Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-19 00:00:00

Представник позивача адвокат Таргоній В.М, подав до суду дану позовну заяву, в якій позивач просить стягнути з відповідача на її користь відшкодування моральної шкоди в сумі 150000 грн. Вимоги обґрунтовані тим, що 30 серпня 2020 року потяг №101 Херсон - Київ (ЧС4 №099 ТЧ-1 Київ) скоїв наїзд на її сина [PERSON] . Як вбачається з Лікарського свідоцтва про смерть №2903 причиною смерті [PERSON] є зіткнення з поїздом. Для виникнення обов`язку з відшкодування шкоди заподіяної джерелом підвищеної небезпеки необхідно: 1) факт заподіяння шкоди; 2) причинно-наслідковий зв`язок між подією та заподіянням шкоди. Між наїздом на загиблого потяга №0 (ЧСА №099 ТЧ-1 Київ) сполученням Херсон -Київ (тобто джерелом підвищеної небезпеки в розумінні ст.1187 ЦК України), та смертю останнього, наявний причинно-наслідковий зв`язок. Вказані обставини, а також відсутність умислу потерпілого або дії обставин непереборної сили були встановленні рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 травня 2022 року у справі №389/1934/21. Це рішення не оскаржувалося в апеляційному порядку, тому набрало законної сили. Позивач втратила рідного сина, близьку людину, який був її опорою і підтримкою. Повністю зруйновано її нормальне життя. Загибель спричинила надзвичайні страждання, які продовжуються до цих пір. Позивач була близькою з сином, проживала з ним разом, постійно спідкувалась, отримувала підтримку та допомогу. Позивач втратила можливітсь тривалого життєвого зв`язку з сином. Смерть сина викликала необхідність докладати додаткових зусиль для організації свого життя та побуту. Втрата сина беззаперечно призвела до необхідності докладати зусиль для організації свого життя і в майбутньому. Вона більше не зможе розраховувати на підтримку сина. Крім того, враховуючи, що з віком в людини зменшується можливість самостійно забезпечувати своє існування. Позивачу доведеться з часом докладати все більше зусиль для організації свого життя. Отже позивач втратила підтримку та допомогу, а також можливість отримувати таку підтримку та допомогу в майбутньому. Сам факт загибелі сина, під час ДТП є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань позивача, враховуючи те, що згідно з ч.1 си.3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою цінністю. Крім того, позивач є пенсіонером за віком, отже є непрацездатною особою, яка потребує підтримки та допомоги, а повнолітні діти згідно з ч.1 ст.202 СК України зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.Щодо часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану - попередній стан ніколи не може бути відновлений, оскільки смерть є невідворотною і непоправною втратою. Втрата є такою, що не може бути відновлена, а тому душевні страждання будуть тривати і надалі, що свідчить про їх тривалість. Внаслідок смерті сина позивача переслідує відчуття самотності, тривожності, гострої несправедливості. Важко оцінити глибину душевних страждань позивача, оскільки такі страждання більше ніколи не будуть припинені. Крім фактичних теплих відносин між позивачем та її загиблим сином, слід враховувати також психофізичну природу людини, а саме те, що втрата матір`ю дитини є найтяжчою втратою. Щодо характеру та обсягу страждань - смерть сина є різкою і психотравматичною подією, яка викликає надзвичайний стрес. Страждання пов`язанні зі смертю відрізняються тим, що що є не «одномоментними», а триваючими», тому що втрата сина є непоправимою подією. Встановити ціну людського життя неможливо, як і неможливо точно оцінити завдану моральну шкоду, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Враховуючи те, що позивач позбавлена підтримки і допомоги від загиблого, а також те, що смерть сина повністю змінила життя позивача у всіх сферах та зруйнувала нормальні жтттєві зв`язки, позивач оцінюює розмір грошового відшкодування завданої їй моральної шкоди у грошовому еквіваленті - 150000 грн. 00 коп. Такий розмір вважає розумним і справедливим та він зможе хоча б частково допомогти в організації свого життя після тяжкої втрати. Відповідач подав відзив на позовну заяву, відповідно до якої просить відмовити в задоволенні позовних вимог виходячи з наступного. Кримінальне провадження за №12020120160001208 було закрито 06 вересня 2020 року за реабілітуючих підстав та його матеріалами перевірено та підтверджено, щох в діях машиніста поїзда відсутня його вина у наїзді на [PERSON] . Проведеним в Шевченківській дистанції колії виробничого підрозділу «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» розслідуванням також встановлено, що в діях машиніста поїзда відсутня його вина у наїзді на людину. Позивач наполягає на виплаті моральної шкоди АТ «Укрзалізниця», однак підстави для її відшкодування відсутні. Позивачем не надано належних та допустимих доказів, якими обґрунтовуються та доводяться завдання моральної шкоди та її розмір. Також позивачем не надано доказів, які б підтверджували факти, що стали наслідком сильних душевних страждань та пережитого нервового стресу. Посилання позивача на втрату матеріальної підтримки зі сторони потерпілого спростовується тим, що останній ніде не працював, не мав постійного заробітку. Не надано суду і судово-психологічної експертизи, яка мала бути доказом для визначення можливого розміру грошової компенсації за завдані особі страждання (моральну шкоду). Визначена позивачем сума має відповідати принципам розумності справедливості та співмірності, і має бути достатньою для розумного задоволення потреб позивача, і не повинна приводити до його безпідставного збагачення. При цьому слід врахувати, що смерть потерпілого спричинена його особистою грубою необережністю, який у світлу пору доби знаходився безпосередньо на залізничній колії та на звукові сигнали поїзда не реагував, а отже однією з причин загибелі є грубе порушення потерпілим правил безпеки громадян на залізничному транспорті, що є підставою для зменшення суми відшкодування. Позивач та його представник у судове засідання не з`явився, від представника позивача надійшла заява, в якій він просить суд розглядати справу за його відсутності та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання повторно не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому порядку, причини неявки суду не повідомив. З огляду на наведене, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та вважає за необхідне провести судовий розгляд за відсутності сторін, за наявними в ній матеріалами, з урахуванням обставин, які викладені у відзиві на позовну заяву. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 30 серпня 2020 року близько 13 год. 46 хв. на 276 км. п.1 перегону Чорноліська-Цибулеве Одеської залізниці, що у Знам`янському районі Кіровоградської області, пасажирським потягом №101 сполученням Херсон-Київ було здійснено наїзд на [PERSON] , [INFO] , який переходив залізничні колії у невстановленому місці, від отриманих тілесних ушкоджень останній помер на місці пригоди. Згідно лікарського свідоцтва про смерть №2903 від 31 серпня 2020 року смерть [PERSON] настала внаслідок трупої травми поєднаної травми голови, тулуба з численними переломами кісток черепу, хребта, грудної клітини, розриванням, руйнуванням внутрішніх органів. Пішохід травмований при зіткненні з поїздом. За фактом настання цієї події 31 серпня 2020 року було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12020120160001208 та розпочато досудове розслідування. У подальшому постановою слідчого від 16 вересня 2020 року кримінальне провадження за вазаним фактом, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.276 КК України було закрите на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. [PERSON] загинув внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце на залізниці. Між наїздом потягом на останнього та його травмуванням внаслідок якого настала його смерть, наявний причинно-наслідковий зв`язок. Причиною нещасного випадку на залізниці стала необережність загиблого [PERSON] , який перебуваючи в стані легкого ступеню сп`яніння рухався в бік залізничної колії, чим порушив п.2.2, 2.3 п.2 Правила безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 19 лютого 1998 № 54. Машиністом потяга подавалися звукові сигнали та застосовано екстрене гальмування, однак уникнути наїзду на пішохода [PERSON] не вдалося. Обставин непереборної силі або умислу потерпілого не встановлено.У спірному випадку дорожньо-транспортна пригода мала місце внаслідок експлуатації джерела підвищеної небезпеки та поведінки потерпілого, а не внаслідок умислу, або непереборної сили. Потяг №101 Херсон-Київ (ЧС4 №099 ТЧ-1 Київ) належить АТ «Українська залізниця». Машиність потягу (електровозу) №101 Херсон-Київ (ЧС4 №099 ТЧ-1 Київ) [PERSON] перебував у трудових відносинах з АТ «Українська залізниця», та на відповідній правовій підставі керував потягом. Зазначені обставини встановленні рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 травня 2022 року ухваленим у справі №389/1934/21 за позовом [PERSON] , [PERSON] до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодувнаня шкоди заподіяної смертю, яке не оскаржувалося та набрало законної сили. Відповідно до ч.5 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Право на судовий захист закріплено у ст. 4 ЦПК України як право на звернення до суду за захистом, згідно з яким кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків і інші способи відшкодування майнової шкоди та моральної (немайнової) шкоди (п.п. 8, 9 ч.2 ст.16 ЦК України). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Згідно ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо). Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу. Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 760/28302/18-ц (провадження № 61 - 12464св20), від 02 листопада 2020 року у справі № 133/1238/17 (провадження № 61 - 19345св19), від 16 грудня 2020 у справі № 161/3557/19. Оскільки потяг відноситься до джерела підвищеної небезпеки, відшкодування спричиненої шкоди здійснюється незалежно від вини володільця джерела підвищеної небезпеки, яким є відповідач. Відсутність в діях заподіювача шкоди - володільця джерела підвищеної небезпеки складу кримінального правопорушення, відсутність суспільно-небезпечних протиправних дій працівника залізничного транспорту не мають правового значення для правильного вирішення справи. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого розуміють, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21.04.2021 у справі № 450/4163/18, яку суд застосовує у своєму рішенні. Обставин непереборної силі або умислу потерпілого судом не встановлено. Отже, у спірному випадку дорожньо-транспортна пригода мала місце внаслідок експлуатації джерела підвищеної небезпеки та поведінки потерпілого, а не внаслідок умислу, або непереборної сили. В пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року зазначено, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Відповідно до ст.23 ЦК України кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода підлягає відшкодуванню незалежно від майнової шкоди та розміру її відшкодування. Розмір відшкодування моральної шкоди позивачу визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, пов`язаних з противоправною поведінкою та страждань у зв`язку із пошкодженням майна, ступеня вини відповідача, який завдав шкоду. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (частина друга статті 1193 ЦК України). Наявні у справі докази підтверджують факт травмування [PERSON] внаслідок наїзду на нього пасажирського потягу №101 сполученням Херсон-Київ, на 276 км. п.1 перегону Чорноліська -Цибулеве Одеської залізниці, який від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці. Потяг належить АТ «Укрзалізниця» та машиність потягу перебував у трудових відносинах з АТ «Укрзалізниця». Таким чином, АТ «Українська залізниця», має нести відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Твердження, що шкода спричинена не з вини відповідача, а з необережності самого потерпілого, не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права власник чи володілець джерела підвищеної небезпеки відповідає за шкоду без врахування вини, може бути звільнений від такої відповідальності лише за спричинення шкоди за наслідками непоборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди. Таких обставин під час розгляду справи не встановлено. Як свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане 07 березня 1975 року, [PERSON] доводився позивачу [PERSON] сином. Відтак, позивач як мати загиблого наділена правом вимагати відшкодування їй спричиненої моральної шкоди в результаті смерті її сина, яка настала внаслідок наїзду на нього потягу. Заподіяна позивачу моральна шкода внаслідок загибелі сина підлягає відшкодуванню відповідачем АТ «Укрзалізниця», як власником джерела підвищеної небезпеки. Обставин, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого судом не встановлено. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує вимоги розумності, виваженості, співмірності (пропорційності) та справедливості, встановлені судом обставини, глибину та тривалість моральних страждань, які позивачі зазнали внаслідок смерті близької людини, характер та тривалість її немайнових втрат, які зруйнували нормальні життєві зв`язки, часу та зусиль, необхідних для відновлення душевного спокою та попереднього життєвого стану, зважаючи на невідворотність завданої шкоди. Сам факт загибелі [PERSON] при встановлених судом обставинах є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань позивача як матері, яка втратила сина враховуючи те, що згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Також суд бере до уваги відсутність вини відповідача в настанні смерті [PERSON] та те, що смерть останнього сталася саме внаслідок його власної грубої необережності та порушення ним вимог Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених Наказом Міністерства транспорту України № 54 від 19 грудня 1998 року. З урахуванням зазначених обставин, суд приходить до висновку про зменшення суми моральної шкоди, яку просять стягнути позивачі до 15000 грн., що на думки суму є належним відшкодуванням у цьому випадку. Відповідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, він підлягає стягненню з відповідача, відповідно до вимог ч.6 ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial