Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-21 00:00:00

26.05.2022 року Акціонерне товариство «Кредобанк» звернулося до Корабельного районного суду м. Миколаєва суду із позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] з позовною вимогою про солідарне стягнення заборгованості у розмірі 97 129, 65 грн. Позов мотивований тим, що 17.05.2019 р. між Акціонерним товариством «Кредобанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № СL-192980, відповідно до умов якого банк зобов`язується надати у власність позичальникові грошові кошти на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а позичальник зобов`язується використовувати кредит на цілі, вказані в цьому кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених цим кредитним договором. Кредит видається виключно на цілі зазначені в цьому кредитному договорі. Відповідно до п. 2.1. Договору, банк видає позичальнику кредит у розмірі 85 400,00 грн на строк до 16.05.2024 року. Згідно з п.2.4 Договору, позичальник доручає банкові здійснити переказ кредитних коштів на наступні цілі: на поточні потреби позичальника. Відповідно до п.2.5 Договору, для обліку виданих кредитних коштів банк відкриває позичковий рахунок № [NUMBER] . Згідно з п.3.1 Договору, кредит видається позичальнику в безготівковій формі шляхом перерахування кредитних коштів за дорученням позичальника, яке міститься в п. 2.4 Кредитного договору. Відповідно до п. 4.1 Договору, за користування кредитом позичальник сплачує банку відсотки, за процентною ставкою 52,99 % річних. Проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360», за ставкою визначеною у п. 4.1. цього договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов цього договору. Згідно з п. 6.9. Договору, банк у випадку, передбачених п. 3.3. Кредитного договору, вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісії та інших належних до сплати платежів за Кредитним договором, про що письмово повідомляє позичальника. В такому разі позичальник зобов`язаний протягом 30 банківських днів після отримання письмової вимоги Банку (п.6.9.) усунути порушення умов Кредитного договору, вказаних у повідомленні протягом 30 календарних днів із дня отримання такого повідомлення. Якщо позичальник не усунув вказані порушення, то він зобов`язаний достроково повернути кредит, проценти, комісії та інші належні до сплати платежі за цим договором не пізніше 31-го календарного дня після отримання письмового повідомлення банку. Щодо підстав солідарного стягнення, позивач зазначив, що 17.05.2019 р. між АТ «Кредобанк» та [PERSON] було підписано Анкету-заяву № СL-192980 фізичної особи на отримання готівкового кредиту, в якій зазначено інформацію про фактичні сімейні відносини та про факт спільного проживання однією сім`єю [PERSON] із [PERSON] . Відповідно до Анкети-заяви № СХ-192980 зазначено, що шляхом підписання цієї Анкети-заяви [PERSON] підтверджує, що суму отриманого кредиту прошу вважати дрібним побутовим правочином та таким, що не потребує згоди другого з подружжя. Позивач звернув увагу суду на судову практику, яка дозволяє залучати у спорах, в яких позичальником виступає фізична особа, яка на момент укладення кредитного договору перебувала в шлюбі - солідарним відповідачем іншого подружжя, навіть у випадку відсутності окремого договору поруки. Така позиція висловлена Верховним судом - ВС/КЦС у справі № 205/5882/18 від 07.10.2020 р. Позивач також зазначив, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність. Тому, вбачав можливість застосувати до даного спору солідарним відповідачем іншого з подружжя: дружину [PERSON] - [PERSON] . Позивач вказав, що банк свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю. Проте, позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує. Згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору № СL-192980 від 17.05.2019 р. станом на 22.12.2021 р. заборгованість [PERSON] перед АТ «Кредобанк» становить суму у розмірі 97 129,65 грн., що складається з: заборгованості за тілом кредиту - 74 102,99 грн; заборгованості за відсотками - 23 026,66 грн. Позивач також зазначив, що ним були понесені витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані з аналізом справи, побудови стратегії дій по справі та написанням позовної заяви, супроводом представника в судових засіданнях у розмірі 9 712,96 грн., які він також просив стягнути з відповідачів. Посилаючись на вказані обставини, а також те, що заборгованість не повернута, позивач звернувся в суд з даним позовом. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву, в якій просив розглядати справу без участі представника, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлений належним чином на своєчасно, про що свідчать наявні в матеріалах справи поштові конверти. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи зазначене, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників справи. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Згідно з ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 означеного Кодексу, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Із змісту позовної заяви, долучених до нього матеріалів і зокрема: копій кредитного договору № СL-192980 від 17.05.2019, анкети-заяви № СL-192980 фізичної особи на отримання готівкового кредиту, виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, статуту АТ «Кредобанк», інших матеріалів справи вбачається, що 17.05.2019 між АТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № СL-192980, за умовами якого відповідач отримав від позивача кредит у сумі 85 400,00 грн. у безготівковій формі, шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок відповідача № [NUMBER] , з терміном кредитування 60 місяців до 16.05.2024 під 52,99% річних, що підтверджується меморіальним ордером № 28210773 від 17.05.2019 та випискою про рух коштів по рахунку з 17.05.2019 по 22.12.2021р.р. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з п. п. 6.1, 6.2 кредитного договору № СL-192980 від 17.05.2019, позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і строки (терміни), передбачені кредитним договором та/або додатками до нього. Позичальник здійснює погашення заборгованості за цим кредитним договором відповідно до Графіку платежів (додаток № 1 до цього кредитного договору). Позичальник зобов`язаний здійснити 60 щомісячних платежів по 4 130,00 грн. щомісячно, впродовж 60 місяців з дати укладання кредитного договору. Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] неналежним чином виконує взяті на себе зобов`язання за означеним кредитним договором, внаслідок чого у нього перед банком виникла заборгованість, яка відповідно до розрахунку заборгованості станом на 22.12.2021 склала 97 129,65грн. з яких: 74 102,99 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 23 026,66 грн. - заборгованість за відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за комісіями. 27.12.2021, АТ «Кредобанк» звернулось до [PERSON] з вимогою про погашення заборгованості за кредитним договором № СL-192980 від 17.05.2019, між тим останній, станом на час звернення до суду з позовом, в добровільному порядку вимогу - не виконав, заборгованість не погасив. Враховуючи вищенаведене, а саме те, що [PERSON] внаслідок неналежного виконання умов укладеного між сторонами договору допустив заборгованість перед позивачем, вимоги в цій частині слід задовольнити, стягнути з відповідача на користь позивача 97 129,65 грн. заборгованості за кредитним договором. Щодо вимог АТ «Кредобанк» до відповідача [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № СL-192980 від 17.05.2019, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення таких, зважаючи на наступне. В обґрунтування вимоги про солідарне стягнення заборгованості з [PERSON] , позивач посилається на те, що 17.05.2019 між АТ «Кредобанк» та [PERSON] підписано анкету-заяву № СL-192980 фізичної особи на отримання готівкового кредиту, в якій зазначено про фактичні сімейні відносини та про факт спільного проживання однією сім`єю з [PERSON] , факт шлюбних відносин підтверджується також штампом у паспорті [PERSON] від 10.08.1991, а отже посилаючись на положення ч. 3 ст. 61, ч. 4 ст. 65 СК України, позивач вважає за можливе застосувати до даного спору солідарним відповідачем іншого з подружжя, дружину відповідача - [PERSON] . Відповідно до частини 1 статті 543ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Згідно з частиною 3 статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина 2 статті 65 СК України). Відповідно до частини 4 статті 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Судом встановлено, що за умовами кредитного договору № CL-192980 від 17.05.2019 [PERSON] отримав кредит у розмірі 85 400,00 грн. на поточні потреби та у Анкеті-заяві від 17.05.2019 підтвердив, що сума отриманого ним кредиту є дрібним побутовим правочином та є таким, що не потребує згоди другого з подружжя. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] не надавала згоди на укладення у письмові формі договору кредиту. Відомості про те, що вона знала про наявність боргу та те, що вказане майно придбано в інтересах сім`ї, в матеріалах справи відсутні. Договору поруки укладено не було. Висновки наведені у постанові Верховного Суду від 07.10.2020 у справі № 205/5882/18, на які посилається позивач, суд не застосовує при вирішенні даного спору, оскільки вони стосувалися кредиту, наданого на придбання нерухомого майна в якому проживала сім`я. У даній справі кредит надавався відповідачу [PERSON] на поточні потреби, а сума отриманого кредиту є дрібним побутовим правочином та таким, що не потребує згоди другого з подружжя. Будь-яких належних та допустимих доказів того, що кредитний договір № CL-192980 від 17.05.2019 укладений [PERSON] з АТ «Кредобанк» в інтересах сім`ї позивачем не надано. Таким чином, підстави для стягнення з [PERSON] на користь позивача солідарно з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № CL- 192980 від 17.05.2019 відсутні. Крім того, відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з статтею 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 2 481,00 грн., а тому він підлягає до стягнення з відповідача [PERSON] . Що стосується питання про стягнення з відповідача на користь позивача 9 712,96 грн. витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Згідно з положеннями ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 та ч. ч. 1-3 ст.137 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. З аналізу вищенаведених норм закону вбачається, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. За положеннями ст. 138 ЦПК України, витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Так, з матеріалів справи вбачається, що на підставі довіреності № 12372 від 28.12.2021 виданої АТ «Кредобанк», адвоката Павленко С.В., який діє згідно свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія ЧН № 000531, уповноважено здійснювати представництво та захист праві законних інтересів АТ«Кредобанк» у суді та в інших державних органах. В позовній заяві представник позивача зазначив, що заявляє вимоги про відшкодування понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу та витрат, пов`язаних з аналізом справи, побудови стратегії дій по справі та написанням позовної заяви та супроводом представника в судових засіданнях у розмірі 9 712,96 грн. Між тим, належних доказів на підтвердження понесених витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги і зокрема: детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, акт приймання-передачі виконаних робіт та документи, які свідчать про оплату гонорару (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), позивачем до матеріалів позову не долучено. Крім того, копія договору про надання правової допомоги від 11.02.2019 р., надана представником позивача не в повному об`ємі, внаслідок чого суд позбавлений можливості ознайомитися зі всіма його умовами. З даного договору також вбачається, що він укладений позивачем АТ Кредобанк з Адвокатським об`єднанням Бізнес і право про надання правової допомоги щодо невизначеного кола осіб-боржників. Відсутність детального опису робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, в т.ч. із зазначенням витраченого часу на відповідні види робіт, ставить під сумнів, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору. Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку про відмову у задоволенні вимог позивача в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: partial