Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» про стягнення безпідставно отриманих коштів та просила стягнути з ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» на користь [PERSON] 6 828,75 грн., які стягнуті за скасованим виконавчим написом від 29.03.2021, вчиненим приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. за реєстровим № 47988 про звернення стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» заборгованості за кредитним договором №25610-А від 24 березня 2017 року на загальну суму 6828,75 грн, мотивуючи позовні вимоги тим, що вказані кошти підлягають поверненню на підставі ст. 1212 ЦК України як безпідставно отримані. Ухвалою суду від 15.09.2022 забезпечено позов шляхом накладення арешту на грошові кошти в розмірі 6\~828, 75 гривень, які знаходяться на банківських рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс». Ухвалою суду від 27.09.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім того, даною ухвалою суду було визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення. У визначені судом строки, відзиву на позовну заяву відповідачем подано не було. Частиною восьмою статті 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 191 ЦПК України. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило. З огляду на це, суд приходить до висновку про вирішення спору за наявними матеріалами у справі. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України\~обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Судом установлені такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 29.03.2021 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В., на підставі статей 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, вчинено виконавчий напис № 47988 про звернення стягнення з [PERSON] за кредитним договором № 25610-А від 24 березня 2017 року, укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН». У виконавчому написі зазначено, що строк платежу за кредитним договором № 25610-А від 24 березня 2017 року настав, боржником допущено прострочення платежів; стягнення заборгованості проводиться за період з 28 грудня 2020 року по 10 березня 2021 року; сума заборгованості складає 5628,75 грн., в тому числі прострочена заборгованість за сумою кредиту 2500,00 грн., прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом 803,75 грн., строкова заборгованість за штрафами і пенями 2325,00 грн., за вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі ст. 31 Закону України «Про нотаріат» - 1200,00 грн. Загальна сума, що підлягає стягненню 6828,75 грн. Рішенням Козятинського\~міськрайонного суду\~Вінницької області\~від 07.06.2022\~у справі\~№ 133/3354/21 визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 47988 від 29.03.2021, вчинений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною. Рішення набрало законної сили 08.07.2022. Як вбачається з Довідки про доходи від 22.07.2022, з [PERSON] було утримано 8180,63 грн. за період з серпня 2021 року по грудень 2021 року. Правовідносини щодо набуття, збереження майна без достатньої правової підстави врегульовані ст.1212 ЦК України, згідно якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно; особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Отже, ст. 1212 ЦК України передбачений такий спосіб захисту як кондикційний позов. Ознаками кондикційного позову є: - відповідач набув чи зберіг майно за рахунок позивача; - набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала; - річ є такою, що визначена родовими ознаками, у тому числі, грошовими коштами; - відсутність договірних правовідносин (у тому числі, недійсного договору) між позивачем та відповідачем щодо спірного майна (речові правовідносини); - не має правового значення: чи вибуло майно з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним; чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події; - застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних засобів захисту. Такі ознаки викладені, зокрема, у висновках Верховного Суду (постанова Верховного Суду України від 02.03.2016 року № 6-3090цс15 та постанова Верховного Суду України від 24.09.2014 року № 6-122цс14). На переконання суду, усі із перелічених вище ознак наявні у спірних правовідносинах. Крім того, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20 (провадження № 61- 88св21), судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала; відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Таким чином, позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» про стягнення безпідставно отриманих коштів підлягає задоволенню у повному обсязі. Щодо стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 20000,00 грн., суд зазначає наступне. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України\~ухвалюючи рішення суд, зокрема вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно\~ст.\~141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи,покладаються:у разі задоволення позову - на відповідача;у разі відмови в позові - на позивача;у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України\~до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.\~134\~ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Частина 8\~ст.\~141 ЦПК України\~визначає, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно матеріалів справи, до позову долучено копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги, квитанцію до прибуткового касового ордеру № 1 від 13.09.2022 року на суму 20000,00 грн. Положеннями\~статті 59 Конституції України\~закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір обґрунтованим (п. 268). У додатковій Постанові від 19 лютого 2020 року справі № 755/9215/15-ц, Велика Палата Верховного суду, наголосила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У Постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 від 24 жовтня 2019 року та у справі № 922/2685/19 від 08 квітня 2020 року визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved