Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-14 00:00:00

У лютому 202 2 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заявленого позову, позивач посилається на те, що їй, на підставі Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09.10.2018 р., на праві приватної власності належить будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки виданої виконкомом Знаменівської сільської ради Новомосковського р-н., Дніпропетровської обл., № 58 від 09.01.2018 р., гр. [PERSON] дійсно має житловий будинок , якому присвоєна адреса [ADDRESS] . Відповідно до довідки, виданої Знаменівським старостинський округом Новомосковського р-н., Дніпропетровської обл., № 1431 від 22.10.2018 р., гр.. [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] і має склад сім`ї: 1. Син [PERSON] , [INFO] .. Однак, [PERSON] не проживає в житловому приміщенні понад один рік без поважних причин про, що складено Акти підтвердження факту не проживання осіб в житловому приміщенні від 25.06.2018 р. Депутатом Знаменівської сільської ради. Відповідач не проживає в даному будинку з 2009 року, не сплачує комунальні платежі в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі будинком не цікавиться. Перешкод у користуванні жилим приміщенням, позивач відповідачу не чинила. З 2009 року відповідач відбував покарання, потім вдруге був засуджений, відбував термін 2 роки в м. Дніпропетровську по 2011 рік. По закінченню терміну покарання за даною адресою не з`явився. Останнім часом проживав у місті Павлоград, точна адреса позивачеві не відома. Позивач наполягає на тому, що реєстрація місця проживання відповідача створює їй перешкоди у розпорядженні свою власністю, тому вона просить визнати члена сім`ї власника будинку таким, що втратив право користування житловим приміщенням Ухвалою суду від 27 вересня 2022 року відкрито загальне позовне провадження у справі (а.с. 22). Позивач звернувся до суду із заявою про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач відзив на позов не подав, в судове засідання повторно не з`явився, повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі, тому суд, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, провів заочний розгляд справи. Суд, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на власність р.№ 522-2, 23.05.1988 р. Новомосковською районною радою, про що свідчить інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с. 7). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу, що видане виконкомом Знаменівської сільської ради Новомосковського району, серії [NUMBER] , 06 травня 1989 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб. Після реєстрації якого дружині присвоєно прізвище [PERSON] (а.с. 8). 09 жовтня 1995 року даний шлюб було розірвано, про що відділом реєстрації актів громадянського стану Новомосковського району Дніпропетровської області видано свідоцтво, серії [NUMBER] (а.с. 9). 08 грудня 1995 року [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] , після реєстрації якого дружині присвоєно прізвище [PERSON] , що підтверджується повторним свідоцтвом, серії [NUMBER] , виданим Новомосковським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 10). 09.01.2018 року гр. [PERSON] , виконкомом Знаменівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області була видана довідка № 58, яка підтверджує факт належності позивачу житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 11). Згідно з довідкою № 1431 від 22.10.2018 року, виданої Знаменівським старостинський округом Новомосковського району Дніпропетровської області [PERSON] , позивач проживає за адресою: [ADDRESS] , і має склад сім`ї: син [PERSON] , що зареєстрований за даною адресою, але фактично там не проживає (а.с. 12). Окрім довідки, факт не проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] підтверджує акт від 25 червня 2018 року складений [PERSON] , депутатом Знаменівської сільської ради в присутності сусідів: [PERSON] , що проживає в [ADDRESS] та [PERSON] , що проживає у [ADDRESS] , в якому зазначено, що відповідач за вищевказаною адресою не проживає з 2009 року так, як відбував покарання вдруге, був засуджений, відбував термін 2 роки в м. Дніпропетровську по 2011 рік. По закінченню терміну покарання за даною адресою не з`явився. Місце його проживання не відомо (а.с. 13,14). Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані наступними нормами закону. Відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК України, докази встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеним законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до вимог ч.2 ст. 406 ЦК України, право користування чужим майном може бути припинено за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, що мають значення. Ч. 2 ст. 405 ЦК України передбачає, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Вимоги\~ст. 156 ЖК України\~передбачають, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає суду підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. У відповідності до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Як випливає із зазначеної норми закону, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно при позбавленні права власності на житлове приміщення, позбавленні права користування житловим приміщенням, визнанні особи безвісно відсутньою, оголошенні фізичної особи померлою. З огляду на те, що Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15). Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, суд вважає, що відповідач, не проживаючи в будинку позивача, що належить йому на праві власності, втратив право користування ним, а тому, суд вважає за необхідне задовольнити позов, усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком за [ADDRESS] .. Питання щодо судових витрат належить вирішити у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved