Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-19 00:00:00

У липні 2022 року [PERSON] звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до ПАТ «Металургтрансремонт» про стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 33231,07 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 48573,44 грн. Ухвалою суду від 19.07.2022 року позовну заяву [PERSON] було залишено без руху, надано строк для усунення виявлених недоліків. Ухвалою суду від 26.07.2022 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін. Сторонам визначено строк для подачі відзиву на позовну заяв, відповіді на відзив. 18.09.2022 року відповідачем подано відзив на позов. 20.09.2022 року позивачем подана уточнена позовна заява, в якій позивач зазначив, що позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі позивач не підтримує, оскільки дана вимога втратила свою актуальність у зв`язку з фактичним її задоволенням після пред`явлення позову до суду. Разом з тим, позивачка збільшила розмір позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні і просить стягнути з відповідача 73911,75 грн. Ухвалою суду від 21.09.2022 року провадження у справі за позовом [PERSON] до ПАТ «Металургтрансремонт" в частині позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі закрито. Прийнято до розгляду уточнену позовну заяву про збільшення позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позову про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 73911,75 грн. позивач вказує на те, що вона з 01.04.2019 року працювала в ПАТ «Металургтрансремонт" і була звільнена на підставі ст. 38 КЗпП України з 18.04.2022 року з посади директора фінансового відділу. У день звільнення відповідач не виплатив їй нараховану заробітну плату за лютий та березень 2022 року в загальній сумі 33231,07 грн. Остаточний розрахунок з нею було проведено 01.08.2022 року. Посилаючись на ч.1 ст.117 КЗпП України позивач просила стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені у розмірі 73911,75 грн за період з 01.04.2022 по 01.08.2022 (85 робочих днів), з розрахунку середньоденної заробітної плати 869,55 грн. 06.10.2020 року відповідач подав відзив на уточнену позовну заяву. В обґрунтування заперечень проти позову відповідач вказує на те, що затримка у виплаті заробітної плати працівникові відбулася через важке фінансове становище підприємства, не виконання договорів контрагентами внаслідок, пошкодження майна підприємства внаслідок військової агресії Російської Федерації проти України, введення військового стану в Україні, настання форс-мажорних обставин, які підтверджені листом Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022р. Відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог або зменшити суму стягнення на розсуд суду. У відповіді на відзив представник позивача зауважує на тому, що відповідачем не доведено відсутність коштів для виплати заробітної плати позивачу на час її звільнення. Позивач у судове засідання не з`явилася. Представник позивача позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені у розмірі 73911,75 грн підтримав повністю, просить його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у відзивах на позов, просив відмовити у задоволенні позову повністю. Вислухавши пояснення учасників провадження, дослідивши надані письмові докази, суд встановив наступне. Згідно зі\~ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Відповідно до ч.3\~ст.12 ЦПК України\~\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1\~ст.13 ЦПК України\~\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, відповідно\~ст. 81 ЦПК України,\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Приписами\~ст.43 Конституції України\~встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. З трудової книжки позивача [PERSON] судом встановлено, що вона дійсно з 01.04.2019 року по 18.04.2022 року перебувала у трудових відносинах з Приватним акціонерним товариством «Металургтрансремонт» (ЄДРПОУ 05509858). На підставі наказу №83 від 18 квітня 2022 року була звільнена з посади директора фінансового відділу підприємства за власним бажанням згідно зі ст. 38 КЗпП України. Згідно із ч. 1 ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. За змістом ст. 116 КЗпП України,\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. Відповідач визнав той факт, що на день звільнення [PERSON] 18.04.2022 року з нею не було здійснено повний розрахунок по заробітній платі в загальній сумі 33231,07 грн. Остаточний розрахунок з позивачем відповідач здійснив 01.08.2022 року. Позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку, з 01.04.2022р. по 01.08.2022р. (85 робочих днів), виходячи з середньоденної заробітної плати 7869,55 грн. в розмірі 73911,75 грн. Згідно зі статтею 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При цьому, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Пунктом\~20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідач надав суду довідку №70/401 від 05.10.2022 про середньоденну заробітну плату відповідача [PERSON] , яка становить 869,55 грн. Заперечуючи проти позову відповідач покликається на те, що затримка у виплаті заробітної плати працівникові відбулася внаслідок настання форс-мажорних обставин, які підтверджені листом Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022р. Позивач вважає,\~щолист\~Торгово-промислової\~палати України\~№2024/02.0-7.1\~від 28.02.2022р. є недопустимим доказом в цій справі, оскільки Торгово-промислова палата України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) шляхом видачі відповідного сертифікату. А також зазначає, що відповідачем не надано жодних доказів відсутності грошових коштів на рахунку для здійснення остаточного розрахунку з позивачем на час її звільнення. Суд погоджується з доводами позивача в цій частині з огляду на наступне. За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Частиною другою статті 11 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» передбачено, що методичні та експертні документи, видані торгово-промисловими палатами в межах їх повноважень, є обов`язковими для застосування на всій території України. Згідно зі\~статтею 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»\~торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух,\~тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо. Порядок, підстави та строк видачі сертифікатів про настання форс-мажорних обставин встановлений Регламентом № 44(5). Відповідно до пункту 3.3 Регламенту № 44(5) сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також\~як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) документ, за затвердженими Президією Торгово-промислової палати України відповідними формами, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий Торгово-промисловою палатою України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом. Згідно з пунктом 6.2 Регламенту № 44(5) форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. До кожної окремої заяви додається окремий комплект документів. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), є сертифікат Торгово-промислової палати України, який видається по конкретному договору, контракту, податковим та/чи іншим зобов`язанням, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. Отже, наданий відповідачем лист Торгово-промислової\~палати України\~№2024/02.0-7.1\~від 28.02.2022р. засвідчує факт введення на території України воєнного стану, але не містить інформації щодо предмета доказування. Він не засвідчує настання обставин, які відповідач не міг відвернути та у період існування яких останній об`єктивно, з незалежних від нього причин був позбавлений можливості виконати зобов`язання, передбачені умовами трудового договору (контракту, угоди тощо), обов`язки згідно із законодавчими та іншими нормативними актами щодо своїх працівників, у тому числі щодо позивача. Разом з цим, суд відповідно до положень частини 4 статті 263 ЦПК України, враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18), в якій Велика Палата Верховного Суду прийшла до висновку, що встановлений\~статтею 117 КЗпП України\~механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Ці критерії можуть визначатися судом під час розгляду конкретної справи з урахуванням установлених у ній обставин. На думку Великої Палати Верховного Суду, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку\~при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Велика Палата Верховного Суду вважає, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні\~відповідно до\~статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: -Розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором. -Період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; -Ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника. -Інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах,\~співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. З наданої відповідачем довідки №70/342 від 16.08.2022 встановлено і не заперечується позивачем, що відповідачем у червні 2022 року позивачу була нарахована компенсація за несвоєчасну виплату зарплати за лютий в сумі 786,48 грн., в липні 2022 року була нарахована компенсація за несвоєчасну виплату зарплати березня в сумі 159,05 грн., яка виплачена 01.08.2022 року. Враховуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду, а також оголошення в України воєнного стану, фінансового стану підприємства у цей період, розмір простроченої заборгованості работодавця, період затримки виплати повного розрахунку при звільненні, з урахуванням принципу пропорційності, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 20000,00 грн., що на думку суду буде належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача. Вказана сума до стягнення визначена без відрахування обов`язкових податків і платежів. Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Позивачем у цій справі було сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн. Таким чином, на підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (27%) у розмірі 267,95 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial