Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду 12.08.2022 з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що з 28.08.2015 сторони перебували у шлюбі, який рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.10.2021 розірвано. У шлюбі у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] . На теперішній час малолітня [PERSON] проживає разом з батьком та перебуває на його утриманні. Відповідачка проживає окремо, офіційно працевлаштована, на утриманні інших дітей або непрацездатних батьків не має, при цьому матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, не допомагає у забезпеченні необхідних умов життя та виховання дитини, чим ухиляється від покладеного на неї обов`язку утримувати дитину до досягнення нею повноліття, у зв`язку з чим [PERSON] звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 29.08.2022 відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач у судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. Відповідачка у судовому засіданні пояснила, що фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , заявила клопотання про надання їй часу для укладення угоди з адвокатом, яке ухвалою, постановленою на місці, задоволено. У подальшому у судове засідання не з`явилася, участі представника не забезпечила, подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову заперечує у повному обсязі. Відзиву на позов не подано. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, суд вважає за можливе ухвалити рішення за відсутності сторін з урахуванням поданих ними заяв. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо, відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 28.08.2015 перебували у шлюбі, який рішенням Жовтневого суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.10.2021 розірвано. Рішення набрало законної сили 04.11.2021 (а.с. 8-10). Як вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої зазначені: [PERSON] батько, [PERSON] мати (а.с. 7). У судовому засіданні встановлено, та відповідачкою не оспорюється, що малолітня [PERSON] проживає разом із батьком за адресою: [ADDRESS] , що також підтверджується актом, складеним мешканцями будинку [ADDRESS] (а.с. 11). Відповідачка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , фактично мешкає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 20, 26). Згідно зі ст.ст. 141, 180 СК України, батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Як слідує з положень ч. 2 ст. 180, ч. 1 ст. 183, ч. 1 ст. 191 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються від дня пред`явлення позову у частці від доходу її матері, батька і/або у твердій грошовій сумі, при цьому частка заробітку (доходу), яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частиною третьою статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно зі ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 та ч. 7 ст. 7 СК України визначено, що при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За ч. 1 ст.\~12\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Одночасно частиною другою ст. 182 СК України, встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 2 Конвенції Організація Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989, яка була підписана Україною 21.02.1990, та ратифікована Постановою Верховної Ради Української РСР «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» від 27.02.1991 № 7К9-Х1І, передбачено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини. У статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Положеннями ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що батьки або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток. Таким чином, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що обставини у справі, в їх сукупності, свідчать про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] . Сам факт невизнання відповідачкою позовних вимог без доведення перед судом наявності спору про місце проживання дитини, неможливості сплачувати аліменти через стан здоров`я або матеріальне становище, не може бути достатньою підставою для відмови у задоволенні позову. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Крім того, у § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (№ 2) від 27.11.1992, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Беручи до уваги, що відповідачка є фізично здоровою, здатна працювати та виконувати обов`язок щодо матеріального забезпечення своєї малолітньої доньки [PERSON] , доказів протилежного відповідачкою суду не надано, а тому суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити та стягнути з [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , з моменту звернення до суду з позовом, тобто з 12.08.2022, і до досягнення дитиною повноліття, на користь батька дитини [PERSON] , з яким проживає дитина. Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача, який на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідачки в дохід держави. В порядку п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved