Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-05 00:00:00

25.01.2022 року представник позивача [PERSON] - адвокат Васеньов Д.О. звернувся до суду з позовом до ТОВ «Вердикт Капітал», треті особи: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Малкова М.В., яким просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №1503 вчинений 20 січня 2021 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості в сумі 13619,12 грн. Окрім того, просив стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно набуті грошові кошти в процесі виконання спірного виконавчого напису в сумі 8355,64 грн. Позовна заява мотивована тим, що виконавчий напис було вчинено з грубим порушенням порядку вчинення виконавчих написів. Будь-яких договорів, зокрема кредитного (який був нотаріально посвідчений) та на підставі яких могли виникнути грошові зобов`язання позивача перед відповідачем не укладав. Доказів того, що відповідач є правонаступником АТ «Альфа Банк», їй надано не було. Позивачка не була проінформована про відступлення прав вимоги, існування заборгованості та її розмір, чим була позбавлена права оскаржити вимогу у судовому порядку або виставити письмове заперечення. Що в свою чергу не встановлює безспірність заборгованості або іншої відповідальності позивача. Також зазначає, що у нотаріуса були відсутні підстави вчиняти виконавчий напис на кредитному договорі укладеному у простій письмовій формі; оскаржуваний виконавчий напис вчинено поза межами строку визначеного у ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та на копії договору. Також, в мажах виконавчого провадження №64504204 з примусового виконання спірного виконавчого напису, з позивача на користь відповідача було стягнуто грошові кошти в сумі 8355,64 грн., які є безпідставно набутими та підлягають поверненню позивачу. Ухвалою судді від 26.01.2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання у справі, витребувано докази. Ухвалою суду від 26.01.2022 року забезпечено позов, шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису №1503 віл 20.01.2021 року. 23.02.2022 року генеральний директор ТОВ «Вердикт Капітал» Іжаковський О.В. надав до канцелярії суду відзив на позовну заяву, яким заперечував проти задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування позиції зазначив, що виконавчий напис вчинено з додержанням вимог ст. 87, 88, 89 Закону України «Про нотаріат», Постанови КМУ від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», а також «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року, №296/5, зареєстрованого МЮУ 22.02.2012 року за №282/20595. Наголосив на тому, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус підчас вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Крім того, законодавством не визначений перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Окрім того, заперечував проти стягнення з них грошових коштів на підставі ст. 1212 ЦПК України. В обґрунтування позиції зазначив, що чинний договір є достатньою підставою для набуття майна. Наголосив на тому, що договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України. Повідомив, що на момент здійснення стягнення за спірним виконавчим написом всі дії приватним виконавцем здійснювалися правомірно. Вважає, що з наданого позивачем звіту про здійснення відрахування та виплати не можливо встановити які суми були фактично перераховані на рахунок стягувача, а які на рахунок виконавця як витрати виконавчого провадження. За такого вважає, що в задоволенні даної позовної вимоги слід відмовити за необґрунтованістю. Ухвалою суду від 21.07.2022 року приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Малкову М.В. було залучено до участі у справі в якості третьої особи. 25.07.2022 року до канцелярії суду надійшли копії матеріалів виконавчого провадження №64504204. Ухвалою суду від 12.09.2022 року закрито підготовче провадження у справі. Призначено справу до судового розгляду. В призначене судове засідання представник позивача не з`явився. Надав до канцелярії суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача. Заявлені позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні. Наголосив на тому, що кредитний договір, який послугував підставою для вчинення спірного виконавчого напису, не був нотаріально посвідчений, а отже не є договором, за яким стягнення заборгованості могло проводитися в безспірному порядку, шляхом вчинення виконавчого напису. Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Треті особи в судове засідання не з`явилися, про час та дату судового засідання повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили. Суд, дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного. Судом встановлено, що 27 січня 2021 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу (Далі - приватний нотаріус) вчинено виконавчий напис №1503, яким стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором 482237939 від 19 лютого 2016 року, укладеним з АТ «Альфа-Банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору відступлення Прав Вимоги за кредитними договорами 2019-1АБ\\ВЕСТА від 28 січня 2019 року є ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста», правонаступником якого є ТОВ «Вердикт капітал». Сума заборгованості складає 12969,12 грн., яка складається з наступного: 4075,01 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту; 2346,08 грн. прострочена заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом; 4948,03 грн. строкова заборгованість за по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 1600,00 грн. строкова заборгованість за штрафами і пенями. Окрім того с [PERSON] було стягнуто 650 грн. за вчинення даного виконавчого напису. За такого, загальна сума стягнення склала 13619,12 грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Малкової М.В. від 18.02.2021 року у виконавчому провадженні №64504204 з примусового стягнення заборгованості за спірним виконавчим написом звернуто стягнення на доходи боржника [PERSON] . Виходячи зі змісту звіту про здійснення відрахування та виплати за період з 01 березня 2021 року по 31 грудня 2021 року, за вищенаведеною постановою приватного виконавця було здійснено відрахування з заробітної плати позивача в сумі 8355,64 грн. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК). За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Позивач вважає, що спірний виконавчий напис не відповідає вимогам, оскільки нотаріуси позбавлені права вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, які нотаріально не посвідчені. Кредитний договір з відповідачем, який був наданий нотаріусу не був посвідчений нотаріально, а також не було надано оригінал кредитного договору, докази безспірності заборгованості, повідомлення боржника, докази відступлення прав вимоги. Також вказує на пропуск строку позовної давності. Перевіряючи наявність підстав для задоволення позову суд враховує, що відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчиняючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»). Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ цього Порядку). Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій. Виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість (пункт 5 Глави 16 Розділу ІІ Порядку). Стаття 50 Закону України "Про нотаріат" передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача, з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Отже, підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису, так і неправильність вимог боржника. При вчиненні спірного виконавчого напису приватний нотаріус керувався зокрема пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року за № 1172. Пунктом 2 Переліку (із змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»), передбачено, що для одержання виконавчого напису по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями подається: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року (справа № 826/20084/14) визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.". Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін. Резолютивну частину ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі N 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені "Офіційний вісник України" від 24 листопада 2017 року N 92. Тобто на день вчинення оскаржуваного виконавчого напису (20 січня 2021 року) п. 2 Переліку, яким керувався приватний нотаріус, був визнаний незаконним та не підлягав застосуванню. Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову № 1503 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Відповідно до статті 124 Конституції України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Отже, вчиняючи виконавчий напис № 1503 від 20 січня 2021 року приватний нотаріус не врахував, що цей час не передбачалось вчинення виконавчих написів про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних договорів, не посвідчених нотаріально. Подібна позиція наведена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17. Кредитний договір №482237939, укладений між АТ "Альфа Банк" та [PERSON] 19 лютого 2016 року, на якому вчинено виконавчий напис № 1503, не посвідчений нотаріально, що дає підстави для визнання цього виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час їх вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (Постанова ВП Верховного Суду від 21.09.2021 № 910/10374/17). Окрім цього, матеріалами справи, зокрема завіреною копією виконавчого напису та документів на підставі яких він вчинявся, підтверджено, що нотаріусом на порушення вимог пункту 5 Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, вчинено виконавчий напис на копії договору. Також не перевірено первинні бухгалтерські документи, що підтверджують безспірність заборгованості. Також, приватний нотаріус не визначив початок перебігу строку позовної давності та не встановив коли про порушення своїх прав міг довідався кредитор АТ «Альфа Банк», який і уклав вказаний договір, оскільки дане питання має важливе значення для правильного вирішення спору. Враховуючи викладене, даючи оцінку наданим доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved