Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-05 00:00:00

В липні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити відповідача, [PERSON] , батьківських прав по відношенню до малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Позов мотивований тим, що між позивачем та відповідачем офіційний шлюб не був укладений. Сторони проживали у цивільному шлюбі в якому у них народилася спільна дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] виданий Подільським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального регіонального управління Міністерства юстиціії (м. Київ) від 22 серпня 2020 року. У лютому 2021 року позивач з відповідачем вирішили розірвати наші відносини по причині вживання наркотичних речовин та постійного виносу з квартири цінних речей. За цей період часу батько бачив дитину декілька раз, за які встиг знову їх пограбувати , через що на нього відкрито кримінальне провадження. В даний період часу дитину виховує і утримую позивачка самостійно, ніяким чином відповідач не допомагає у цьому. Донька не отримує відповідної уваги від батька, він ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, не цікавиться її життям, не відвідує її вдома, а якщо відвідував, вони бачили його у наркотичному сп`янінні 30.06.2022 року гр. [PERSON] надав нотаріально завірену заяву в якій не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Ухвалою від 13.07.2022 року відкрито загальне позовне провадження у вищевказаній справі. До початку судового засідання представником позивача подано заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги позову підтримала в повному обсязі. Проти постановлення заочного рішення не заперечує. Відповідач, будучи повідомленим про день, час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, не подав відзив на позовну заяву, в зв`язку з чим відповідно до вимог ст.ст.280-281 ЦПК України розгляд даної справи проведений в заочному порядку. До початку судового засідання представником Служби у справах дітей та сімї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації подано заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги позову підтримала в повному обсязі. Проти постановлення заочного рішення не заперечує. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що сторони у справі - позивач [PERSON] , [INFO] , та відповідач [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 22.08.2020, виданим Подільським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (актовий запис № 1936). Сторони в зареєстрованому шлюбі не перебували. На час розгляду справи дитина проживає разом із позивачем. Згідно Висновку органу опіки та піклування Подільського районної в місті Києві державної адміністрації від 08.11.2022 року позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] по відношенню до малолітньої [PERSON] , [INFO] , визнано доцільним. З заяви [PERSON] , посвідченої приватним нотаріусом Київського міського натаріального округу Чумак Ю.П. від 30.06.2022 р. вбачається, що відповідач визнає позовні вимоги, вважає доцільним позбавити його батьківськи прав відносно [PERSON] , [INFO] . Суд розцінює подану відповідачем нотаріально посвідчену заяву як визнання позову. Відповідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону , не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків. Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в ст. 164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини. За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15,16,17 постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). Між інтересами дитини і інтересами батьків має існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особливу увагу слід приділяти найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою і важливістю повинні переважати над інтересами батьків. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідач за власною ініціативою самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до малолітньої дитини, без поважних причин залишивши її без батьківської уваги та турботи, при цьому має місце відсутність перешкод у спілкуванні з дитиною та позивачем доведено, що поведінка відповідача відносно малолітньої дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що позовні вимоги є обґрунтованими та заснованими на законі, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, в зв`язку з чим підлягають задоволенню. Відповідно до ст.166 ч.1 СК України для відповідача настають правові наслідки позбавлення його батьківських прав. Між тим, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (ст.166 ч.2 СК України). Згідно ст.164 ч.6 СК України копія рішення після набрання ним законної сили підлягає направленню до Подільського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) для внесення відмітки до актового запису про народження дитини. На підставі викладеного, ст.ст. 164, 166,168, 180-182 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved