Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Герцаївської міської ради Чернівецького району Чернівецької області про визначення місця проживання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом із батьком. Доводи позовної заяви обґрунтовано тим, що позивач у період з 05 січня 2014 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірвано судовим рішенням 10 жовтня 2022 року, та в якому у них народилися сини [PERSON] та [PERSON] . Спір щодо місця проживання малолітніх дітей виник після того, як мати виявила бажання забрати дітей на постійне місце проживання її батьків в с.Тарасівці Чернівецького району. Проте він у більшій мірі бере участь у вихованні та житті дітей, турбується про здоров`я дітей, створив комфортні умови для розвитку, проводив свій вільний час разом із дітьми, завжди присутній на батьківських зборах, класних та шкільних заходах, має стабільний достатній дохід, характеризується позитивно, для дитини створені усі необхідні умови для проживання. Дуже хвилюється за дітьми, так як дружина часто втрачає свідомость (тобто бувають припадки, є підозра на єпілепсію), молодший син [PERSON] перебуває на «Д» обліку у дитячого невролога, дуже повільно розвивається. Старший син [PERSON] перебуває на «Д» обліку у дитячого кардіолога, з 06.11. по 12.11.2021 року перебував на стаціонарному лікуванні у Чернівецькій обласній дитячій лікарні з діагнозом «Гострий флегмонозний апендицит», переніс операційне втручання. Позивач створив умови для проживання сім`єю, діти проживають окремо від матері, та мають свої кімнати, дитячий майданчик. Відповідачка ніде не працює, не має самостійного доходу, часто хворіє, втрачає свідомость, були випадки вживання алкоголю, не займається вихованням дітей, залишає їх одних та займається непристойними діями, в інтернеті викладає парнографічні фотографії її співмешканця. Вважає, що саме проживання дітей з батьком відповідає інтересам дітей, оскільки сини дуже прив`язані до батька, який ніяким чином не буде чинити перешкод матері у спілкуванні з дітьми та отримання піклування матері, а розлучення дітей з батьком негативно вплине на їхній психологічний стан. Позивач в судове засідання не з`явився, представник позивача звернувся з письмовою заявою, в якій просив суд справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач належним чином повідомлений, але по невідомим суду причинам в судове засідання не з`явився. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, отримала копію позовної заяви, суд не повідомила про причини неявки, однак її неявка не перешкоджає розгляду справи. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів та ухвалює заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників равви чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст.247 ЦПК України, суд вважає, за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Суд, дослідивши надані позивачем документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 січня 2014 року, який розірвано судовим рішенням 10 жовтня 2022 року. В шлюбі у сторін народились діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які зареєстровані в [ADDRESS] за місцем проживання батька. Позивач у більшій мірі брав участь у вихованні та житті дітей, турбується про здоров`я дітей, створив комфортні умови для розвитку, проводив свій вільний час разом із дітьми, завжди присутній на батьківських зборах, класних та шкільних заходах, має стабільний достатній дохід, характеризується позитивно, для дитини створені усі необхідні умови для проживання. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання дітей, складеного 18 липня 2022 року службою у справах дітей, умови проживання дітей у позивача задовільні, будинок охайний, чиста, у дітей є свої кімнати, дитячий майданчик. За письмовим висновком органу опіки і піклування щодо розв`язання спору місце проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] не доцільно визначити, так як діти перебувають за кордоном. Частиною 3 ст.51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Крім того, ч.1 ст.14 цього Закону передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР. Так, Європейський суд з прав людини зазначив, що з метою недопущення порушень статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року під час розгляду справ про визначення місця проживання дитини слід враховувати два міркування: по-перше, в найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки з сім`єю, окрім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або явно дисфункціональна; і по-друге, в найкращих інтересах дитини забезпечити її розвиток в безпечному, надійному і стабільному середовищі та в середовищі, що не є дисфункціональним (Рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», § 100; Рішення ЄСПЛ від 11липня 2017 року у справі «М. С. проти України», § 76). Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. За змістом ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 4 ст.29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Таким чином, цією нормою права встановлено вичерпний перелік осіб, місце проживання (місцезнаходження) яких може вважатися місцем проживання дитини, яка не досягла десяти років: батько, мати, опікун дитини, навчальний заклад чи заклад охорони здоров`я, в якому проживає дитина. З огляду на викладене, суд дійов висновку, що проживання малолітніх [PERSON] та [PERSON] з батьком буде відповідати найкращому забезпеченню їхніх інтересів. Таким чином, суд, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, з огляду на наведені норми права, з урахуванням встановлених обставин, вважає, що проживання сина з батьком відповідає принципу «найкращих інтересів дитини» та є пріоритетним при вирішенні цієї справи. На підставі викладеного та

Outcome: approved