Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-06 00:00:00

09 вересня 2022 року в суд надійшла позовна заява АТ КБ "ПриватБанк" до відповідача [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 10 лютого 2011 року до АТ КБ "ПриватБанк" з метою отримання кредитних коштів звернувся із заявою [PERSON] у зв`язку з чим підписав Заяву №б/н від 10.02.2011р. При укладанні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, друга сторони не може запропонувати свої умови договору. Позичальник при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами банківських послуг", "Тарифами Банку" складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг. [PERSON] було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, у подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 15000,00 грн. [INFO] позичальник помер. Станом на дату смерті у [PERSON] утворилась заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк» в розмірі 12597,75 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту. Позивач вважає, що спадкоємцем після смерті [PERSON] є [PERSON] , яка на час відкриття спадщини проживала разом із спадкодавцем за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідача. В зв`язку з чим позивач просить стягнути із [PERSON] заборгованість за кредитним договором б/н від 10 лютого 2011 року, що був укладений між АТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] , в розмірі 12597,75 грн. Ухвалою суду від 12.09.2022р. відкрито спрощене позовне провадження у справі із викликом (повідомленням) сторін, надано строк учасникам справи для подачі заяв по суті справи, призначено судове засідання на 11.10.2022р. о 17 год. 00 хв., зобов`язано Сокирянську державну нотаріальну контору надати суду належним чином завірену копію спадкової справи заведеної після померлого [INFO] [PERSON] . Судове засідання було відкладено на 19 жовтня 2022 року о 17 год. 00 хв., 03 листопада 2022 року о 09 год. 30 хв., а в подальшому на 16 листопада 2022 року о 12 год. 00 хв., 23 листопада 2022 року о 14 год. 00 хв. та 07 грудня 2022 року о 11 год. 00 хв. Представник відповідача, отримавши копію ухвали про відкриття провадження по справі з додатками, подав відзив, у якому зазначив, що в задоволенні позову необхідно відмовити, оскільки ще при житті, будучи зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] відчужив на користь відповідача на підставі договору дарування, посвідченого 30.10.2017 року приватним нотаріусом Твердушкіном Р.Д., належний позичальнику на праві приватної власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , після чого змінив місце реєстрації та зареєструвався в подарованому будинку, де проживав до дня смерті. Натомість, відповідач до дня смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала з 25.01.2017 року по 08.09.2021 року за адресою: [ADDRESS] , після чого знялась з реєстраційного обліку та зареєструвалась 08.09.2021 року за адресою: [ADDRESS] , спадщину шляхом спільного проживання з спадкодавцем, як це визначено ч.3 ст.1268 ЦК України, вона не приймала та не зверталася до нотаріальної контори по місцю відкриття спадщини з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом чи за заповітом, бо спадкового майна у [PERSON] немає, тому доводи позивача про те, що відповідач прийняв спадщину шляхом спільного проживання за адресою реєстрації в [ADDRESS] , є безпідставними та не підтверджуються будь-якими письмовими доказами. Отже, на думку представника відповідача, [PERSON] не є спадкоємцем [PERSON] , тому у неї відсутні будь-які зобов`язання, в тому числі і перед кредиторами спадкодавця. 18.10.2022 року судом отримано від представника позивача клопотання про витребування доказів, проте ухвалою Новодністровського міського суду Чернівецької області від 03.11.2022 року відмовлено у задоволенні клопотання. Представник позивача отримавши відзив на позовну заяву, подала відповідь на відзив з клопотанням про продовження процесуального строку на подання відповіді на відзив у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-2019) на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України. Представник позивача отримав відзив 11.10.2022 року, про що свідчить реєстр поштових відправлень (https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html), при цьому йому пропонувалось протягом п`яти днів, з дня отримання відзиву на позовну заяву, подати відповідь на відзив. 23 листопада 2022 року Новодністровський міський суд Чернівецької області постановив ухвалу про відмову у задоволенні клопотання про продовження процесуального строку для подання представником банку відповіді на відзив. Інший клопотань чи заяв представник позивача не подавав. При цьому, останній в судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся про дату, час та місце проведення судового засідання шляхом направлення повідомлень на адресу електронної пошти, вказану в позовній заяві, а саме zapros.v.sud@privatbank.ua, про причини неявки суд не повідомив, жодних заяв про розгляд справи за його відсутності або про відкладення розгляду справи до початку судового засідання не подав. Адвокат Радамовський М.М. і Садовенко Ю.М. в судове засідання також не з`явились, надавши суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги не визнають та просять відмовити в задоволені позовних вимог у повному обсязі (а.с.145). Частиною 1 ст. 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно ч. 5 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору. Отже, для залишення позовної заяви без розгляду, окрім відсутності в матеріалах справи заяви позивача про розгляд справи за його відсутності, повинна існувати перешкода для вирішення справи за відсутності позивача. Суд вважає, що неявка представника банку за наявних матеріалів справи не є перешкодою для розгляду справи, а відтак не вбачає підстав для залишення позовної заяви банку без розгляду. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено з матеріалів справи 10 лютого 2011 року до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання кредитних коштів звернувся з заявою [PERSON] , на підставі якої було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 15000 грн. Позичальник [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 26 травня 2021 року, виданим Сокирянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Дністровському районі Чернівецької області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). Позивач зазначає, що у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, на момент смерті у [PERSON] наявна кредиторська заборгованість в розмірі 12597,75 грн. Як вбачається із матеріалів справи, дізнавшись про смерть [PERSON] , 19.10.2021 року банк звернувся до Сокирянської державної нотаріальної контори з претензією кредитора № SAMDN50000040840534 від 19.10.2021 року для отримання інформації, чи заводилася спадкова справа після смерті боржника, який помер [INFO] , включення кредиторських вимог АТ КБ "ПриватБанк" в спадкову масу, повідомлення спадкоємців померлого про наявність заборгованості (а.с.63). Повідомленням № 164/02-14 від 09 листопада 2021 року Сокирянською державною нотаріальною конторою було повідомлено АТ КБ "ПриватБанк", що на претензію № SAMDN50000040840534 від 19.10.2021 року, 05 листопада 2021 року заведено спадкову справу до майна [PERSON] , який помер [INFO] . У разі видачі свідоцтв про право на спадщину, АТ КБ "ПриватБанк" як кредитора спадкодавця буде повідомлено (а.с.64). 26 листопада 2021 року до [PERSON] було направлено лист-претензію № SAMDN50000040840534 від 26.11.2021 року, згідно якого позивач пред`явив свої вимоги, однак жодних дій на погашення боргу не було вчинено. Згідно ст.1216-2118, 1220-1223 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтями 1268-1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідо до ч. 1 ст.. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Згідно із відповіддю Василівського старостинського округу Сокирянської міської ради Дністровського району Чернівецької області від 19.09.2022 року №145, на день смерті [PERSON] в житловому будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , крім [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , зареєстрованих та проживаючих осіб не було. При цьому, відповідач до дня смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала з 25.01.2017 року по 08.09.2021 року за адресою: [ADDRESS] , після чого знялась з реєстраційного обліку та зареєструвалась 08.09.2021 року за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта, довідкою Василівського старостинського округу Сокирянської міської ради Чернівецької області №121 від 11.08.2022 року, довідкою виконавчого комітету Новодністровської міської ради №1242 від 22.08.2022 року (а.с. 83, 87, 104). Отже, на час відкриття спадщини відповідач не проживала та не була зареєстрована разом із померлим [PERSON] . Оскільки [PERSON] помер [INFO] , [INFO] сплив строк для подачі заяв про прийняття спадщини. Тобто відповідач не успадкувала майно померлого батька, оскільки не проживала на момент смерті із спадкодавцем та не подала заяву про прийняття спадщини у шестимісячний строк. Так, відповідно до ч. 2-3 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Згідно зі ч.2 ст.48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. За змістом ст.51 ЦПК України належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Відповідачем є та зі сторін у процесі, яка вказується позивачем як порушник його права. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Тому, неналежним відповідачем є особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом. Як вбачається зі змісту ст.ст.51,175 ЦПК України на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому, суд, при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. Якщо позивач помилився відносно обов`язку відповідача щодо поновлення порушеного права, суд має виходити із положень ст.51 ЦПК України та, з урахуванням ч.5 ст.12 ЦПК України, роз`яснити позивачеві право на заміну неналежного відповідача. Таким чином, суд, як державний орган, на який покладено обов`язок вирішення справи відповідно до закону, має право й зобов`язаний визначити суб`єктний склад учасників процесу залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню. Це передбачено п.1 ч.1 ст.189 ЦПК України та іншими нормами процесуального права, які передбачають заміну неналежного відповідача чи залучення співвідповідачів. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме: чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності, суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. Пленум Верховного Суду України у п.8 Постанови від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача. Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18), у якій зроблено висновок, що "пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження". Судом вище було встановлено, що відповідач не прийняла спадщину після померлого боржника [PERSON] . Про дані обставини судом неодноразово повідомлявся банк шляхом надання інформації про зареєстрованих осіб за місцем смерті [PERSON] та відомостей із спадкової справи (а.с. 132, 168). Однак, позивач не скористався своїм правом на подання клопотання про заміну відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідача. За таких обставин, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з урахуванням всіх обставин та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову АТ КБ "Приватбанк" до [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця, оскільки позов пред`явлено до неналежного відповідача. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч. ч. 1, 2 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову на підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем відшкодуванню не підлягають. Однак, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати на правову допомогу, надану адвокатом Радамовським М.М. в сумі 2000,00 грн., що підтверджується договором про надання правової допомоги від 28.09.2022 року (а.с.110). На підставі викладеного та

Outcome: approved