Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет споруВеликобірківська селищна рада Тернопільського району Тернопільської області, у якому, просить визначити місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , разом із батьком - [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що із 18.10.2008 року він перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11.08.2022 року, розірвано. У даному шлюбі у них народилося двоє дітей: донька - [PERSON] , [INFO] , та донька - [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу, старша донька [PERSON] виявила бажання проживати разом із батьком. Позивач є матеріально забезпеченим, належним чином здійснює свої батьківські обов`язки, піклується про доньку дбає про її гармонійний розвиток та стан здоров`я. Позивач вважає, що проживання неповнолітньої доньки - [PERSON] , з ним, відповідатиме якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, яка також хоче проживати з батьком. Також, [PERSON] зазначає, що буде докладати максимум зусиль для того, щоб діти зустрічались та проводили разом час якомога частіше. Відповідач [PERSON] відзиву на позов не подавала. Представник позивача [PERSON] - адвокат Притула О.Б. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просить суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала та проти їх задоволення не заперечує. Зазначила, що вона зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] разом із іншою дочкою [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу із позивачем у серпні 2022 року, старша дочка [PERSON] висловила бажання проживати разом із батьком. Тому між сторонами виник спір щодо проживання старшої дочки. Представник Великобірківської селищної ради Тернопільського району Тернопільської області у судове засідання не з`явився, згідно отриманого від них листа, просять справу слухати у відсутності їх представника, підтримують наданий ними висновок щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої дитини із батьком - [PERSON] . У силу вимог ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі із 18 жовтня 2008 року, який на даний час розірвано (Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 серпня 2022 року, у справі №607/8252/22). У даному шлюбі народилося двоє дітей: донька - [PERSON] , [INFO] (Свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 26.06.2009 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції), та донька - [PERSON] , [INFO] (Свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 08.09.2014 р. Великобірківською селищною радою Тернопільського району Тернопільської області). Неповнолітня [PERSON] проживає разом із [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (Довідка №700, видана 22 серпня 2022 року виконавчим комітетом Великобірківської селищної ради Тернопільського району Тернопільської області). [PERSON] проживає в будинку по [ADDRESS] , за даною адресою створені належні умови для проживання та повноцінного розвитку дитини (Акт обстеження умов проживання від 20.10.2022 року). На диспансерному обліку [PERSON] в Тернопільській центральній районній лікарні у лікаря-нарколога не перебуває, що підтверджується Довідкою, виданою Комунальним некомерційним підприємства Великобірківської селищної ради «Тернопільска центральна районна лікарня». Згідно довідки Комунального підприємства Великобірківської селищної ради «Добробут», [PERSON] працює у вказаному підприємстві на посаді оператора ОС і його посадовий оклад становить 7 620,00 грн. [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] працює завідувачем господарства ВДО «Дитячий ясла-садок смт. В.Бірки» Тернопільського району Тернопільської області. На диспансерному обліку [PERSON] у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, що підтверджується Довідкою, виданою 28.09.2022 р. КНП «Тернопільський обласний медичний центр соціально-небезпечних захворювань». Відповідно до ч.1 ст.141 СК України, мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько й мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Згідно вимог ст.ст. 7, 155 СК України, дитині має бути забезпечена можливість здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Відповідно до ч.2 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. У відповідності до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно із ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Частиною 3 ст.29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Згідно ст.9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Положеннями принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. Згідно висновку Органу опіки і піклування Виконавчого комітету Великобірківської селищної ради №243 від 02 листопада 2022 року,

Outcome: approved