Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-07 00:00:00

25 серпня 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом у якому просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частки від заробітку (доходу) щомісячно починаючи з 19.11.2019 і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем 31.07.2014 було укладено шлюб. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19.11.2019 шлюб з відповідачем було розірвано. Позивач зазначає, що відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку утримувати свою дитину. Після вересня 2020 року відповідач жодним чином не приймає участі у вихованні дитини та не допомагає матеріально. На даний час у відповідача є інша родина та дитина, натомість спільним сином не цікавиться. Дитина навчається у школі, що потребує постійних значних фінансових затрат. Для підтримання фізичного здоров`я дитина відвідує спортивні секції, що також несе за собою фінансові затрати. Відповідач обіцяв фінансову допомогу в утриманні дитини, в тому числі і оплату спортивних секцій, але жодної допомоги не надає. Ухвалою суду від 29.08.2022 позовна заява була залишена без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали (а.с. 13, 14). 12 жовтня 2022 року на виконання вимог ухвали позивач надала виправлену позовну заяву (а.с. 18-20). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13.10.2022 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників судового розгляду в судове засідання (а.с. 21-22). Сторони в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомлено. Позивачем до суду подано заяву в якій просить провести розгляд справи у її відсутності, в заяві вказала, що позовні вимоги підтримує та проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 29). Як убачається з матеріалів справи, ухвала суду про відкриття провадження у справі разом із доданими до неї процесуальними документами була отримана відповідачем 26.10.2022, про що свідчить зворотне поштове повідомлення наявне в матеріалах справи (а.с. 27). Відзив на позов відповідач у визначений термін не подавав. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Положеннями ч. 1 ст. 280 ЦПК України визначено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно норми частини 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 31.07.2014, який було розірвано рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19.11.2019 у справі № 755/14628/19 (а.с. 5-5 зв.). Позивач та відповідач від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 4). Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Судом встановлено, що дитина сторін по справі проживає з позивачем [PERSON] та перебуває на її утриманні. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За повідомленням позивача відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку утримувати свою дитину, після вересня 2020 року відповідач жодним чином не приймає участі у вихованні дитини та не допомагає матеріально. Відповідачем в спростування наведених доводів будь яких доказів суду не надано. Статтею 141 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Позивач просить стягнути аліменти на утримання малолітньої дитини щомісячно у розмірі ј частини заробітку (доходу) відповідача. Визначаючи розмір аліментів у частці від доходу батька, яка має стягуватись на утримання його малолітньої дитини, суд враховує наступне: дані про стан здоров`я дитини відсутні; матеріальне становище дитини має характеризуватись також розміром доходу самої позивача враховуючи рівність обов`язку батьків щодо утримання дітей, однак будь-яких даних про це матеріали справи не містять; розмір фактичних щомісячних витрат на дитину у позовній заяві не вказано; матеріальне становище та стан здоров`я платника аліментів не визначений, натомість відповідач є особою працездатного віку, отже може працювати та заробляти кошти на утримання свого сина; наявність або відсутність у платника аліментів інших утриманців не підтверджена. З урахуванням всіх встановлених обставин суд дійшов висновку про задоволення позову, а саме про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини у розмірі ј частки від доходу щомісячно, що є рекомендованим законодавцем розміром аліментів на утримання однієї дитини у частці від заробітку (доходу), адже судом не встановлено доведених підстав для відступлення від зазначеної частки стягнення. При цьому, суд роз`яснює сторонам у справі, що згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. За правилами частини 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. В частині вимог про стягнення з відповідача аліментів за минулий час, а саме з моменту розірвання шлюбу 19.11.2019, позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки за нормою ч. 2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Натомість, позивачем суду не надано жодних доказів на доведення правомірності стягнення аліментів за період з 19.11.2019, а саме доказів того, вона вживала заходи для одержання від відповідача аліментів, при цьому відповідач ухилявся від сплати коштів. Позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial