Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою з урахуванням уточненої позовної заяви, мотивуючи свої вимоги тим, що 14 липня 1973 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб, а від шлюбу вони мають доньку - [PERSON] . На підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 25 квітня 1995 року нею, [PERSON] та [PERSON] на праві спільної власності було отримано квартиру [ADDRESS] , в якій вони були зареєстровані. [INFO] [PERSON] помер, а після його смерті відкрилась спадщина. 21 січня 2022 року вона звернулась до державного нотаріуса Другої дніпровської державної нотаріальної контори Олехнович Л.Ю. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилось після смерті її чоловіка - [PERSON] , але отримала постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через пропущення строку для подачі заяви про прийняття спадщини. Зазначає, що вона є спадкоємцем за законом на спадкове майно, яке залишилося після смерті її чоловіка - [PERSON] , та вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки фактично вступила в управління і володіння спадковим майном, так як на момент смерті [PERSON] проживала разом з ним, та оскільки вона безперервно користувалася своєю часткою нерухомого майна, регулярно сплачувала комунальні послуги, проводила поточні ремонти і утримувала домоволодіння в належному стані, то вона вважається такою, що прийняла спадщину в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, оскільки не заявляла про відмову від спадщини але юридично її не оформила. На підставі викладеного вона звернулась до суду з цим позовом, в якому просила визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка - [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на 1/6 частини квартири [ADDRESS] та стягнути з [PERSON] на її користь судовий збір у розмірі 1 902,15 грн. та витрати з оцінки вартості майна у розмірі 1 200 грн. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2022 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження. 16 червня 2022 року представником відповідача засобами почтового зв`язку «Укрпошта» на адресу суду було направлено відзив на позовну заяву, який фактично отримано канцелярією суду 16 червня 2022 року, в якому вона просила відмовити в повному обсязі у задоволенні позовних вимог, оскільки позовна заява є необґрунтованою, доводи позивача не відповідають дійсним обставинам справи, будуються на припущеннях та нічим не підтверджуються, а самі позовні вимоги не підлягають задоволенню з підстав того, що [INFO] помер [PERSON] дочкою якого є відповідач, а після його смерті залишилось спадкове майно у вигляді: частки в розмірі 16% у статутному фонді ТОВ «Сільмаг», 1/3 частини квартири [ADDRESS] , яка перебувала у спільній сумісній власності позивача, спадкодавця - [PERSON] та відповідача, а також 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] , який було зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 20 січня 2001 року. На момент смерті спадкодавця за адресою: [ADDRESS] були зареєстровані лише [PERSON] та відповідач, а позивач була зареєстрована і на момент смерті спадкодавця фактично проживала окремо за адресою: [ADDRESS] , та у передбачений законодавством України шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини позивач до нотаріуса не зверталась, тобто фактично спадщину прийняла лише його донька, що була зареєстрована та проживала зі спадкодавцем на момент його смерті. [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 29 січня 2010 року державним нотаріусом Другої дніпровської нотаріальної контори Зєніковою М.С., а спадщиною на яке було видано свідоцтво була частка у статутному фонді ТОВ «Сільмаг» у розмірі 16% (що складає 100% належного спадкодавцю майна). Таким чином, [PERSON] достовірно відомо про наявність вищезазначеного свідоцтва про право на спадщину, адже на його підставі вносились зміни в реєстраційні документи товариства, частки у статутному капіталі якого на цей час розподілені між [PERSON] (68%) та [PERSON] (32%), а [PERSON] не заявлялось вимог про внесення змін до вищезазначеного свідоцтва про право на спадщину за законом і не надавалось доказів фактичного прийняття нею спадщини, та позивач не зверталась до суду із позовною заявою про встановлення юридичного факту, а з моменту смерті спадкодавця пройшло 19 років. Зазначає, що саме відповідач утримує спірне нерухоме майно у належному стані та сплачує за комунальні послуги, отримує державну субсидію, а надані з позовом копії квитанцій про сплату комунальних послуг містять інформацію про те, що платником була саме [PERSON] . Щодо фактичного проживання позивачка в спірній квартирі зазначає, що вона є її співвласником і їй належить 1/3 частина цього нерухомого майна, але на момент смерті спадкодавця в квартирі за адресою: [ADDRESS] були зареєстровані лише вона та [PERSON] , а оскільки позивачка у визначений шестимісячний строку не зверталась із заявою про прийняття спадщини, то фактично спадщину було прийнято лише відповідачем, яка користувалась спадковим майном та утримувала його, була там зареєстрована і фактично проживала зі спадкодавцем на момент його смерті. Представником [PERSON] 07 липня 2022 року було надано до суду відповідь на відзив, в якому вона просила задовольнити позовну заяву у повному обсязі, оскільки [PERSON] до її позовної заяви додано всі належні, достовірні та достатні докази того, що вона вступила у фактичне управління спадковим майном, а саме, копії квитанцій про сплату комунальних послуг, також вона є спадкоємцем за законом на спадкове майно, яке залишилося після смерті [PERSON] , та вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки фактично вступила в управління і володіння спадковим майном, так як на момент смерті [PERSON] проживала разом з спадкодавцем, з яким на момент смерті вона перебувала у шлюбі. Оскільки вона безперервно користувалася своєю часткою володіння, регулярно сплачувала комунальні послуги, проводила поточні ремонти та утримувала домоволодіння в належному стані, що підтверджується квитанціями про сплату комунальних послуг, то вона вважається такою, що прийняла спадщину. 01 вересня 2022 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про витребування доказів у Другої дніпровської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи №25/2010 після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . У підготовчому судовому засіданні 15 листопада 2022 року було закрито підготовче судове засідання з призначенням справи до розгляду по суті, про що судом без виходу до нарадчої кімнати було постановлено ухвалу. Представником позивача було надано до суду заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача, в якій вона просила позовну заяву задовольнити в повному обсязі. Представником відповідача було надано до суду заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача, в якій вона просила відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи - Другої дніпровської державної нотаріальної контори надала суду заяву про розгляд справи без участі їх представника, та надала на вимогу суду копію спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] . Вивчивши письмові матеріали справи, пояснення сторін та свідків, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу Серії [NUMBER] , виданого Бюро запису актів громадянського стану м. Марганця Дніпропетровської області, яке складено на російській мові, [PERSON] (на рос. мові) та [PERSON] (на рос. мові) 14 липня 1973 року уклали шлюб, а після реєстрації шлюбу дружині було присвоєно прізвище « [PERSON] » (на рос. мові) (а. с. 42). Матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належить на праві приватної спільної власності квартира за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим 25 квітня 1995 року виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради народних депутатів (а. с. 44). Також судом встановлено, що квартира [ADDRESS] зареєстрована Дніпропетровським бюро технічної інвентаризації Дніпропетровського облвиконкому Управління житлово-комунального господарства на праві спільної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло і внесена в реєстраційну книгу за №147п-62, що вбачається з технічного паспорту на квартиру (а. с. 45). З матеріалів справи вбачається, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації смерті в м. Дніпропетровську Дніпропетровського обласного управління юстиції, про що зроблено запис №4963 (а.с.43). Судом встановлено, що [PERSON] звернулась до Другої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилось після смерті її чоловіка - [PERSON] , але постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Другої дніпровської державної нотаріальної контори Олехнович Л.Ю. від 21 січня 2022 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва у зв`язку з пропущенням строку звернення із заявою про прийняття спадщини, та зазначено, що у [PERSON] відсутні докази фактичного прийняття нею спадщини, тобто сумісна реєстрація та проживання разом із спадкодавцем та/або вступ в управління його майном на час відкриття спадщини (а. с. 53). Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР. Спадкові відносини виникають з моменту відкриття спадщини. Як частина друга статті 1220 ЦК України, так і стаття 525 ЦК Української РСР визначають, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Оскільки спадкодавець [PERSON] помер [INFO] , а відтак спірні правовідносини, що пов`язані із питаннями саме відкриття та прийняття спадщини після смерті такої особи на той час були врегульовані нормами ЦК Української РСР у редакції 1963 року. За правилами статей 529-530 ЦК Української РСР при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти, подружжя та батьки померлого. Судом було встановлено, що спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є його дружина (позивач) [PERSON] та донька (відповідач) [PERSON] . Статтею 561 ЦК Української РСР було передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Разом із цим, на час відкриття спадщини в період чинності ЦК Української РСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно із ст. 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст. 560 ЦК Української РСР отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину, яка діяла на момент відкриття спадщини, є правом, а не обов`язком спадкоємця. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. Матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] з 29 жовтня 1996 року до 02 березня 2001 року була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , а з 02 березня 2001 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , оскільки [PERSON] набула право власності на нерухоме майно за вищезазначеною адресою на підставі договору купівлі-продажу від 20 січня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Іщенко Н.Д., реєстр. №128, записано в реєстрову книгу 633 за реєстровим №2661-420, як встановлено судом з відповіді Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради №18965 від 14 грудня 2018 року (а. с. 143). Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №1168 від 28 січня 2022 року, виданої [PERSON] як уповноваженому власнику квартири за адресою: [ADDRESS] , яка зазначена у довідці, як незареєстрований власник [PERSON] (а. с. 52). Разом з тим, відповідно до ст. 2 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З наведеного слід дійти висновку про те, що відсутність реєстрації спадкодавця за останнім його місцем проживання зі спадкоємцем сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів. Аналогічні правові висновки містяться в ухвалі Верховного Суду України № 6-7165св09 від 03 листопада 2010 року, рішенні Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6048327св14 від 11 листопада 2015 року, ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6-20158св15 від 21 жовтня 2015 року. Крім того, у судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] та [PERSON] , які підтвердили що позивач постійно проживала у квартирі [ADDRESS] , в тому числі, до і на момент смерті її чоловіка - [PERSON] , а також те, що нею здійснювалася оплата комунальних платежів, виконувався поточний ремонт квартири та утримання нерухомого майна. Отже, в судовому засіданні позивачем було доведено, що [PERSON] прийняла спадщину фактично в порядку ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР, оскільки її воля, як спадкоємиці за законом, була виражена у її діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (проживання у спадковій квартирі на час смерті спадкодавця разом зі спадкодавцем за адресою: [ADDRESS] , як на час смерті [PERSON] , так і після його смерті), що також було підтверджено у судовому засіданні відповідачем. Щодо наданих позивачем банківських квитанцій про сплату комунальних послуг, суд не приймає їх до уваги в якості належних доказів, оскільки вони відносяться до періодів починаючи з 2018 року, які не стосуються предмету спору та обставин справи. Однак, суд враховує ту обставину, що позивач вже є фактичним співвласником спірного нерухомого майна (квартири), що підтверджується наявними у справі документами на право власності, та не спростовує обставину щодо сплати позивачем комунальних послуг та утримання вказаного нерухомого майна на час смерті спадкодавця. Разом з тим, відповідачем не було спростовано факт прийняття спадщини позивачем належними та допустимим доказами, а лише надавались заперечення щодо цього у відзиві та в судових засіданнях. Таким чином судом встановлено, що [PERSON] прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявляла про відмову від спадщини. Судом також встановлено, що 21 січня 2022 року державний нотаріус Другої дніпровської державної нотаріальної контори Олехнович Л.Ю. у постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з пропущенням нею строку на звернення. Однак встановлення факту прийняття спадщини і фактичний вступ в управління спадковим майном не потребує звернення до нотаріуса у встановлений шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року в справі №522/1528/15-ц зроблено висновок, що визнання права як у позитивному значенні (визнання існуючого права), так і в негативному значенні (визнання відсутності права і кореспондуючого йому обов`язку) є способом захисту інтересу позивача у правовій визначеності. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. Тому спосіб захисту інтересу, передбачений п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, може застосовуватися лише в разі недоступності позивачу можливості захисту його права. Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 лютого 2021 року у справі №925/642/19 зазначено, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Отже, ефективність захисту цивільного права має оцінюватися, виходячи з обставин справи залежно від того, чи призведе задоволення такої вимоги до дійсного захисту інтересу позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії). Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Частиною 1 статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 325 ЦК У країни суб`єктами приватної власності є фізичні та юридичні особи. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, та право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи наявність іншого спадкоємця за законом, а саме відповідача - доньки спадкодавця [PERSON] , суд вважає цілком обґрунтованим заявлений позивачем розмір 1/6 частини спадкового майна, що підлягає визнанню за нею судом в порядку спадкування за законом. Позивач спадщину прийняла після смерті свого чоловіка - [PERSON] , до складу якої увійшла частина квартири, що є предметом цього спору, утім не оформила свої спадкові права в нотаріальному порядку на зазначене нерухоме майно, що увійшло до складу спадкової маси. За таких обставин, суд дійшов висновку, що наявність порушених прав позивача є очевидною, а обраний спосіб захисту порушених прав є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, що було встановлено в ході судового розгляду, відтак позов є обґрунтований. Ураховуючи, що позивач не може в іншому порядку оформити право власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, позовні вимоги про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка підлягають задоволенню. За приписами ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема і витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Питання щодо судових витрат судом вирішуються відповідно до положень статті 141 ЦПК України. Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, а тому, враховуючи задоволення позовних вимог у повному обсязі, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем при поданні позовної заяви до суду у розмірі 1 902,15 грн. Також судом встановлено, що при подачі до суду вказаного позову позивачем було надано відповідний звіт про оцінку майна. Для складання вказаного звіту позивачем було залучено відповідних спеціалістів ТОВ «ІВІ КОНСАЛТ», якими безпосередньо було виготовлено такий звіт. Як вбачається з договору №01-1105/22 від 11 травня 2022 року про проведення оцінки майна, який укладено між [PERSON] та ТОВ «ІВІ КОНСАЛТ», пунктом 4.2. вказаного договору визначено вартість робіт у розмірі 1 200 грн. (а. с. 74). Згідно акту прийому-передачі виконаних робіт з оцінки майна від 11 травня 2022 року відповідно до договору №01-1105/22 від 11 травня 2022 року, замовником [PERSON] було прийнято від виконавця ТОВ «ІВІ КОНСАЛТ» роботи щодо проведення оцінки об`єкту оцінки - квартири за адресою: [ADDRESS] , вартістю у розмірі 1 200 грн. (а. с. 75). Відповідно до рахунку-фактури №01-1105/22 від 11 травня 2022 року за оцінку майна за договором №01-1105/22 від 11 травня 2022 року, платником якої є [PERSON] , сплачено кошти в загальній сумі 1 200 грн. Отже, матеріалами справи було повністю доведено понесення нею судових витрат, пов`язаних із залученням спеціаліста для виготовлення звіту про оцінку вартості спірної квартири, а тому з урахуванням того, що вказаний позов було задоволено у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, пов`язані із виготовленням звіту про оцінку майна (спірної квартири) в розмірі 1200 грн.

Outcome: approved