Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-11 00:00:00

15.12.2020 року до Березівського районного суду Одеської області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Березівська районна державна адміністрація, як орган опіки та піклування та про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкування з нею батька, який проживає окремо від неї та зобов`язання [PERSON] не перешкоджати зустрічам та спілкуванню з донькою. Згідно протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 15.12.2020 року визначено суддю Березівського районного суду Одеської області Дєткова О.Я. Ухвалою суду від 03.02.2021 року відкрито провадження по справі суддею Дєтковим О.Я. Ухвалою суду від 24.09.2021 року замінено третю особу на орган опіки та піклування Раухівської селищної ради Березівського району Одеської області. Відповідно до розпорядження №424 від 14.12.2021 року щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ вбачається, що вказана справа підлягає повторному розподілу між суддями у зв`язку з відставкою судді Дєткова О.Я. На підставі викладеного 14.12.2021 року канцелярією суду проведено повторний автоматизований розподіл даної судової справи та визначено суддю Березівського районного суду Одеської області Римар І.А.\~\~ Ухвалою суду від 11.01.2022 року вказану справу прийнято до свого провадження та призначено підготовче судове засідання. Також, ухвалою суду від 21.11.2022 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду.\~\~\~\~ В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що 25.04.2018 року між ним та відповідачем по справі був зареєстрований шлюб. Від спільного проживання у них [INFO] народилася дочка [PERSON] . На даний час шлюб між сторонами розірвано. З того часу позивач не має можливості відвідувати дитину через перешкоджання відповідачем та її родичів в цьому. Як зазначає позивач, що станом на сьогодні день компромісу між сторонами досягти не вдається, увесь цей час відповідач не надає можливості спілкуватися з дочкою, зловживаючи обставинами проживання дитини разом з нею, не надає будь-якої можливості зустрітись з дочкою, а при спробах побачитись з дитиною чинить усілякі перешкоди. На підставі цього позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який просить задовольнити. У судовому засіданні 12.12.2022 року позивач разом зі своїм представником підтримали позов та просили задовольнити його з підстав зазначених у ньому. Також під час відеоконфернеції з позивачем та його представником після надання пояснень, перервано зв`язок, та згідно ч.5 ст.212 Цивільно процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) ризик технічної неможливості участі в відеоконференції, переривання зв`язку, тощо несе саме учасник справи. Представник відповідача у судовому засіданні 12.12.2022 року позовні вимоги визнала частково, з урахуванням висновку третьої особи від 26.10.2022 року. Водночас, заперечувала щодо вимоги про зобов`язання відповідача не перешкоджати у зустрічах з дитиною, оскільки позивачем будь-яких доказів не надано, а вимога ґрунтується лише на поясненнях позивача. Представник третьої особи у судове засідання 12.12.2022 року не з`явився. Причини неявки суду не повідомив, хоча належним чином повідомлена про час, день та місце розгляду справи, а тому розгляд справи відбувався за її відсутності. Вислухавши пояснення сторін, суд установивши характер спірних правовідносин, дослідивши наявні у справі докази, враховуючи рівні права батьків на участь у вихованні дитини та виходячи з інтересів дитини, які мають пріоритет над інтересами батьків, вік дитини на час вирішення цього питання, режим її розпорядку дня і вимоги статей\~157,\~158\~Сімейного кодексу\~України (далі СК України), вважає за необхідне задовольнити позов частково, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони з 25.04.2018 року року перебували у зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано, спільне поживання припинили з серпня 2020 року, мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] (а.с.13) , яка проживає разом з матір`ю - відповідачем по справі та сторонами не заперечується. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою\~статті 7 Сімейного Кодексу України\~сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до\~статті 8 Закону України "Про охорону дитинства"\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статями 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до\~статті 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За\~статтею 153 СК України\~мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до частин першої-третьої\~статті 157 СК України\~питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно зі\~статтею 158 СК України\~за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі "Хант проти України" зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі "Olsson v. Sweden" (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема,\~стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі "Johansen v. Norway" від 07 серпня 1996 року, § 78). В даній справі орган опіки та піклування прийняв рішення 26.10.2022 року та визначив позивачу порядок участі у вихованні та спілкуванні його з малолітньою дочкою (а.с.128-130). Сторони з даним висновком погоджуються та просять визначити дні зустрічей згідно нього, а саме: визначити [PERSON] , [INFO] , наступний порядок участі у вихованні та спілкуванні його з малолітньою дочкою [PERSON] , [INFO] ,- в присутності матері [PERSON] , а саме: два рази на місяць в суботу та неділю за місцем проживання матері: [ADDRESS] . За таких обставин, вимога щодо визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні підлягає до задоволення з урахуванням висновку третьої особи та визнанням сторін. Щодо вимоги про зобов`язання [PERSON] не перешкоджати зустрічам та спілкуванню позивачу з малолітньою донькою [PERSON] , 2019 року народження, з якою представник відповідача не погоджується, то суд вважає відмовити, виходячи з наступного: \~ \~ \~ \~Згідно зі статтями\~12,\~13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. При цьому, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених\~ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. \~ \~ \~ \~Згідно зі\~статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях ч.6 ст.81 ЦПК України. Частинами першою та другою\~статті 159 СК України\~передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Разом з цим, під час розгляду справи та у матеріалах справи відсутні будь-які докази, що відповідач чинить перешкоди у спілкуванні батька з дитиною. Бідь-яких письмових доказів із зверненням до органу опіки, правоохоронних органів, тощо не надано та під час судового розгляду позивач вказав, що не звертався щодо перешкоджанню відповідачем у спілкуванні з дитиною За таких обставин, оскільки у матеріалах справи відсутні належним чином завірені докази щодо перешкод відповідача у спілкуванні з дитиною, а тому суд не вбачає підстав для задоволення цієї вимоги, оскільки є не доведеним з боку позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial