Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-06 00:00:00

Позивачем [PERSON] було подано позовну заяву до Святошинського районного суду м. Києва до [PERSON] , третя особа: Центральне міжрегіональне управління міністерства юстиції (м. Києва) про зняття арешту з його майна. Позивач обґрунтовує свій позив тим, що в 2001 році в Святошинському районному суді м. Києва перебувала цивільна справа щодо поділу спільно набутого у шлюбі майна між ним, [PERSON] , та його колишньою дружиною [PERSON] . За клопотанням [PERSON] Святошинським районним судом м. Києва ухвалою від 21.11.2001 року було забезпечено даний позов шляхом накладення арешту на майно [PERSON] . В подальшому, між сторонами було укладено мирову угоду, яка була затверджена судом, а заходи забезпечення позову було скасовано ухвалою суду від 07.06.2002 року. Проте, згідно відомостей з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на даний час вищевказаний накладений судом арешт досі рахується на майні позивача, та який накладений чомусь на підставі ухвали Святошинського (Ленінградського) районного суду м. Києва від 07.12.2001р. за №СК25. Позивач вважає, що при реєстрації ухвали про накладення арешту на його майно, реєстратором було помилково введено невірну дату ухвали, що створює йому перешкоди у користуванні, володіння та розпорядженні його майном. Так, ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 08.09.2022 року вказану позовну заяву було прийнято до провадження та призначено підготовче засідання. Від представника позивача [PERSON] надійшла заява в якій він просить розгляд справи проводити без сторони позивача та задовольнити вказані в позовній заяві вимоги. Крім того, від відповідача [PERSON] також надійшла заява до суду, в якій вона просить розгляд даної справи проводити без її участі, та проти задоволення даного позову вона не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що в 2001-2002 роках в провадженні Святошинського (на той час Ленінградського) районного суду м. Києва перебував позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. За клопотанням [PERSON] Святошинським районним судом м. Києва ухвалою від 21.11.2001 року було забезпечено даний позов, шляхом накладення арешту на майно [PERSON] . 22.04.2002 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено мирову угоду, яку 22.04.2002 року було затверджено ухвалою Святошинського районного суду м. Києва в складі головуючого судді Сержанюка А.С. В подальшому, ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 07.06.2002 року заяву [PERSON] задоволено та скасовано забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно, що знаходиться в кв. [ADDRESS] та дачний будинок з земельною ділянкою за [ADDRESS] , накладеного згідно ухвали Святошинського райсуду м. Києва від 21.11.2001 року, що належить Проте, згідно Відомостей з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на даний час вищевказаний накладений судом арешт досі рахується на майні [PERSON] за реєстраційним номером №2027513, накладений на підставі ухвали Святошинського (Ленінградського) районного суду м. Києва від 07.12.2001р. за № СК25. Згідно архівної довідки від 18.12.2020 року, виданої Київським державним нотаріальним архівом, дана ухвала суду відсутня так як внаслідок пожежі, що сталася у приміщенні Київського державного нотаріального архіву, частина нотаріального фонду Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори з 1995 по 2003 роки, знищена. Крім того, [PERSON] зверталась до Святошинського районного суду м. Києва з заявою про скасування заходів забезпечення позову та зняття арешту, у задоволенні якої ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 06.07.2021 року було відмовлено у зв`язку з тим, що арешт на моє майно на підставі ухвали Ленінградського районного суду м. Києва від 07.12.2001 року за №СК25 не накладався. Згідно відповіді на адвокатський запит Святошинського районного суду м. Києва від 02.12.2021 року, у провадженні суду знаходилася єдина справа, де учасником був [PERSON] , а саме справа №2-515/02 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна (суддя Сержанюк А.С.). Крім того судом у відповіді було повідомлено, що ухвала за №СК-25 від 07.12.2001 року про накладення арешту на майно [PERSON] не виносилася та її оригінал не знаходиться на зберіганні в архіві суду, а матеріали вказаної справи було знищено у зв`язку із закінченням терміну зберігання в архіві суду. Таким чином, суд приходить до свисновку, що арешт накладений на майно позивача на підставі ухвали Ленінградського районного суду м. Києва від 07.12.2001 за №СК25, зареєстрованого Дванадцятою київською державною нотаріальною конторою, реєстраційний номер обтяження 2027513 (архівний запис) є незаконним, а тому створює позивачу перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні його майном. Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не можу бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року, визначено, що кожна фізична чи юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, які передбачені законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до абзацу 2 пункту 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 03.06.2015 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», відповідачами в справі даної категорії є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. На підставі викладеного та

Outcome: approved