Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, служба у справах дітей Луцької міської ради, про визначення місця проживання дитини. Позов обґрунтовано тим, що в шлюбі з [PERSON] народилася дочка [PERSON] . Після розірвання шлюбу із відповідачем позивачка уклала шлюб із [PERSON] , з яким виховує троє дітей. Оформляючи соціальні пільги, позивачка не в змозі належним чином підтвердити факт місця проживання дочки [PERSON] із нею, як з матір`ю, через відсутність посилань у рішенні Любешівського районного суду від 13.04.2010 року про розірвання шлюбу на місце проживання дитини. Посилаючись на зазначені обставини, позивачка просить визначити місце проживання дочки [PERSON] , [INFO] , за місцем проживання матері [PERSON] - [ADDRESS] ; судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою судді від 07.10.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання в порядку загального позовного провадження. Ухвалою від 26.10.2022 залучено до участі у цій справі як третю особу на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, орган опіки та піклування Луцької міської ради. Ухвалою від 30.11.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, її представник Терлецький О.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві, просив їх задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та відзиву на позов не подав. Представник служби у справах дітей Луцької міської ради, будучи належним чином повідомлений про час і місце судового засідання, на розгляд справи не з`явився. Представник органу опіки та піклування Луцької міської ради в судове засідання не з`явився, начальником служби у справах дітей Луцької міської ради Шульганом Ф. подано клопотання до суду, де він просить справу розглянути без участі представника органу опіки та піклування Луцької міської ради, справу вирішити з урахуванням інтересів дитини. Враховуючи норми ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивачки, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] з 08.08.2009 перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Любешівського районного суду від 13.04.2010 було розірвано (а.с. 9). У шлюбі в сторін [INFO] народилася дочка [PERSON] , що вбачається зі свідоцтва про народження (а.с. 10 зворот). Згідно зі свідоцтвом про розірвання шлюбу, серії [NUMBER] від 14.05.2010 (а.с. 12), після розірвання шлюбу позивачка змінила прізвище на [PERSON] . 12.03.2022 позивачка уклала шлюб із [PERSON] , що вбачається зі свідоцтва про шлюбу, серії [NUMBER] від 12.03.2022 (а.с. 12 зворот). [PERSON] та [PERSON] мають неповнолітніх дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] , що вбачається зі свідоцтв про народження, серії [NUMBER] (а.с. 11) та серії [NUMBER] (а.с. 11 зворот). Як вбачається з будинкової книги (а.с. 6-7), дочка сторін [PERSON] з 09.07.2020 року зареєстрована разом з позивачкою [PERSON] по [ADDRESS] . За приписами ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Положеннями частин 1, 2 ст. 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. З аналізу практики Європейського суду з прав людини встановлено, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Згідно з частинами 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що тлумачення ч.1 ст. 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Крім того, поняття «розлучення дитини та матері» не є тотожним поняттю «визначення різних місць проживання матері та дитини», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу та порядку спілкування з дитиною або за рішенням органу опіки та піклування чи за судовим рішенням з цього питання. Таким чином, положення статті 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини. Як роз`яснено у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Згідно з висновком про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] від 09.11.2022 № 202 (а.с. 63), який затверджений рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 23.11.2022 № 625-1 (а.с. 62), [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] в будинку без реєстрації по [ADDRESS] . [PERSON] займає окрему кімнату, умови проживання задовільні. Зі слів [PERSON] , [PERSON] проживає в [ADDRESS]. Він самоусунувся від виховання малолітньої дитини, не спілкується з нею, не телефонує, не цікавиться її розвитком та станом здоров`я, має заборгованість зі сплати аліментів. У зв`язку з викладеним, враховуючи вік дитини, служба у справах дітей вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] . При вирішенні питання про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , з матір`ю, суд в контексті першочергового урахування інтересів дитини, враховуючи тривалість проживання малолітньої дитини з матір`ю, добросовісне виконання [PERSON] батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення її усім необхідним, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з матір`ю, чи негативно впливали на її виховання та розвиток, приходить до висновку про задоволення позову. При цьому, задоволення позову не позбавляє права відповідача у справі спілкуватися з дитиною та не обмежує його у здійсненні своїх батьківських прав та обов`язків, оскільки батько дитини не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, прояви турботи відносно неї та участі у її вихованні. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивачки понесені нею витрати зі сплати судового збору в сумі 992,40 грн (а.с. 1).

Outcome: approved