Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-04 00:00:00

Позивач\~\~звернувся до суду з позовом\~ до Товариства з обмеженою відповідальністю імені газети «Ізвєстія» про розірвання договору оренди землі. В обґрунтування позову зазначивши, що позивач є власником земельної ділянки площею 5,9038 га, розташованої на території Самійлівської сільської ради, Близнюківського району, Харківської області, кадастровий номер: 6320685500:04:000:0245, на підставі свідоцтва про право на спадщину від 16.11.2011. 16 січня 2008 року, між матір`ю позивача [PERSON] та відповідачем по справі було укладено договір оренди вищезазначеної земельної ділянки, який був зареєстрований в Близнюківському РВ ХРФ ДП «УДЗК» при Держкомземі України», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 04 липня 2008 року за №040868500073. Відповідно до п.8 Договору оренди землі, він укладається на строк 15 років та набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації, яка здійснена 04 липня 2008 року, про що у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис за № 040868500073. Пунктом 9 вказаного договору передбачена орендна плата, яка вноситься орендарем у формі та розмірі, у грошовій формі - 1,5 % від грошової оцінки та суму за кожен рік оренди 956,32 грн. Пунктом 13 вказаного договору розмір орендної плати переглядається один раз на рік, у разі підвищення цін, у тому числі внаслідок інфляції. А у разі невнесення орендної плати у строк, визначений вказаним Договором, справляється пеня у розмірі 0,2 % несплаченої суми за кожен день прострочення, що передбачено п.14 вказаного Договору. Для з`ясування суми законної нарахованої та виплаченої орендної плати, відповідно до Договору оренди землі, позивач звернувся за юридичною допомогою до адвоката. Після чого, адвокатом неодноразово надсилалися запити до відповідача щодо отримання інформації про розмір орендної плати, щодо щорічної індексації нормативно грошової оцінки земельної ділянки, щодо перегляду розміру орендної плати. Однак, відповідачем всі адвокатські запити були проігноровані та не отримані взагалі. Позивач, вважає, що відповідачем не виконуються взяті на себе обов`язки щодо виплати орендної плати за землю, у період з 2008 по 2021 роки, відповідач виплачував орендну плату не в повному розмірі, що є підставою для стягнення орендної плати та розірвання договору оренди земельної ділянки. На підставі зазначеного позивач просить суд, стягнути з відповідача заборгованість по сплаті орендної плати за користування земельною ділянкою в розмірі 62\~833,84 грн.; розірвати договір оренди землі №б/н від 16 січня 2008 року, укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю імені газети «Ізвєстія» на земельну ділянку площею 5,9038 га, розташовану на території Самійлівської сільської ради, Близнюківського району, Харківської області, кадастровий номер: 6320685500:04:000:0245 та стягнути з відповідача судові витрати по справі. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.01.2022, вищезазначена цивільна справа надійшла в провадження судді Близнюківського районного суду Харківської області Лобановської С.М. Ухвалою судді Близнюківського районного суду Харківської області Лобановської С.М. від 05.01.2022 відкрито провадження по справі та визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та по справі призначено підготовче судове засідання. Ухвалою судді Близнюківського районного суду Харківської області Лобановської С.М. від 02.02.2022 задоволено клопотання представника відповідача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.08.2022, вищезазначена цивільна справа надійшла в провадження судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Богун О.О. Ухвалою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Богун О.О. від 10.08.2022 прийнято справу до свого провадження та по справі призначено підготовче судове засідання. Ухвалою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Богун О.О. від 05.09.2022 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Ухвалою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Богун О.О. від 03.11.2022 закрито підготовче провадження у справу та справу призначено до судового розгляду по суті позовних вимог. 05.12.2022 року справу розглянуто по суті та ухвалено рішення. У судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, про слухання справи повідомлені належним чином. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надавши суду відзив на позов в якому просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. (а.с.80-88). Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 11 Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних і справ про адміністративні правопорушення строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі Креуз проти Польщі (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі Пономарьов проти України (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі Пономарьова проти України зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Верховний Суд України у постанові від 01 лютого 2017 року у справі № 6-1957цс16, яка є обов`язковою для усіх суб`єктів правозастосування та судів, вказав на те, що розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі Фрідлендер проти Франції ). Ураховуючи, що відповідач належним чином повідомлявся про призначене у справі судове засідання, судом визнано за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог виходячи з наступного. Правовідносини з оренди землі регулюються\~Законом України «Про оренду землі». Судом встановлено,\~що між [PERSON] та ТОВ імені газети «Ізвєстія» на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ХР №072305 було укладено договір оренди землі від 16.01.2008, договір зареєстрований у Близнюківському РВ ХРФ ДП «ЦДЗК при Держкомземі України» 04.07.2008. Відповідно до п.п. 1,2,8 вказаного договору [PERSON] передала, а ТОВ імені газети «Ізвєстія» прийняло в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 5,9038 га, яка розташовано на території Самійлівської сільської ради Близнюківського району Харківської області, строком на п`ятнадцять років. П. 43 договору передбачено, що він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Таким чином строк дії Договору до 04.07.2023. [INFO] Рашина [PERSON] померла. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 16 листопада 2011 року, виданого приватним нотаріусом Близнюківського районного нотаріального округу Харківської області Яременко Г.В. та зареєстрованого в реєстрі під №1276, спадкоємець померлої [PERSON] прийняв спадщину на земельну ділянки, площею 5,9038 га у межах згідно з планом, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Самійлівської сільської ради Близнюківського району Харківської області, кадастровий номер: 6320685500:04:000:0245. Відповідно до ч.1 ст. 148-1 Земельного кодексу України, до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки. Згідно ч.4 ст. 32 Закону України «Про оренду землі», перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізацію юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Пунктом 40 Договору оренди землі від 16.01.2008 передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору; право на орендовану земельну ділянку у разі смерті фізичної особи орендаря, засудженого або обмеження її дієздатності за рішенням суду переходить до спадкоємців або інших осіб, які використовують цю земельну ділянку разом з орендарем. Таким чином, до позивача [PERSON] перейшли всі права та обов`язки орендодавця за договором оренди, в тому числі на отримання орендної плати замість померлої [PERSON] . Відповідно до\~ч.\~1,2,3\~Закону України\~«Про оренду\~землі»,\~орендна плата\~за землю\~-\~це платіж,\~який орендар\~вносить орендодавцеві\~за користування\~земельною ділянкою\~згідно з\~договором оренди\~землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до\~Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. П. 9 Договору оренди землі від 16.01.2008 передбачено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 1,5 % від грошової оцінки за кожен рік оренди 956,32 грн. Згідно з п. 10 вказаного договору обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється без врахування індексів інфляції. П.11 передбачено, що орендна плата вноситься у такі строки до 31 грудня кожного року. Відповідно до ч.1 ст. 23 Закону України «Про оренду землі», передбачено, що орендна плата на земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядаються за згодою сторін. Частиною1 ст. 651 ЦК України передбачено, що зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 36 Договору оренди землі від 16 січня 2008 року передбачено, що зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін; у разі недосягнення згоди щодо зміни договору спір роз`язується у судовому порядку. Однак, як встановлено судом, ні [PERSON] , ні [PERSON] не зверталися до відповідача з питання щодо зміни розміру орендної плати за вказаним Договором. Натомість, як вбачається з матеріалів справи, ТОВ імені газети «Ізвєстія» пропонувало [PERSON] укласти додаткову угоду до Договору про підвищення орендної плати до 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, зазначеної в п.5 Договору, за кожен рік оренди та встановити, що обчислення розміру орендної плати здійснюється з урахуванням коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки земель, що підтверджується листами ТОВ імені газети «Ізвєстія» від 14.11.2013 за №496 та від 20.11.2014 за №173, наявними в матеріалах справи. У зв`язку з наведеним, оскільки сторони додаткову угоду до Договору не укладали, то на даний час Договір оренди землі від 16 січня 2008 року є не змінним, а тому орендна плата за Договором була виплачена відповідачем у повному обсязі, що підтверджується наданими доказами. Крім того, матеріалами справи підтверджено, що відповідачем вчинялися дії направлені на виплату [PERSON] орендної плати, що підтверджується актом від 28.12.2021, наявного в матеріалах справи. Пунктом 29.4 Договору зазначено, що у разі неодержання орендної плати в строк, орендодавець зобов`язаний в письмовому вигляді узгодити строки виплати орендної плати. Однак, позивачем не вчинялися будь-які дії щодо узгодження в письмовому вигляді строків виплати йому орендної плати за 2019-2021 роки. Суд не може погодитися з твердженнями позивача про те, що відповідач у період з 2008 по 2001 роки виплачував позивачу орендну плату за користування земельною ділянкою не в повному розмірі, оскільки позивачем не надано доказів з цього приводу. Відповідно до частини 1 статті 526\~ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Згідно зі статтею 629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За частиною другою статті 792\~ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України\~"Про\~оренду землі" (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин між сторонами у справі). Законом України\~"Про\~оренду землі" визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі. Відповідно до статті 1 Закону "Про оренду землі", яка кореспондується з положеннями частини першої статті 93 ЗК України, оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно зі статтею 13\~Закону України\~"Про\~оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 15\~Закону України\~"Про\~оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Частинами першою-третьою статті 21\~Закону України\~"Про\~оренду землі" передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Згідно зі статтею 31\~Закону України\~"Про\~оренду землі" договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. На вимогу однієї із сторін договір відповідно до частини першої статті 32\~Закону України\~"Про\~оренду землі" може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Положеннями статей 24,25\~Закону України\~"Про\~оренду землі" визначено права та обов`язки орендодавця і орендаря, а саме: орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; своєчасного внесення орендної плати. Орендар, у свою чергу, має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі, за письмовою згодою орендодавця зводити в установленому законодавством порядку жилі, виробничі, культурно-побутові та інші будівлі і споруди та закладати багаторічні насадження та зобов`язаний приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку. Статтею 141\~ЗК України передбачено таку підставу припинення права користування земельною ділянкою, як систематична несплата земельного податку або орендної плати. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі N 183/262/17 (провадження N 61-41932сво18) зроблено правовий висновок щодо підстав для розірвання договору оренди землі з урахуванням пункту "д" частини першої статті 141 ЗК України: "Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться". Отже, аналіз змісту статей 24,25\~Закону України\~"Про\~оренду землі" та пункту "д" частини першої статті 141\~ЗК України дає підстави для висновку, що підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати. Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підставу для розірвання договору оренди. При цьому факт несплати орендної плати стосується випадків як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплата у розмірі меншому ніж визначено договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо). Відповідно до статті 651\~ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року в справі N 912/1385/17 (провадження N 12-201гс18) сформульовано такий правовий висновок: "враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України. Відповідна правова позиція була викладена Верховним Судом України також у постанові від 11 жовтня 2017 року в справі N 6-1449цс17 і підстав для відступу від неї, як і від висновку в справі N 910/16306/13, Велика Палата Верховного Суду не вбачає.Стаття 611 ЦК Українипередбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першоїстатті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність". Зазначений підхід до вирішення питання щодо можливості розірвання договору судом з підстави істотності допущеного орендарем порушення договору шляхом систематичної несплати орендної плати є сталим та підтверджується релевантною практикою суду касаційної інстанції. Зокрема, аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17 березня 2021 року у справі N 689/1101/18 (провадження N 61-10292св20), від 27 жовтня 2021 року у справі N 573/1833/20 (провадження N 61-7138св21), від 22 листопада 2021 року у справі N 341/609/20 (провадження N 61-10091св 21), від 24 листопада 2021 року у справі N 357/15284/18 (провадження N 61-13518св21), від 08 грудня 2021 року у справі N 357/452/21 (провадження N 61-7721св21). Згідно із\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 76 ЦПК України\~визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 77-80 ЦПК України\~передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Згідно зі\~ст. 141 ЦПК України\~судові витрати віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed