Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-11 00:00:00

У грудні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Самарський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про стягнення безпідставно отриманих коштів. Позов обґрунтований тим що рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2012 року по цивільній справі №436/3050/12 за позовом АТ «ДТЕК Дніпроенерго» з позивача була стягнута заборгованість за теплову енергію за період з 15.11.2007 року по 15.11.2010 року в сумі 2311 грн.38 коп., а також витрати зі сплати судового збору в сумі 214,60 грн. На виконання рішення суду було помилково відкрито два виконавчих провадження. Самарським відділом державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області було відкрито виконавче провадження №51717715 на підставі виконавчого листа, виданого по справі №436/3050/12 Самарським районним судом м.Дніпропетровська про стягнення з позивача на користь АТ «ДТЕК Дніпроенерго» заборгованості за наданіжитлово-комунальні послуги у розмірі 2525,98 грн. Державним виконавцем Корзуном Д.Д. 31.08.2016 року була винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію інші доходи боржника та направлена на адресу Головного Управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області для виконання. Вказане виконавче провадження було завершено відповідно до п.7 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Також на виконання рішення суду по справі №436/3050/12 було відкрито виконавче провадження №59351913 та винесено постанову від 05.07.2019 року про утримання коштів з пенсії позивача та направлено її до Пенсійного фонду.Пенсійним фондом з пенсії по ВП № 59351913 було проведено утримання в повному обсязі. Утримання згідно постанови від 31.08.2016 року ВП №51717715 було розпочато з 01.05.2020 року та після звернення позивача до Самарського відділу ДВС на ім`я Головного бухгалтера ГУ ПФУ у Дніпропетровській області було направлено листа за підписом В.о. начальника Самарського ВДВС В.Шевченка про скасування стягнення та повернення на користь боржника надмірно стягнутих коштів починаючи з 13.04.2020 року. Таким чином, згідно постанови державного виконавця від 31.08.2016 року з пенсії було утримано та перераховано на розрахунковий рахунок [NUMBER] ПАТ ДТЕК «Дніпроенерго»: за травень 2020 року - 426,98грн; за червень 2020року - 426,98 грн.; за липень 2020 року - 429,20 грн.; за серпень 2020 року - 429,20 грн.; за вересень 2020 року - 451,36 грн., а всього 2163,72 грн. На звернення про повернення помилково стягнених коштів, позивач отримала відповідь про відмову у поверненні коштів, тому позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 2163,72 грн. та судові витрати. Відповідач надав відзив на позовну заяву. З вимогами позову не погоджується повністю з тих підстав, що ГУ ПФУ у Дніпропетровській області, після отримання листа від Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі з вимогою скасувати стягнення з пенсії боржника та повернути надмірно стягнуті кошти, повинно було звернутися до АТ «ДТЕК Дніпроенерго» з вимогою про повернення надмірно утриманих коштів, що були стягнуті з пенсійного рахунку боржника. ГУ ПФУ у Дніпропетровській області не вчинило відповідних дій щодо повернення надмірно утриманих коштів з позивача. АТ «ДТЕК Дніпроенерго» не ухиляється від повернення коштів, про що позивачу надана відповідь в якій роз`яснено, що надмірно стягнуті кошти будуть повернуті на рахунок ГУПФУ у Дніпропетровській області після їх письмового звернення з такою вимогою. При цьому ГУ ПФУ у Дніпропетровській області в листі №20830-21776/Л-05/8-0400/20 від 23.10.2020р. на звернення позивача, підтверджує факт помилково стягнутих коштів та зобов`язується вчинити необхідні дії, а саме: отримати вказані суми від АТ «ДТЕК Дніпроенерго», та перерахувати їх на користь [PERSON] , що фактично не було виконано. У зв`язку з цим вважає, що даний позов є передчасним та необґрунтованим, оскільки права позивача, відповідач не порушив. Також вважає визначений позивачем розмір судових витрат неспівмірним та суперечливим з точки зору процесуальних вимог. Просив відмовити у позові повністю. У відповіді на відзив позивач пояснила, що вини ГУ ПФУ в Дніпропетровській області у стягненні з неї коштів немає, так як воно виконувало постанови державного виконавця щодо виконання судових рішень. Помилка була допущена Самарським ВДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління МЮ (м.Дніпро), які по одному судовому рішенню відкрили два виконавчих провадження, тому після отримання листа Самарського ВДВС про припинення стягнення з пенсії, утримання було припинено. Таким чином, ГУ ПФУ в Дніпропетровскій області не мало права витребовувати перераховані кошти на підставі постанови державного виконавця, так як ці кошти були утримані на законних підставах. Пенсійний фонд міг би повернути утримані з пенсії кошти тому разі, якби ці кошти залишалися на рахунку Пенсійного фонду, але ці кошти були перераховані відповідно до чинного законодавства на рахунок АТ «ДТЕК Дніпроенерго» і Пенсійний фонд не має права вимагати їх повернення.Тому, відповідач після отримання відповідних документів, встановивши, що грошові кошти були перераховані надміру, повинен був прийняти рішення про повернення цих коштів.Відповідач не заперечує, що сума в розмірі 2 163,72 грн. набута ним без достатньої правової підстави за одним судовим рішенням, але не повертає ці кошти. Також вважає безпідставними заперечення відповідача щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, тому просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача надав до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких вказує, що вважає хибним міркування позивача з приводу того, що вини ГУ ПФУ у Дніпропетровській області не має,оскільки помилково стягнуті кошти були утримані ГУ ПФУ у Дніпропетровській області по постанові № 51717715 державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра, виконавче провадження по якому було завершено відповідно до п.7 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження», тому ГУ ПФУ у Дніпропетровській області не мав права утримувати кошти з позивача. ГУ ПФУ у Дніпропетровській області після отримання листа від Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі від 06.08.2020 року повинен був діяти відповідно до ЗУ «Про платіжні системи та перекази коштів в Україні», Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті та негайно звернутися до АТ «ДТЕК Дніпроенерго» з вимогою про повернення коштів, однак ніяких звернень на їх адресу від ГУ ПФУ у Дніпропетровській області не надходило. Крім того, всупереч вимогам ст.133, 137 ЦПК України, позивачем при подачі позову не додано попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла та очікує понести у зв`язку з розглядом справи, договір, опис робіт ( наданих послуг), виконаних адвокатом. В судове засідання позивач не з`явилася. До суду надала заяву, в якій просить справу розглядати без ї участі, позовні вимоги просить задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно. Дотримуючись розумних строків розгляду справи, передбачених чинним ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача та представника відповідача за наявними в матеріалах справи доказами. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно вимог ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22.05.2012 року позовні вимоги ПАТ «Дніпроенерго» задоволено частково. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Дніпроенерго» заборгованість за теплову енергію за період з 15.11.2007 року по 15.11.2010 року в сумі 2311,38 грн., а також витрати зі сплати судового збору в сумі 214,60 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Згідно матеріалів справи, на виконання рішення суду, на підставі виконавчого листа № 436/3050/12 відкрито виконавче провадження № 51717715 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «ДТЕК Дніпроенерго» заборгованості в розмірі 2525,98грн. 31.08.2016 року державним виконавцем Самарського ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області у даному виконавчому провадженні винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та направлена на адресу ГУ ПФУ у Дніпропетровській області для виконання. Постановою державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 27.07.2017 року, винесеної у виконавчому провадженні № 51717715 виконавчий лист № 436/3050/12 виданий 22.05.2012 року Самарським районним судом м. Дніпропетровськ про стягнення з [PERSON] на користь АТ «ДТЕК Дніпроенерго» заборгованості в розмірі 2525,98грн. повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження». З листа в.о. начальника Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) вбачається, що під час повторного пред`явлення виконавчого документу до виконання, державним виконавцем було відкрито виконавче провадження № 59351913 та винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 05.07.2019 року та направлена на адресу ГУ ПФУ у Дніпропетровській області для виконання. Постановою державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 20.05.2020 року, винесеної у виконавчому провадженні № 59351913 виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 436/3050/12 виданого 04.12.2013 року Самарським районним судом м. Дніпропетровськ про стягнення з [PERSON] на користь АТ «ДТЕК Дніпроенерго» заборгованості в розмірі 2525,98 грн. закінчено у зв`язку з виконанням боржником в повному обсязі вимог виконавчого документа. З відповідей ГУ ПФУ в Дніпропетровській області наданих [PERSON] на її звернення, вбачається, що з її пенсії проводились утримання з 01.05.2020 року щомісячно з розмірі 20%, на розрахунковий рахунок ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго», на виконання постанови Самарського відділу державної виконавчої служби м. Дніпро від 31.08.2016 року щодо стягнення боргу в сумі 2525,98 грн.: за травень 2020 року - 426,98 грн., за червень 2020 року - 426,98 грн., за липень 2020 року - 429,20 грн., за серпень 2020 року - 429,20 грн., за вересень 2020 року - 451,36 грн. Всього утримано 2163,72 грн. Крім того, з [PERSON] з 01.09.2019 року по 30.04.2020 року проводились відрахування з пенсії, що не перевищували 20%, на підставі постанови від 05.07.2019 року ВП № 59351913 державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, винесеної при примусовому виконанні виконавчого листа № 346/3050/12 від 04.12.2013 року щодо стягнення з неї боргу на користь АТ «ДТЕК Дніпроенерго» у розмірі 2525,98 грн. Таким чином, підстав, на яких AT «ДТЕК Дніпроенерго» отримало грошові кошти в сумі 2163,72 грн., не було, а тому до вказаних відносин підлягає застосуванню ст. 1212 ЦК України, щодо повернення безпідставно набутого майна. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно з частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші. Положення глави 83 ЦК України щодо повернення майна, набутого без достатньої правової підстави, застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Представник відповідача у відзиві на позовну заяву вказує про те, що належним відповідачем по даній справі є ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, оскільки саме воно помилково переказало кошти позивача на їх рахунокі відповідно до ЗУ «Про платіжні системи та перекази коштів в Україні» та Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, повинно було звернутися до АТ «ДТЕК Дніпроенерго» з вимогою про повернення надмірно утриманих коштів, що були стягнуті з пенсійного рахунку боржника. Однак, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області не виконало необхідних дій, що призвело до негативних наслідків для позивача. Дане твердження, суд вважає безпідставним, оскільки ГУ ПФУ в Дніпропетровській області виконувало постанови державного виконавця щодо виконання судових рішень. Після отримання листа Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про припинення стягнення з пенсії позивача утримання було припинено. Таким чином, грошові кошти в сумі 2163,72 грн. стягнуті з [PERSON] на користь АТ «ДТЕК Дніпроенерго», згідно постанови Самарського відділу державної виконавчої служби м. Дніпро від 31.08.2016 року, є грошовими коштами, набутими відповідачем без достатньої правової підстави, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення безпідставно отриманих коштів з АТ «ДТЕК Дніпроенерго» підлягають задоволенню. Щодо стягнення з відповідача витрат на оплату правничої допомоги, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Пунктом 4 частини 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. За приписами ч.3 ст. 27 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу врегульовано Главою 63 Цивільного Кодексу України. Зокрема, ст. 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку , що встановлені договором. Стаття 632 ЦК України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадку і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна в договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору. Згідно ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги. Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та\\або порядку обчислення адвокатського гонорару не дає, як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та\\або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом в постанові від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18. Згідно ч.4 ст. 263 ЦПУ України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3статті 137 ЦПК України). Отже, стороною, яка просить стягнути на її користь витрати на професійну правничу допомогу, має бути надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та докази здійснення стороною таких витрат. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування позивачем надано: договір про надання правничої допомоги від 22.11.2021 року та квитанцію до прибуткового касового ордера № 10 від 29.11. 2021 року на суму 2000,00грн., хоча позивач просить стягнути витрати на оплату правничої допомоги в розмірі 5000,00грн. Всупереч вищезазначеному, суду також не надано детального опису робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом. Неподання розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу, що є підставою для відмови в стягненні витрат на правову допомогу. Вказана позиція відповідає висновкам, викладеним в постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2020 року у справі № 509/5043/17 (провадження № 61-5662св20) Враховуючи вимоги діючого законодавства, надані стороною позивача письмові докази, суд приходить до висновку, що підстав для стягнення витрат на правничу допомогу немає, оскільки вказані витрати не є доведеними, а тому не можуть бути стягнуті з відповідача. Таким, чином, відповідно до 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати по оплаті судового збору у сумі 908,00 грн.

Outcome: approved