 2.Стягнути з [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ), на користь [PERSON] , [INFO] , витрати на правничу допомогу в розмірі 32051 (тридцять дві тисячі п`ятдесят одна) гривень. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 01.06.2022 року відкрито провадження в справі, призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач про розгляд справи повідомлений належним чином. 09.08.2022 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] . Зі змісту позовної заяви вбачається, що спільний син перебуває на утриманні позивачки, в свою чергу відповідач добровільно матеріальну допомогу в належному обсязі на утримання дитини не надає. Законодавцем, положенням ч.2 ст.51 Конституції України, закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог ч.1, 2 ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Стаття 181 Сімейного кодексу України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. У відповідності до ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом Позивач у своїй позовній заяві просить суд стягнути на її користь з відповідача на утримання неповнолітнього сина аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 (набрав законної сили 08.07.2017) внесено зміни зокрема до ч. 2 ст. 182 СК України, яку викладено в новій редакції, а саме розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, про це відповідно також просить позивач у своїй позовній заяві. Зважаючи на те, що відповідач за віком є працездатним, відомостей про наявність на утриманні інших дітей чи непрацездатних дружини, батьків до суду не надійшло, а також враховуючи внесені законодавцем зміни до ст. 182 СК України, якими встановлений мінімальний розмір аліментів, суд вважає можливим стягувати з відповідача на користь позивача на утримання сина аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Щодо вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). З матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів позивачки [PERSON] здійснював адвокат Шевченко Дмитро Васильович на підставі Договору про надання правових (адвокатських) послуг від 18.05.2022; Ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АІ № 1186252. На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем не надано попередній розрахунок суми судових витрат, детальний опис виконаних робіт, а надано лише квитанцію з призначенням платежу про надання адвокатських послуг № ЕАЕ3-Т72Е-Р7ХС-3В7К від 18.05.2022 року на суму 32051 грн. Однак при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Таким чином, суд вважає, що витрати в розмірі 32051 грн не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, та суперечить принципу розподілу таких витрат. Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992, 40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial