Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-07 00:00:00

в липні 2022 року позивач звернулася до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з позовом, за змістом якого просить суд зобов`язати відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» виключити з кредитної історії [PERSON] відомості про виданий ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» кредит відповідно до кредитного договору № 356856203 від 10 листопада 2021 року, та інформацію про будь-яку заборгованість за цим кредитом. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач отримала лист-вимогу від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», в якому зазначалося, що між [PERSON] і ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було укладено договір про надання споживчого кредиту № 356856203 від 10.11.2021 року. Згідно листа-вимоги сума заборгованості за вказаним кредитом станом на 26.11.2021 року становить 32049,60 грн. Як вбачається з додатку до листа-вимоги, грошові кошти за вказаним договором були перераховані ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на реквізити картки [NUMBER] . Позивач вказує, що жодного договору з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» вона не укладала, в зв`язку з чим звернулась до відділення поліції Запорізького ВП ГУНП в Запорізькій області із заявою про вчинення відносно неї злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, про що були внесені відомості до ЄРДР № 12021087080001310 від 17.11.2021 року. Слідчому стало відомо, що рахунок, на який було перераховано кошти відповідачем належить АТ «ТАСКОМБАНК». Згідно інформації, наданої АТ «ТАСКОМБАНК», картковий рахунок належить клієнту банку, проте не належить [PERSON] . Тобто, виходячи з наведеного, кошти від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» [PERSON] не отримувала. В зв`язку із внесенням відомостей до кредитної історії [PERSON] інформації про кредитний договір № 356856203 від 10.11.2021 року та, начебто простроченої і не сплаченої заборгованості, порушено права позивача, оскільки така інформація ставить під сумнів її добросовісність як кредитора, та унеможливлює отримання нових кредитів у разі потреби. Ухвалою суду від 01.09.2022 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотань будь-якої зі сторін про інше. Відповідач надав письмові пояснення, в яких зазначив, що позовні вимоги є необґрунтованими та таким, що не підлягають задоволенню. Відповідно до Вимоги № МВ 356856203 від 26.11.2021 року від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» у [PERSON] відкрито кредитний договір № 356856203 від 10.11.2021 року, за яким обліковується заборгованість. В результаті проведення внутрішнього розслідування було встановлено, що жодних шахрайських дій при укладенні кредитного договору з [PERSON] не здійснено. При укладенні вищевказаного кредитного договору ідентифікація та верифікація позичальника відбулася з використанням системи BankID НБУ», що підтверджує те, що укладення кредитного договору було вчинено із зазначенням даних, які відомі лише позивачу. [PERSON] на надала інформацію (докази), що хтось незаконно заволодів її даними. Крім того, позивач наполягає про вчинення щодо неї злочину, однак не доводить своє твердження, оскільки сам факт звернення до правоохоронних органів не доводить вчинення стосовно неї злочину. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що інформація не відповідає дійсності, або що позивачем не надано дозволу на передачу інформації до ТОВ «УБКІ» щодо наявності заборгованості не надано, що підтверджує необґрунтованість оскаржуваного рішення. Відповідач ТОВ «Українське бюро кредитних історій» відзив на позов не подав. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами. Судом встановлено, що 26.11.2021 року (в/н № [NUMBER] ) директором з операційної діяльності ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» С.А.Сінченко була надіслана Вимога негайного платежу на адресу [PERSON] : [ADDRESS] , в якій зазначено, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» вимагає від неї у найкоротші строки сплатити заборгованість за кредитним договором № 356856203, укладеним між нею та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Станом на 26.11.2021 року сума заборгованість становить 32049,60 грн. Також, зазначено, що у разі відсутності оплати протягом 5 днів з моменту отримання даної вимоги, буде внесена інформація про заборгованість [PERSON] до чорного списку Бюро кредитних історій. Також, 25.11.2021 року (вих. № 1906-12/2021) ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» повідомило [PERSON] , що 10.11.2021 року між нею і Товариством було укладено договір № 356856203, за яким відбулося перерахування коштів в розмірі 22\~000,00 гривень на банківську картку № [NUMBER] . Під час укладення кредитного договору ідентифікація та верифікація позичальника відбулася з використанням системи BankID Національного банку України відповідно до вимог підпункту 1 пункту 31 Додатку 2 до Положення про здійснення установами фінансового моніторингу, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 28.07.2020 року № 107. За результатами внутрішньої перевірки ознак вчинення шахрайських дій не було виявлено. Згідно інформації АТ «ТАСКОМБАНК» № 275/814 від 10.01.2022 року, надісланої [PERSON] , зазначена в запиті картка [NUMBER] належить клієнту Банка, проте на ім`я [PERSON] відсутні відкриті поточні рахунки за продуктом izibank в АТ «ТАСКОМБАНК». Представником [PERSON] адвокатом Фельським С.Л. на адресу ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» була скерована заява про анулювання неіснуючої заборгованості та виключення відомостей про виданий кредит з бюро кредитних історій. Згідно відповіді представника ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» від 24.01.2022 року вих. №3268-12/2022, між [PERSON] та ТОВ укладено договір № 356856203 від 10.11.2021. Договір є укладеним з моменту отримання відповіді від позичальника про прийняття пропозиції (оферти) Товариства укласти зазначений електронний правочин в порядку, визначеному абз. 2 ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Підписання договору його сторонами відбулося за допомогою електронного підпису з одноразовим ідентифікатором. На виконання умов Договору, Товариство здійснило перерахування грошових коштів за допомогою тих реквізитів банківської картки, які були вказані Позичальником у заявці на отримання грошових коштів в кредит. Перед укладенням договору Товариство здійснило належну перевірку позичальника з використанням системи BankID Національного банку України. Жодних достовірних доказів того, що Договір з Товариством був укладений не позичальником, а невстановленою особою/особами, позивачем до заяви не додано. Долучений до заяви лист АТ «ТАСКОМБАНК» за вих. № 275/814 від 10.01.2022 року не доводить факту не укладення договору. Таким чином, зобов`язання щодо погашення заборгованості за договором є дійсним та підлягає до обов`язкового виконання позичальником у повному обсязі, а тому заява про анулювання заборгованості та направлення інформації до ТОВ «Українське бюро кредитних історій» щодо виключення запису з кредитної історії позичальника про наявність заборгованості перед ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» не підлягає задоволенню. Відповідно до Витягу з ЄРДР за № 12021087080001310 від 17.11.2021 року, правова кваліфікація ч.1 ст.190 КК України, вбачається, що до Відділу поліції № 3 ЗРУП надійшло повідомлення від [PERSON] про те, що 10.11.2021 року невідома особа невстановленим способом оформила кредит в банку «Манівео» на ім`я [PERSON] , [INFO] , чим спричинила останній матеріальних збитків на суму приблизно 25100 гривень (ЖЄО-28798) (28480). З кредитної історії «Українське бюро кредитних історій» (станом на 05.05.2022) щодо [PERSON] з розділу «Фінансові зобов`язання» вбачається, зокрема, що є кредитний договір на споживчі цілі від 10.11.2021, сума кредиту 22000 грн. 00 коп., який відкрито, поточна заборгованість 54340,00 грн., поточна прострочена заборгованість 54340,00 грн., термін кредиту до 10.02.2022 року, донор інформації: Манівео швидка фінансова допомога. Позивач просить спростувати інформацію в кредитній історії, оскільки вважає що вона не відповідає дійсності. Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Згідно з вимогами ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Вважається, що негативна інформація, поширена про особу, є недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Статтями 297, 299 ЦК України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі та на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі і своєї ділової репутації. Відповідно до положень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Відповідно до ч. 5 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Пунктом 19 вказаної Постанови визначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Пунктом 17 вказаної Постанови Інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред`явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. При цьому слід виходити з положень ст. 11 ЦК про підстави виникнення цивільних прав і цивільних обов`язків. Відповідно до них цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, наприклад, договори та інші правочини, створення речей, творча діяльність, результатом якої є об`єкти права інтелектуальної власності, завдання майнової (матеріальної та моральної) шкоди іншій особі та інші юридичні факти. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених згаданими актами або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або не настання певної події. Особа здійснює свої права вільно на власний розсуд. Відповідно до ст. 13 ЦК цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При їх здійсненні особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживанням правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускається використання цивільних прав для неправомірного обмеження конкуренції, зловживанням монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені чч. 2-5 ст. 13 ЦК, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Зокрема, згідно із ч. 3 ст. 16 ЦК суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень чч. 2-5 ст. 13 ЦК. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковими для неї. Виконання цивільного обов`язку забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, яка встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (ст. 14 ЦК). До прав, які підлягають цивільно-правовому захисту, відносяться всі майнові й особисті немайнові права, які належать суб`єктам цивільного права. Офіційне тлумачення поняття інтересу, який підлягає захисту, надано в Рішенні Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року №1-10/2004, яким визначено, що охоронюваний законом інтерес треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони для задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності та іншим загально-правовим засадам. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Згідно Закону України "Про організацію формування та обігу кредитних історій" клієнт дає згоду на передачу та отримання Банком від/до бюро кредитних історій інформації про себе, а саме доступ до своєї кредитної історії, як для укладення договору про надання банківських послуг, так і на період його дії, факт згоди Клієнта підтверджується підписанням Заяви. Позивач до суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що нею не було надано дозволу на передачу інформації до ТОВ «УБКІ» щодо наявності заборгованості не надала. Відповідно до ст. 10 Закону України "Про організацію формування та обігу кредитних історій": ч. 3. Бюро зберігає інформацію протягом десятирічного терміну з моменту припинення кредитного правочину. Твердження позивача, що нею не укладався кредитний договір № 356856203 з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» не знайшов свого підтвердження у доданих до матеріалів справи документах, оскільки копія такого договору в матеріалах справи відсутня, докази того, що позивач зверталась до ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» з вимогою про надання їй копії такого договору та/або заявки на отримання нею грошових коштів в кредит, в матеріалах справи відсутні. Клопотань про витребування таких доказів від позивача (в разі відсутності можливості надати доказ самостійно) не надходило. За відсутності таких доказів суд позбавлений можливості вирішити питання щодо відсутності заборгованості [PERSON] . У відповідності до ч. 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд, оцінюючи в сукупності зібрані в справі докази, дійшов висновку, що позивачем відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України не надано належних і допустимих доказів і не доведено перед судом переконливості тих доказів, на які посилався позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог до відповідача про спростування недостовірної інформації, і тому у задоволенні позову слід відмовити. Як наслідок, суд вважає, що відсутні підстави для зобов`язання ТОВ «Українське бюро кредитних історій» внести правки до кредитних історій позивачки про відсутність заборгованості. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога», Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» про зобов`язання вчинити певні дії.

Outcome: dismissed