Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-08 00:00:00

До Вишгородського районного суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя та визнання квартири особистою приватною власністю одного з подружжя, в якій просить визнати за ним право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 09 травня 2020 року між ним та відповідачем був укладений шлюб, який був зареєстрований виконавчим комітетом Мотовилівської сільської ради Фастівського району Київської області, актовий запис № 10. Дітей від даного шлюбу ми не мають.За період шлюбу з відповідачем, 21.09.2020 року за його особисті кошти 985 950 гривень, на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сташковою А.Г., було придбано вищевказану квартиру. Шлюбні відносини між ними не склались та шлюб було розірвано. Оскільки квартира була придбана за особисті кошти позивача, звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 23.02.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено дату підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 23.09.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги повністю підтримує та просить їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про день та час слухання справи була належним чином повідомлена, заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило, своїм правом на подання відзиву не скористалася, а тому суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, вважає можливим провести розгляд заочний розгляд справи та вирішити справу на підставі наявних доказів без участі відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 09.05.2020 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Мотовилівської сільської ради Фастівського району Київської області, актовий запис № 10. 16.09.2020 року з банківського рахунку № [NUMBER] в АТ «ОЩАДБАНК» в м. Києві [PERSON] було знято більшу частину його пенсійного вкладу в розмірі 216 515, 60 грн., що підтверджується копіями виписок за періоди з 16.09.2017 по 11.09.2020 року та з 06.04.2018 року по 09.10.2020 року, а також копією договору № 18014237311 на вклад «Мій пенсійний депозит». Відповідно до договору купівлі-продажу квартири № 2538 посвідченого 21.09.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сташовою А.Г., [PERSON] продав, а [PERSON] купила квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] загальною площею 21.80 кв. м.. Продаж здійснено за 774 675 грн. 21.09.2020 року на підставі договору купівлі-продажу квартири № 2541 посвідченого 21.09.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сташовою А.Г., [PERSON] за 985 950 грн. придбав нерухоме майно - квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 40.10 кв. м.. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.09.2020 року квартира за адресою: [ADDRESS] загальною площею 40.10 кв. м., на праві приватної власності належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 2541 від 21.09.2020 року. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 08 листопада 2021 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 09 травня 2020 року Виконавчим комітетом Мотовилівської сільської ради Фастівського району Київської області, актовий запис №10 - розірвано. Як вбачається з копії довідки про реєстрацію місця проживання особи № 3413 [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 29.09.2020 року по теперішній час. Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка закріплені статтею 57 СК України, відповідно до пунктів1-3 частини першої якої визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. В ст.70 Сімейного кодексу України, зазначено, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівнимі. якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 71 Сімейного кодексу України, майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Відповідно до П.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя». Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: час набуття майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. У зв`язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 522/19610/15-ц (провадження 61-35779ск18). В даному випадку, позивач надав переконливі докази на підтвердження того, що спірну квартиру придбано ним за особисті кошти, а саме за кошти отримані від реалізації належної йому квартири [ADDRESS] . Відповідач доводи позивача не спростувала, не навела обставини, які б спростовували посилання позивача, тому суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 9 859,50 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved