Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-05 00:00:00

1.Стислий зміст позовних вимог. У серпні 2021 року [PERSON] подав до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області позовну заяву до Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) «про скасування арешту майна». Згідно до змісту позовних вимог, позивач просить: - зобов`язати Заводський відділ державної виконавчої служби у місті Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) (51925, Дніпропетровська область, місто Кам`янське, вулиця Васильєвська, будинок 64, код ЄДРПОУ 34974176) скасувати арешт 49/100 частин домоволодіння [ADDRESS] , що належить [PERSON] (іпн [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] ), накладений 12.08.2009 року за № 8959747 реєстратором: Дніпропетровська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження б/н від 12.08.2009 року, виданої Заводським відділом державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції; - судові витрати у справі розподілити відповідно до ст.. 141 ЦПК України. 2.Позиція позивача. [PERSON] зазначив, що він є власником нерухомого майна, а саме 49/ 100 частин домоволодіння [ADDRESS] , на підставі договору дарування від 17 листопада 1995 року. З моменту набуття прав власності та по теперішній час позивач проживає у зазначеному будинку. Будь - яких судових справ стосовно зазначеного будинку чи стягнення будь - якої заборгованості з позивача не стягувалося. Маючи намір розпорядитися належним йому майном, позивач звернувся до нотаріуса з метою дізнатися, які необхідно буде підготувати документи для розпорядження майном, але від нотаріуса дізнався, що він не має такої можливості через те. що відповідно до інформації, що міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно . Державного реєстру іпотек. Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна стосовно належного позивачу домоволодіння міститься інформація про те, що 12.08.2009 року за № \~ \~ \~ \~8959747 реєстратором: Дніпропетровська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження б/н від 12.08. 2009 року, виданої Заводським відділом державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції. Таким чином позивач дізнався, що понад 12 років тому його майно було обтяжене, але жодних вимог, позовів, постанов про відкриття виконавчого провадження чи арешт майна позивачем не отримувалося. Також внесена інформацію до реєстру, не містить підстав такого обтяження, а тому позивачу невідомо на підставі чого саме виникло виконавче провадження. Не маючи іншої можливості, встановити, на підставі чого саме виникло обтяження, позивач звернувся до Заводським відділом державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції, звідки отримав відповідь, що жодних виконавчих проваджень наразі на виконанні не перебуває, в якому виконавчому провадженні та з приводу чого було накладено арешт мені відповідь надати не мають можливості, оскільки, навіть, якщо таке виконавче провадження було, то його вже знищено і встановити відповідність даних, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно , Державного реєстру іпотек. Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна - неможливо. Вирішуючи спір та з`ясовуючи обставини виникнення обтяження, накладеного на нерухоме майно у 2009 році, на той час діяло Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 року №231/5, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 10.06.1999 року за №«364/3657. Відповідно до пункту 2.1.2 цього Положення підставою для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є, зокрема заява про реєстрацію (вилучення) обтяження об`єкта нерухомого майна, що подасться органами державної виконавчої служби - у зв`язку з накладенням ними арешту на об`єкти нерухомого майна (звільненням з-під арешту). При цьому, згідно з пунктом 2.5 цього Положення відомості про накладені (зняті) заборони та арешти на об`єкти нерухомого майна вносяться Реєстратором до Реєстру заборон у день їх надходження. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначалися Законом України "Про виконавче провадження" №«606-ХІУ від 21.04.1999 року. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 55 Закону № 606-XIV арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження. За змістом частин 2 статті 55 Закону №606-XIV державним виконавцем за постановою про відкриття виконавчого провадження або за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений арешт у межах суми стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат, пов`язаних з проведенням виконавчих дій на виконання на все майно боржника або на окремо визначене майно боржника. У разі потреби постанова, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, надсилається державним виконавцем до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Згідно з письмовою інформацією відповідача, наданою на запит позивача, неможливо підтвердити, в рамках якого виконавчого провадження та з яких підстав накладено арешт на нерухоме майно, належне позивачу. Виконавче провадження, у межах якого державним виконавцем накладено арешт на нерухоме майно, належне позивачу, знищене у зв язку із закінченням терміну зберігання. Відповідач повідомив, що надати будь-які запитувані копії матеріалів виконавчого провадження не вбачається можливим. Одночасно з цим, відповідачем не надано доказів існування будь-яких незавершених виконавчих проваджень щодо позивача, зокрема, щодо стягнення з позивача боргу, виконавчого збору чи витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, які б обумовлювали необхідність існування накладеного на його майно арешту. Статтею 59 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 року врегульовано порядок зняття арешту з майна, накладеного державним виконавцем. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. 3.Позиція відповідача. \~ \~ \~ \~Відповідач Заводський відділ державної виконавчої служби у місті Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, згідно з вимогами ст.130 ЦПК України, про причини неявки представника відповідача суду не повідомив, судова повістка - виклик направлена відповідачу на юридичну адресу і в силу ст.131 ЦПК України вважається доставленою, на підставі ст. 223 ЦПК України суд вважає причини неявки відповідача неповажними. Відзив відповідач на позов не подавав. Заяв та клопотань про проведення розгляду за їх відсутності, також не подано. 4.Заяви, клопотання, процесуальні питання. 06 серпня 2021 року позивачем подано даний позов до суду. 13 серпня 2021 року відкрито провадження у справі, в порядку загального позовного провадження. 31 серпня 2022 року закрито підготовче провадження, і призначено справу до розгляду справи по суті заявленного спору. 06 грудня 2022 року, відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що дозволило суду вважати за необхідне визнати його неявку з неповажних причин, провести заочний розгляд справи, розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України. 5.Фактичні обставини. На підставі Договору від 17 листопада 1995 року, укладеного між [PERSON] , як дарувальником, і [PERSON] , як обдарованим, набуто [PERSON] право власності на 49/100 частин жилого будинку, під номером [ADDRESS] (на час укладення договору місто Дніпродзержинськ) Дніпропетровської області, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Шаповаловим В.М., зареєстрованого в реєстрі за № 2798, що підтверджено копією договору (а.с. 13). Право власності [PERSON] , на зазначене майно, зареєстроване в БТІ м. Дніпродзержинська 22 листопада 1995 року, у книзі № 96, за № 17491. Відповідно до довідки про склад сім`ї виданої відділом формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради від 15 квітня 2021 року за № 21/2261 (а.с. 15), довідки про зняття з реєстрації міся проживання за відомостями відділу формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради від 13 квітня 2021 року за № 20/510 (а.с. 16), підтверджено реєстрація до 13 квітня 2021 року [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Згідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № довідки 256015655 від 12 травня 2021 року (а.с. 14), відображається наявність обтяження накладеного на 49/100 частин будинку [ADDRESS] (на час накладення обтяження місто Дніпродзержинськ) Дніпропетровської області, підставою обтяження зазначено: «…постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, б/н 12 серпня 2009 року, Заводським відділом державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції, зареєстрованого 12 серпня 2009 року за № 8959747 реєстратором Дніпропетровська філія державного підприємства «Інформаційний центр» МЮУ, що підтверджено копією витягу (а.с. 14). Згідно до відповіді Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 28 квітня 2021 року за № 17/12100 (а.с. 19), надано інформацію про відсутність відкритих виконавчих проваджень відносно [PERSON] , а також інформації по виконавчим провадженням як закритих відносно нього ж, та відсутності інформації про підстави обтяження майна належного [PERSON] 01 липня 2021 року позивач, захищаючи своє право власності, дізнавшись про арешт накладений на 49/100 частин домоволодіння [ADDRESS] , що належить [PERSON] (іпн [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] ), накладений 12.08.2009 року за № 8959747 реєстратором: Дніпропетровська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження б/н від 12.08.2009 року, виданої Заводським відділом державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції, звернувся із адміністративним позовом до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом про зобов`язання вчинити певні дії Заводський відділ ДВС у м. Кам`янське (справа № 160/10720/21). В межах адміністративної справи, зазначеної вище, ухвалою судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду Прудник С.В., постановлено про відмову у відкритті провадження в адміністративної справи, та роз`яснено позивачу право на вирішення даного спору в порядку загального судочинства. 6.Норми права. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Згідно зі ст.ст. 8, 55 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 у справі про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора: "Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13)". Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до\~статті 18 ЦК України\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. За правилами статей\~12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 18 ЦК України). Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно із ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Законодавець у ч. 1ст.\~16\~ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї ж статті визначено способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Згадані вище способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб`єктивних прав. Разом з тим, зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним. Відповідно до п. 6 ч. 3ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження», державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку. Згідно із ч.ч. 1-4ст. 56 зазначеного Закону, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Підстави зняття арешту з майна у виконавчому провадженні визначено статтею 59 ЗУ «Про виконавче провадження», згідно якого, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У разі наявності письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов`язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Зазначені у цій статті постанови можуть бути оскаржені сторонами в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Частина третя та четверта ст.\~60\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» встановлюють випадки зняття арешту з майна боржника за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби або за постановою державного виконавця. Публічно-правовими є спори між особою, на майно якої накладено арешт у виконавчому провадженні і яка не є боржником у цьому провадженні, та органом державної виконавчої служби - суб`єктом владних повноважень з приводу рішень, дій чи бездіяльності, прийнятих (вчинених) під час проведення опису та арешту майна, що не пов`язані з визнанням права власності на арештоване майно. 7.Висновки і мотиви прийнятого рішення. Гарантоване статтею 55 Конституції України та конкретизоване у Законах України право на судовий захист слід застосовувати, враховуючи принцип дружнього ставлення до міжнародного права (див. абзац 3 пункту 2.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 1 червня 2016 року № 2-рп/2016, абзац 4 пункту 2.2 мотивувальної частини рішення цього суду від 8 вересня 2016 року № 6-рп/2016), у світлі пункту 1 статті 6 Конвенції та його інтерпретації Європейським судом з прав людини (далі також - Суд). Елементом права на справедливий судовий розгляд є право на доступ до суду. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що це право не є абсолютним і може підлягати обмеженням. Такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу до суду потребує регулювання з боку держави. Для такого регулювання Держави-учасниці Конвенції мають певну свободу розсуду, але застосовані ними обмеження не повинні звужувати чи не применшувати можливості доступу до суду в такий спосіб або настільки, що нівелюється сама сутність цього права (див. mutatis mutandis рішення у справі «ПринцЛіхтенштейну Ганс-Адамс ІІ проти Німеччини» («Prince Hans-Adam II Of Liechtenstein v. Germany») від 12 липня 2001 року, заява № 42527/98, § 44) Відповідно до п.12 ч.3 ст.2 ЦПК України до основних завдань (принципів) цивільного судочинства віднесено відшкодування\~судових витрат\~сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. При цьому відповідно до ч.2 ст.2 ЦПК України Суд та\~учасники судового процесу\~зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Правовий аналіз наведених вище законодавчих приписів дозволяє дійти до висновку про те, що цивільне судочинство спрямоване на справедливе вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів\~фізичних осіб, прав та інтересів\~юридичних осіб, інтересів держави, (зокрема й права на відшкодування судових витрат) усіма передбаченими й дозволеними законодавством України способами. Звертаючись до суду із позовом, позивач ставить перед судом вимоги про зняття арешту із майна, що належить їй, оскільки накладення арешту на майно порушує її права, як власника, захист якого передбачено ст. ст.319,321,391 ЦК України. Як встановлено судом, та підтверджено інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № довідки 256015655 від 12 травня 2021 року (а.с. 14), обтяження на 49/100 частин будинку [ADDRESS] (на час накладення обтяження місто Дніпродзержинськ) Дніпропетровської області, накладено на підставі - «…постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, б/н 12 серпня 2009 року, Заводським відділом державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції, зареєстрованого 12 серпня 2009 року за № 8959747 реєстратором Дніпропетровська філія державного підприємства «Інформаційний центр» МЮУ, що підтверджено копією витягу (а.с. 14). При цьому на час з`ясування та обізнаності позивача про зазначене обтяження, відносно [PERSON] відсутні будь-які виконавчі провадження які відкриті чи закриті, і взагалі згідно до відповіді Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 28 квітня 2021 року за № 17/12100 (а.с. 19), відсутності також і інформація про підстави обтяження майна належного [PERSON] .. Таким чином, судом встановлено, що позивачем обирається такий спосіб захисту як пред`явлення позовних вимог з підстав відсутності інформації про підстави такого обтяження яке існувало на час внесення реєстраційних даних про обтяження майнових прав [PERSON] , так і на час звернення позивача із позовом так і на час розгляду справи по суті, так як відповідачем не надано жодного доказу на спростування зазначених підстав викладених позивачем за змістом позову. У зв`язку з реформуванням системи органів примусового виконання та органів державної виконавчої служби, зміною підпорядкування та найменування відділів державної виконавчої служби, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 17 від 21.01.2015 року "Питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції", постанови Кабінету Міністрів України №99 від 11.02.2016 року "Про реформування територіальних органів Міністерства юстиції та розвиток системи надання безоплатної правової допомоги", наказів Міністерства юстиції України №569/5 від 01.03.2016 року. Статтею 59 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 року врегульовано порядок зняття арешту з майна, накладеного державним виконавцем. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог про те, що наявність арешту майна порушує її право власності на це майно, обґрунтуються на вимогах ст. 321 ЦК України, та підтверджено належними доказами, а тому позов є обґрунтований та доведений, в зв`язку з чим в його слід задовольнити. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, змагальність під час судочинства за своєю природою засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивної та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Таким чином, стосовно доказової діяльності (подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості), сторони, треті особи та їх представники) наділені рівними правами, чого не можна сказати про сукупність наданих їм обов`язків. Брати участь у доказовій діяльності можуть всі особи, які беруть участь у справі, однак доказування кожної обставини, що має значення для ухвалення рішення у справі, в силу закону стає обов`язком певного суб`єкта, що цілком узгоджується з приписами ч.1 ст.49 ЦПК за якою «сторони користуються рівними процесуальними правами», а не рівними процесуальними обов`язками. Так, згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, закріплено принцип доступу до правосуддя. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення. 8.Судові витрати. Як встановлено, при зверненні із позовом, позивачем [PERSON] понесені судові витрати за сплату судового збору в сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривні 00 копійок. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. Статтею 141 ЦПК України\~передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А тому понесені судові витрати позивачем, в передбаченому ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved