Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про вселення і визнання права користування жилим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що позивач є членом сім`ї та власниці житлового приміщення квартири [ADDRESS] Желєзнової [PERSON] , як її син. Батько помер раніше. Мати будучи одноособовим власником померла [INFO] , не залишивши жодного розпорядження щодо спірної квартири будь-кому із тих, хто був зареєстрований та разом проживав там на постійній основі. Оскільки після звільнення з основної роботи довелося працювати за трудовими угодами, то робота була знайдена у приватних роботодавців. Так, останнім часом позивач працював не за місцем свого проживання, а у Чернівцях. Проте, вдома у Львові, весь цей час знаходилися у спірній квартирі особисті речі позивача. Однак, коли повернувся до Львова у квартиру, то відповідач не допустив до спірної квартири, вказавши, що особистих речей позивача в квартирі не має. Відповідач продовжує перешкоджати проживати позивачу з ним у спірній квартирі, не впускає позивача до приміщення, змінивши замок на двері. У зв`язку з вище викладеним позивач і був змушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 25.08.2021 року відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено. Ухвалою суду від 26.10.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 01.02.2022 року на електрону пошту суду надіслано від представника відповідача відзив на позовну заяву, в якому вказано, що відповідно до договору дарування квартири від 08.09.2020 року, [PERSON] прийняв в дар від [PERSON] квартиру [ADDRESS] , договір посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО Гірником І.А., зареєстрований за № 601. Таким чином, відповідач є одноособовим власником даної квартири. Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 22.09.2021 року у справі №465/2521/21 визнано [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] . За спірної квартирою на разі зареєстрована одна особа. Крім того, в спірні квартирі, яка належить відповідачу відсутні особисті речі позивача, відсутні також будь-які документи позивача, оплату за комунальні послуги він не здійснював, жодних домовленостей про збереження за ним житлової площі не було. Отже, враховуючи викладене відповідач просить суд відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача пояснення надала аналогічні, викладеним у позовній заяві, просить позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову, пояснення надав аналогічні, викладеним у відзиві на позовну заяву. Суд, дослідивши матеріали справи, подані докази, заслухавши пояснення представників сторін, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що сторони є рідними братами, даний факт не заперечується такими. Батько, [PERSON] помер [INFO] (а.с.6). Мати, [PERSON] померла [INFO] (а.с.5). Довідкою від 10.06.2021 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.7) Згідно договору дарування квартири від 08.09.2020 року [PERSON] подарувала [PERSON] квартиру [ADDRESS] , даний договір посвідчено приватним нотаріусом ЛМНО Гірником І.А., зареєстровано в реєстрі за №601. (а.с.57-59) З витягу про державну реєстрацію вбачається, що власником квартири є [PERSON] , право власності зареєстровано 08.09.2020 року. (а.с.55) Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 22.09.2021 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Визнано [PERSON] та [PERSON] такими, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] . Стягнуто в рівних частинах з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] суму сплаченого судового збору у розмірі 908 гривень 00 коп. (а.с.49-54) Ухвалою Львівського апеляційного суду від 28.07.2022 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційного скаргою [PERSON] на рішення Франківського районного суду м. Львова від 22 вересня 2021 року відмовлено. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідачем до департаменту адміністративних послуг ЛМР (ЦНАП м. Львова) подано заяву про зняття з реєстрації місця проживання особи на підставі оригіналу рішення суду. (а.с.48) 26.11.2021 року Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради надано лист, в якому вказано, що згідно з відомостями Реєстру територіальної громади м. Львова станом на 25.11.2021 за адресою: [ADDRESS] зареєстрована одна особа. (а.с.46) Відповідно до частини 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі статтею 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 Цивільного кодексу України). За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Стаття 150 ЖК України передбачає, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до статті 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом, а припинення права власності можливе лише з підстав, передбачених статтею 346 ЦК України. Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом, то власник житла має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, згідно з положеннями ст. 391 ЦК України. Статтею 64 ЖК УРСР\~визначено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Згідно з пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, слід з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Як було зазначено у рішенні вище, на теперішній час право власності належить відповідачу [PERSON] на підставі договору дарування від 08.09.2020 року, який посвідчено ПН ЛМНО Гірник І.А., зареєстровано в реєстрі за №601, тобто відповідач є новим власником спірної квартири, даний договір є чинний. Крім того на підставі рішення Франківського районного суду м. Львова від 22.09.2021 року позивача було визнано таким, що втратив право користування, рішення набрало законної сили. Частиною 3\~статті 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1\~статті 76 ЦПК України\~передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до\~статті 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України\~передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6\~статті 81 ЦПК України\~передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, враховуючи вище викладене, досадивши обставини справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволені позовних вимог. Відповідач просив суд стягнути з позивача на його користь витрати понесені ним на професійну правничу допомогу у сумі 8000, 00 грн. Частиною 8\~ст. 141 ЦПК України\~встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України\~встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно ч.1, 2\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підтвердження надання правової допомоги в матеріалах справи міститься: ордер серії ЛВ № 032239 від 09.11.2021 року, договір про надання правової допомоги віл 05.09.2020 року, рахунок №1 від 29.09.2022 в якому визначено суму у розмірі 8000,00 грн., акт наданої правової допомоги №1 від 29.09.2022. Згідно п.3 акту наданої правової допомоги №1 від 29.09.2022 сторони домовилися, враховуючи те, що справа є невеликої складності вартість послуг адвоката за цим актом та яка підлягає сплаті становить 8000,00 грн. У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3\~500 грн. У відповідності до вимог\~ст. 141 ЦПК України, оскільки у задоволені позовних вимог відмовлено позивачу, то судовий збір стягненню не підлягає. На підставі викладеного і

Outcome: approved