Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-18 00:00:00

В жовтні 2022 року позивач [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, мотивуючи тим, що 02 серпня 2003 року між ним та відповідачем [PERSON] ( [INFO] ) було зареєстровано шлюб. 28.12.2015 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області шлюб було розірвано з 08 січня 2016 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину, доньку - [PERSON] , [INFO] , (актовий запис про народження № 1632, складений 19.10.2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міського управління юстиції). Після розлучення дитина знаходиться на вихованні та повному матеріальному утриманні позивача - [PERSON] . Рішенням Виконавчого комітету Білоцерківської міської Ради № 123 від 22 березня 2016 року місце проживання малолітньої [PERSON] визначено разом з батьком. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області місце проживання малолітньої [PERSON] визначено разом з батьком - [PERSON] . Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі від 31 липня 2018 року було вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 16.05.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. [INFO] [PERSON] - виповнилося 18 років. На даний час дитина є повнолітньою. [PERSON] поступила та вивчається у Київському національному університеті будівництва і архітектури. [PERSON] навчається на денній формі навчання та не має змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток. [PERSON] проживає у гуртожитку в м. Києві. Проживання у гуртожитку є платним. Він, як батько, самостійно оплатив навчання дочки, згідно з договором про надання освітніх послуг у розмірі 12 000,00 грн. за перше півріччя за навчання та за проживання у гуртожитку 9600,00 грн. Щомісяця він витрачає кошти на утримання дочки, а це приблизно 10 000,00 грн., а саме: 200,00 грн. щоденно витрачається на харчування (в тому числі молочні продукти, фрукти та ін), в місяць це становить 6 000,00 грн. Приблизно 1 000,00 грн. в місяць йде на медичні препарати (ліки, профілактичні препарати, засоби гігієни). Приблизно 1 000,00 грн. в місяць він витрачає на незначний одяг. 500,00 грн. в місяць - це мобільний зв`язок і інтернет. Приблизно 1000,00 грн. в місяць витрачається на маршрутки з Києва до Білої Церкви (вартість однієї поїздки - 130,00 грн. ). Він не враховує: сезонний одяг, медичні огляди, консультації лікарів, оплату, придбання приладь для заняття, та інші витрати. Хоча, він вважає, що донька повинна нормально розвиватися та не відчувати себе неповноцінною при непростому сьогоденні. Він намагається зробити все можливе для забезпечення нормального існування дитини її розвитку та навчання. Він працюю, має середньомісячний заробіток 10 000 гривень 00 копійок. Батьки повинні в рівній мірі забезпечувати фізичний, духовний розвиток дитини, розвиток її творчих та пізнавальних здібностей, уподобань дитини, розвиток обдарувань. Тому вважає, що відповідачка повинна сплачувати половину суми на утримання дитини, що становить 5000, 00 (п`ять тисяч) грн. Після досягнення дочкою повноліття відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає, хоча має таку можливість, так як є працездатною особою, може працювати та отримувати дохід, а його частину віддати на утримання дитини, а відповідно до ст. 199 СК України, вона зобов`язана утримувати повнолітню дочку, яка продовжує навчатися до досягнення нею 23 років. Позивач працює як фізична особа-підприємець [PERSON] та одержує заробітну плату. Крім того, [PERSON] має ще і нерегулярний, мінливий дохід, частку якого отримує в натурі у зв`язку з чим має змогу утримувати їхню спільну дитину. Тому, просив суд стягувати з відповідача [PERSON] на його користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , яка продовжує навчання Київському національному університеті будівництва і архітектури в розмірі 5 000,00 грн. щомісяця. Стягнути з відповідача [PERSON] понесені позивачем судові витрати у тому числі і витрати на правову допомогу ( а. с. 1-4 ). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.10.2022 року ( а. с. 26) головуючим суддею визначено суддю Орєхова О.І. та матеріали справи передані для розгляду. \~ Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання ( перебування ) такої фізичної особи. 17 жовтня 2022 року здійснено запит стосовно відомостей про реєстрацію місця проживання відповідача\~ ( а. с. 30 ). 07 листопада 2022 року за вх. № 39299 судом отримано з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в Києві та Київській області щодо\~ зареєстрованого місця проживання ( перебування ) відповідача ( а. с. 31 ). Згідно отриманої інформації [PERSON] , [INFO] , зареєстрованою не значиться. Згідно ч. 1 ст. 187 ЦПК України якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановлено законом порядку місце проживання ( перебування ) фізичної особи відповідача.\~\~\~ Якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України ( ч. 10 ст. 187 ЦПК України ). Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна. Ухвалою судді від 09.11.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у вищезазначеній справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням ( викликом ) сторін. Призначено розгляд справи в судове засідання на 05 грудня 2022 року ( а. с. 32-33 ). 05 грудня 2022 року за вх. № 43208 судом отримано відзив на позовну заяву від представника позивача, в якому зазначено наступне. Відповідач по справі [PERSON] не тільки визнає право її доньки - [PERSON] на утримання, але і в добровільному порядку, у межах своїх фінансових можливостей, виконує покладені на неї обов`язки, щодо утримання повнолітньої дитини. Ще в 2018 році відповідач [PERSON] звернулась до позивача [PERSON] з проханням відкрити рахунок на ім`я доньки [PERSON] , щоб пересилати кошти (роздруківки скріншотів з телефону відповідача додаються) і позивач [PERSON] спочатку відмовився, а згодом, в березні 2018 року надав номер рахунку, на який відповідач стала перераховувати кошти. Кошти перераховувались як з банківської картки відповідача [PERSON] так і з банківської картки її мами - [PERSON] (копії банківських чеків додаються). Вже після виповнення [PERSON] 18 років, відповідач продовжила надавати матеріальну допомогу на утримання дитини (копія банківського чеку додається), а також звернулась 01.09.2022 року до позивача з смс-повідомленням з питання організації оплати навчання дитини (роздруківка скріншоту з телефону відповідача додається). Таким чином, твердження позивача про те, що відповідач не має бажання вирішити даний спір в добровільному, позасудовому порядку не відповідає дійсності. Відповідач намагалася вирішити даний спір, так як відповідач розуміє, що її донька потребує матеріальної допомоги (утримання) на період навчання та готова надавати таку допомогу. Однак, згідно позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання повнолітньої дитини у розмірі 5000 грн. щомісячно. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України суд визначаючи розмір аліментів враховує по між іншим: стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав. Так, дійсно [PERSON] була зареєстрована як ФОП, однак ще в грудні 2007 року припинила свою діяльність як фізична-особа підприємець і будь-яких доходів відповідно як ФОП з 2007 року не має (копія повідомлення про припинення підприємницької діяльності додається). [PERSON] працює за основним місцем роботи у фізичної особи підприємця - [PERSON] , що підтверджується довідкою за № 25 від 29.11.2022 року (довідка додається) і отримувала стабільну заробітну плату, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків за № 1047/1002-22- 07614 від 02.12.2022 року (відомості додаються), однак у зв`язку з введенням воєнного стану в Україні, відповідач по місцю роботи з 01.03.2022 року заробітну плату не отримує, що підтверджується довідкою ФОП [PERSON] за № 25 від 29.11.2022 року та Відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків за № 1046/1002-22- 07572 від 30.11.2022 року, в тому числі і як фізична особа підприємець (довідка і відомості додаються). Таким чином, на даний час відповідач фактично не отримує будь-яких доходів та заробітної плати, тому її фінансові можливості обмежені, але це не є підставою відмовитися в утриманні доньки на період навчання останньої. У позовній заяві позивач зазначає, що відповідач [PERSON] отримує частину доходів в натурі і це виглядає дивно, так як відповідач будь-яких доходів в натурі не отримує і що має на увазі позивач не зрозуміло. Щодо інших вищевказаних обставин, передбачених ч. 1 ст. 182 СК України, то відповідач являється єдиною донькою у своєї мами - [PERSON] . Мама відповідача являється пенсіонеркою, що підтверджується пенсійним посвідченням № [NUMBER] Серії [NUMBER] та мама має 3 групу інвалідності - загальне захворювання (копія пенсійного посвідчення додається). Тому відповідач має зобов`язанні матеріального характеру, щодо непрацездатної мами. У позовній заяві позивач обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що відповідач може сплачувати аліменти, бо має на праві власності квартиру та інше майно. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло за № [NUMBER] від 10.11.1993 року відповідачу та її мамі - [PERSON] на праві спільної часткової власності належить квартира (двокімнатна, малосімейного типу, загальною площею 49.7 кв.м.) [ADDRESS] (копія свідоцтва додається). Таким чином, на даний час відповідач повністю погоджується з позивачем, що на період навчання сторони по справі мають утримувати їх повнолітню доньку, але позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів у сумі 5000 грн. щомісячно являються необґрунтованими, так як відповідач не має доходу у такому розмірі, щоб сплачувати вказану суму. З врахуванням вимог діючого законодавства та з врахуванням матеріального стану відповідача та матеріальних можливостей, на даний час відповідач має реальну можливість сплачувати на період навчання доньки [PERSON] кошти в сумі 1500 грн. щомісячно, а тому позов підлягає до задоволення частково і саме в цій сумі. Крім того, відповідач має заперечення щодо заявленого позивачем розміру судових витрат. Позовні вимоги щодо стягнення судових витрат (попередній орієнтовний розрахунок) в сумі 17200 грн. на даний час являються необґрунтованими, так як позивач не надав суду будь-яких доказів - відповідних чеків, актів виконаних робіт, розрахунків, тощо щодо вже реально понесених ним судових витрат і на думку відповідача судові витрати позивачем явно завищені ( а. с. 36-41 ). 05 грудня 2022 року судове засідання було відкладено на 19.12.2022 року ( а. с. 82 ). 16 грудня 2022 року за вх. № 44918 судом отримано відповідь на відзив, в якому позивач наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі.\~ В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги, надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та просив позов задовольнити в повному\~ обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні, кожний окремо, надали пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву, вимоги визнали частково в розмірі 1 500 гривень. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача та її представника, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч. 1 ст. 2 ЦПК України ). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ В судовому засіданні\~ встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28.12.2015 року було розірвано ( а. с. 9 ). Вказане судове рішення набрало законної сили 08.01.2016 року. Встановлено, що від шлюбу у подружжя народилася дитина [PERSON] , [INFO] , про що в матеріалах справи свідчить копія свідоцтва про народження, Серія\~ [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області від 19 жовтня 2004 року, актовий запис № 1632, де батьками останньої вказано [PERSON] та [PERSON] ( а. с. 8 ). На підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 05.10.2016 року, визначено місце проживання малолітньої [PERSON] разом з батьком [PERSON] , і дане рішення суду було обґрунтовано лише тим, що визначення місця проживання дитини саме з батьком буде відповідати інтересам дитини, так як остання виявила бажання проживати з батьком ( а. с. 14-21 ). Вказане судове рішення набрало законної сили 18.10.2016 року. Рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 31.07.2018 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 16.05.2018 року і до досягнення дитиною повноліття ( а. с. 10-13 ). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Встановлено, що [PERSON] , [INFO] досягла повноліття. Звертаючись до суду з вказаними вимогами, позивач зазначає, що дитина продовжує навчатися, тому відповідач зобов`язана нести також витрати по утриманню дитини, оскільки всі витрати лягли на нього одного, відповідач має таку можливість, але ухиляється від цього. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини третьої статті 199 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають: той з батьків, з ким проживає дочка, син, які продовжують навчання; безпосередньо дочка, син, які продовжують навчання. Як зазначено вище, місце проживання [PERSON] , [INFO] визначено з батьком [PERSON] відповідно до рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05.10.2016 року. Згідно паспортних даних, позивач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ( а. с. 5-6 ). З витягу з реєстру територіальної громади від 15.12.2022 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] з 30.06.2021 року зареєстрована за адресою реєстрації свого батька [PERSON] : [ADDRESS] . Те, що дитина [PERSON] проживає разом із батьком не було спростовано і в судовому засіданні\~ з боку відповідача [PERSON] . Тому, враховуючи приписи статті 199 СК України позивач [PERSON] , як батько [PERSON] , з яким проживає остання, має право на звернення до суду з вказаним позовом. Згідно з ч.2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положення ст. 3 «Конвенції про права дитини» від 20.11.1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Так, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежного від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка або син, а також самі дочка або син, які продовжують навчання. Згідно з статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів із урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів із одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. В п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів:1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Зазначена правова позиція висловлена у Постановах Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 225/1447/16-ц та від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16-ц. У відповідності до п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Отже, обов`язковою умовою стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини є навчання, право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Навчання, крім побутових витрат, також потребує значних коштів на придбання літератури, методичного матеріалу, щоденного виділення коштів на харчування та транспорт. Аналогічна правова позиція висвітлена в Постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 761/10510/17. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, при чому обов`язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків. З довідки за вих. № 130 від 19.09.2022 року, яка видана Київським національним університетом будівництва і архітектури Федоренко Ілоні Русланівні вбачається, що вона дійсно є студенткою І курсу архітектурного факультету Київського національного університету будівництва і архітектури денної форми навчання. Навчання в КНУБа закінчується 30.06.2026 року ( а. с. 24 ). Крім того, навчання підтверджується Договором про надання платної освітньої послуги № ДН-5037 від 31.08.2022 року ( а. с. 22-23 ). Вказаний договір був укладений між Київським національним університетом будівництва і архітектури, з однією сторони і замовником освітньої послуги [PERSON] , з іншої сторони для здобувача вищої освіти [PERSON] . Так, загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання становить\~ 96 000 гривень ( п. 1 ч. 3 Договору ). Відповідно до п. 2 ч. 3 вказаного Договору, вартість платної освітньої послуги за один навчальний рік визначається наказом ректора та складає 24 000 гривень. Замовник вносить плату щосеместрово ( п. 3 ч. 3 Договору ). Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як встановлено в судовому засіданні та не спростовано з боку позивача, відповідач виконувала рішення суду від 31 липня 2018 року та перераховувала аліменти у розмірі, визначеному судом на картковий рахунок дитини. Зазначене підтверджується і доданими з боку відповідача до відзиву квитанціями ( а. с. 56-74 ). Як встановлено, [PERSON] досягла повноліття в жовтні 2022 року ( [INFO] ). З наданих з боку відповідача квитанцій вбачається, що\~ відповідач окрім визначеної суми аліментів судовим рішенням ( 1000 гривень ), перераховувала на картковий рахунок доньки і інші суми в різних розмірах, фактично кожного місяця, а в деяких місяцях такі перерахування мили місце по декілька разів ( а. с. 56-74 ). \~ Отже, судом було встановлено та спростовано посилання позивача, що відповідач не надає матеріальної допомоги дитині. Так, дійсно, [PERSON] , [INFO] є повнолітньою, навчається на денній формі навчання, а відтак потребує матеріальної допомоги, оскільки саме по собі перебування на денній формі навчання свідчить про неможливість її працевлаштування впродовж часу навчання. В судовому засіданні відповідач [PERSON] зазначала, що дійсно дитина потребує допомоги, вона не заперечує сплачувати аліменти, однак, аліменти в розмірі 5000 гривень, які просить позивач стягувати з неї, вона не спроможна сплачувати, її дохід та матеріальні можливості\~ не дозволяють саме в такому розмірі, визнала вимоги частково, не заперечувала сплачувати аліменти в розмірі 1 500 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову ( ч. 4 ст. 206 ЦПК України ). У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (частина перша статті 184 СК України). За змістом вищенаведеної норми суд визначає аліменти у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором за заявою одержувача аліментів, і водночас змінює спосіб стягнення аліментів за позовом одержувача аліментів. При цьому закон не визначає необхідних умов чи підстав для визначення чи зміни способу стягнення аліментів, - визначення способу стягнення аліментів є виключно правом одержувача аліментів. Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові Цивільного касаційного суду Верховного Суду від 04.07.2018 р. по справі № 490/4522/16-ц. Такий правовий висновок міститься і в постанові КЦС ВС від 11.03.2020 № 759/10277/1 (61-22317св19). Так, позивач [PERSON] звертаючись до суду з вищевказаною позовною заявою просив суд стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 гривень. Але, з боку позивача не було надано до суду жодного належного та допустимого доказу тому, що відповідач спроможна сплачувати аліменти в зазначеному розмірі та відповідно для цього має дохід. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Стосовно посилань позивача в судовому засіданні, що відповідач має можливість сплачувати аліменти в розмірі 5000 гривень, оскільки остання працює, займається підприємницькою діяльністю, має майно, суд з цього приводу зазначає\~ наступне. Так, з матеріалів справи вбачається, що дійсно відповідач [PERSON] була зареєстрована як ФОП, однак ще в грудні 2007 року остання припинила свою діяльність як фізична-особа підприємець, про що свідчить повідомлення про припинення підприємницької діяльності від 17.05.2016 року ( а. с. 51 ). Встановлено, що відповідач [PERSON] працює за основним місцем роботи у фізичної особи підприємця - [PERSON] , що підтверджується довідкою за № 25 від 29.11.2022 року ( а. с. 46 ). В даній довідці вказано, що [PERSON] станом на 29.11.2022 року дійсно працює у фізичної особи підприємця [PERSON] за основним місце роботи. Щомісячну заробітну плату, згідно штатного розпису, не отримувала з 01.03.2022 року у зв`язку з військовим станом в державі та не мала змоги працювати та знаходилася у відпустці без збереження заробітної плати. За відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків за № 1047/1002-22- 07614 від 02.12.2022 року, за період з І кварталу 2021 року по IV квартал 2021 року, відповідач [PERSON] отримувала середню заробітну плату в розмірі 6000 гривень ( а. с. 47 ). З відомостей Державного реєстру фізичних осіб - платників податків за № 1046/1002-22- 07572 від 30.11.2022 року стосовно [PERSON] вбачається, що за період з І кварталу 2022 року по IІІ квартал 2022 року інформація про доходи відсутня ( а. с. 45 ). В судовому засіданні відповідач зазначила, що з лютого 2022 року по листопад 2022 року вона не працювала, дійсно знаходилася у відпустці без збереження заробітної плати і лише в грудні продовжила працювати у фізичної особи підприємця - [PERSON] на тих самих умовах із середньою заробітною платою в розмірі 6000 гривень. Таким чином, з боку позивача не надано жодних належних та допустимих доказів стосовно своїх посилань про отримання відповідачем доходів та спроможність останньою сплачувати аліменти в розмірі 5000 гривень. До того ж, не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні і тому, що відповідач [PERSON] отримує частину доходів в натурі. Крім того, не знайшли свого підтвердження посилання позивача, що відповідач може сплачувати аліменти, бо має на праві власності квартиру та інше майно. Так, як вбачається з матеріалів справи, відповідачу [PERSON] належить лише частина квартири, право спільної часткової власності (двокімнатна, загальною площею 49.7 кв.м.) [ADDRESS] ( а. с. 48 ), іншого нерухомого або рухомого майна відповідач не має, позивачем в свою чергу не доведено. Не заслуговують на увагу і доводи позивача, що останній несене витрати на утримання донько щомісячно приблизно 10 000 гривень, оскільки матеріали справи не містять жодного доказу зазначеному. До того ж, суд звертає увагу, що у відповідності до вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може гуртуватися на припущеннях. Стосовно посилань позивача щодо витрачання останнім коштів на медичні препарати ( приблизно 1000 грн. на місяць ), суд зазначає, що\~ стягувати додаткові витрати на студента або повнолітню непрацездатну дочку/сина сімейним законодавством не передбачено (Постанова ВС від 12.09.2018 року у справі № 706/721/17). Отже, приписами ч. 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», станом на 01.12.2022 року розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років становить 2 833 гривень, а розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 2 684 гривень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч.1 ст.78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.81 ЦПК України). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст.81 ЦПК України). Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України). Отже, стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Сімейний кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітнім сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина, і цей обов`язок також розповсюджується на позивача. При визначенні суми, яку потребує донька відповідача на період навчання, суд враховує обставини, визначені в ст. 182 СК України, а саме матеріальне становище дитини, матеріальне становище відповідача, розмір прожиткового мінімуму, який існує в державі для працездатних осіб на час винесення судом рішення, а\~ також розмір ймовірної вартості витрат на оплату переїзду до місця навчання та у зворотному напрямку; на засоби індивідуальної гігієни, на харчування та на одяг дитини. Окрім цього, при визначенні суми, суд враховує і ту обставину, що відповідач в силу можливості окрім стягнутих аліментів за рішенням суду перераховувала на картковий рахунок доньки грошові кошти, перераховувала такі кошти і після досягнення донькою повноліття.\~ Таким чином, при визначенні розміру аліментів суд враховує взаємний обов`язок батьків по утриманню дитини, встановлені обставини справи, оцінює надані докази в їх сукупності та дійшов висновку щодо можливості стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання в розмірі, який є справедливим і не буде накладати непропорційний фінансовий тягар на відповідача, вважає за необхідним зменшити і визначити аліменти, які підлягають стягненню з відповідача в розмірі 1 500 гривень. До того ж, судом враховано і ту обставину, що Договором про надання платної освітньої послуги № ДН-5037 від 31.08.2022 року, як встановлено вище, вартість освітньої посли за один навчальний рік складає 24 000 гривень, що на місяць становить 2000 гривень, а як зазначено вище, існує\~ взаємний обов`язок батьків по утриманню дитини. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджується за рішенням\~ суду від дня\~ пред`явлення позову. Тому, враховуючи вищенаведені обставини, матеріальне становище дитини та батька, матеріальне становище платника аліментів, розмір прожиткового мінімуму, який існує в державі для працездатних осіб на час винесення судом рішення, часткового визнання позову з боку відповідача, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] , [INFO] , підлягають стягненню аліменти на користь позивача [PERSON] , [INFO] ,\~ на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , яка продовжує навчання, у розмірі 1 500 гривень, щомісячно, починаючи з 13 жовтня 2022 року, і до закінчення навчання, але не пізніш ніж до досягнення донькою\~ двадцяти трьох років. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів, батько дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Дана правова позиція міститься в Постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 462/4973/15-ц. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання підлягають частковому задоволенню. Стосовно вимог позивача в частині стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 17 200 гривень, суд приходить до висновку, що понесення таких витрат з боку позивача жодним чином не підтверджено, тому не підлягають до задоволення. Згідно п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із ч. 6\~ ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. При зверненні до суду з вищевказаними вимогами, позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір». Оскільки вимоги позивача підлягають до часткового задоволення, а як зазначено вище, позивач при зверненні до суду з вказаним позовом був звільнений від сплати судового збору, то з відповідача\~ підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі\~ 992,40 гривень ( дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок\~ ). Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial