Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-12 00:00:00

1. Короткий виклад доводів поданої заяви. Ставлення учасників до заяви. [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду з вищезазначеною заявою та посилаються на те, що 29 жовтня 2010 року вони уклали шлюб. В м. Сімферополь [INFO] у них народилась донька [PERSON] , [INFO] донька [PERSON] . Однак органи державної влади України тимчасово не здійснюють повноваження у вказаному населеному пункті на території Автономної Республіки Крим. Ця обставина перешкоджає проведенню державної реєстрації народження дітей. Тому [PERSON] та [PERSON] просять суд встановити факт, що в м. Сімферополь [INFO] народилась донька [PERSON] , [INFO] народилась донька [PERSON] , матір`ю яких є [PERSON] , [INFO] , громадянка України, а батьком [PERSON] , [INFO] , громадянин України. У судове засідання учасники цивільного процесу не з`явились. [PERSON] , [PERSON] та їх представник [PERSON] не з`явились у судове засідання. Представник заявників [PERSON] подала заяву про розгляд цивільної справи в її відсутності та у відсутності заявників (а.с.14). Представник Бориспільського ВДРАЦС у Бориспільському районі Київської області ЦМУМЮ (м. Київ) також не з`явився у судове засідання, направив на адресу суду лист, в якому представник просив слухати справу без участі Бориспільського ВДРАЦС, не заперечував проти задоволення заяви. 2. Норми права, якими керується суд при розгляді цивільної справи. а. щодо встановлення факту народження дитини. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана батьками або одним з них, їхніми представниками, членами сім`ї, опікуном, піклувальником, особою, яка утримує та виховує дитину, або іншими законними представниками дитини до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Згідно з ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України необхідно брати до уваги висновки Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини, а також Молдови та Росії. В цих справах Європейський суд з прав людини, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх договірних сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої договірної сторони. Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою невизнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає у тому, що не можуть визнаватись недійсними всі без виключення документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей та шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоду особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський суд з прав людини зазначив, що, виходячи з інтересів мешканців, які проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами тощо), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку, передбаченому ст.317 ЦПК України. Відповідно до пункту 2 глави 1 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №52/5 від 18 жовтня 2000 року, підставами для проведення державної реєстрації народження є один із документів: а) медичний висновок про народження, сформований в Реєстрі медичних висновків електронної системи охорони здоров`я відповідно до Порядку формування та видачі медичних висновків про народження в Реєстрі-медичних висновків електронної системи охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 18 вересня 2020 року №2136, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 30 вересня 2020 року за №953/35236; б) медичне свідоцтво про народження (форма №103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за №1150/13024; в) медична довідка про перебування дитини під наглядом лікувального закладу (форма №103-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за №1150/13024; г) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть (форма №106-2/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за №1150/13024; ґ) медичний документ, виданий компетентним суб`єктом іншої держави, що підтверджує факт народження, належним чином легалізований, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з\~абзацом 126\~пункту 8\~глави 1\~розділу ІІІ\~Правил державної\~реєстрації актів\~цивільного стану,\~затвердженого наказом\~Міністерства юстиції\~України №52/5\~від 18\~жовтня 2000\~року,\~державну реєстрацію\~народження на\~підставі рішення\~суду про\~встановлення факту\~народження на\~тимчасово окупованій території України проводить відділ державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення суду в день надходження такого рішення в паперовій формі або будь-який відділ державної реєстрації актів цивільного стану за зверненням заявника в день отримання рішення суду у спосіб, передбачений абзацами п`ятим, шостим пункту 3 глави 1 розділу II цих Правил. б. щодо забезпечення особистих немайнових прав дітей. Відповідно до ч.1 ст.122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Згідно з ч.1 ст.145 СК України прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Відповідно до ч.1 ст.146 СК України ім`я дитини визначається за згодою батьків. Згідно з ч.1 ст.147 СК України по батькові дитини визначається за іменем батька. 3. Мотиви, якими керується суд при розгляді цивільної справи. Встановлено, що 29 жовтня 2010 року [PERSON] уклала з [PERSON] шлюб, зареєстрований у відділі реєстрації актів про шлюб Сімферопольського МУЮ АР Крим, про що був складений відповідний актовий запис №1417. Це підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 29 жовтня 2010 року (а.с.9). Зі змісту обмінної карти від 28 вересня 2014 року (а.с.11) вбачається, що [INFO] у [PERSON] народилась дівчинка вагою 3280 грамів. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 8 жовтня 2014 року (а.с.10) вбачається, що народження дитини відбулось у м. Сімферополь. Зі змісту виписного епікризу від 19 листопада 2019 року (а.с.13) вбачається, [INFO] у [PERSON] народилась дівчинка вагою 3380 грамів. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20 листопада 2019 року (а.с.12) вбачається, що народження дитини також відбулось у м. Сімферополь. Як вбачається з ч.2 ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території», м. Сімферополь розташовується на окупованій території України, в межах якої органи державної влади України тимчасово не здійснюють повноваження. Ця обставина перешкоджає проведенню державної реєстрації народження дітей. Зокрема, обмінна карта від 28 вересня 2014 року (а.с.11) та виписний епікриз від 19 листопада 2019 року (а.с.13) не містяться у вичерпному переліку документів, передбаченому пунктом 2 глави 1 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №52/5 від 18 жовтня 2000 року. Як вбачається з абзацу 126 пункту 8 глави 1 розділу ІІІ цих Правил, в такому випадку державна реєстрація народження дітей може бути здійснена виключно на підставі рішення суду. У зв`язку з тим, що станом на день народження дітей заявники перебували у шлюбі, що був зареєстрований у встановленому законом порядку, на підставі ч.1 ст.122 СК України діти вважаються такими, що походять від [PERSON] . З копій свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 8 жовтня 2014 року (а.с.10) та серії [NUMBER] від 20 листопада 2019 року (а.с.12) вбачається, що доньці, народженій [INFO] заявники обрали ім`я « [PERSON] », а доньці, народженій [INFO] - ім`я « [PERSON] ». У зв`язку з тим, що іменем батька є « [PERSON] », по батькові доньок є « [PERSON] ». На підставі ч.1 ст.145 СК України прізвищем доньок є « [PERSON] ». З огляду на це суд вважає, що з метою забезпечення юридичної визначеності належить встановити факт, що в м. Сімферополь [INFO] народилась [PERSON] та [INFO] народилась [PERSON] , матір`ю яких є [PERSON] , [INFO] , громадянка України, а батьком [PERSON] , [INFO] , громадянин України.

Outcome: approved