Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-19 00:00:00

У липні 2022 року АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» звернулось до Машівського районного суду Полтавської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 6\~601,25 гривень за кредитним договором № б/н від 04.08.2014, а також судові витрати у розмірі 2 481,00 гривень. Короткий зміст позовних вимог В обґрунтування вимог позову вказано, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приват Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 04.08.2014. Підписавши заяву між сторонами, у відповідності до статті 634 ЦК України, був укладений договір про надання банківських послуг, який за своєю природою є змішаним договором. Банк свої зобов`язання за договором від 04.08.2014 виконав, надавши [PERSON] кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позичальник зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору. Проте, [INFO] Лобач [PERSON] (позичальник) помер. Позивач, дізнавшись про смерть позивальника, 14.07.2020 направляє до Машівської державної нотаріальної контори претензію кредитора, в тому числі, для встановлення кола спадкоємців. Отримавши відповідь з нотаріальної контори, за якою 04 липня 2017 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину, позивачем 20.07.2021 направлено до спадкоємця лист-претензію, згідно якої банк пред`явив свої вимоги. Однак вимога залишилась без виконання. Відтак, позивач змушений звернутися до суду за захистом порушених прав. Відзив на позов Не погоджуючись з вимогами позовної заяви, відповідачем в тексті відзиву зазначено наступне. Так, по-перше, [PERSON] вказує на те, що позивачем не було подано до суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки інше). Тому немає підстав вважати, що взагалі існує заборгованість і суми відсотків, зазначені в розрахунку і довідці є вірними, тоді як доведеність наявної суми заборгованості за кредитним договором, є обов`язком позивача. По-друге, відповідачу не було відомо про наявність у [PERSON] кредитного зобов`язання на момент прийняття спадщини і до моменту звернення кредитором до суду. По-третє, позивачем не надано належних доказів того, коли саме факт смерті позичальника став йому відомий, тоді як виходячи із правової позиції сформованої Великою Палатою Верховного Суду від 14 квітня 2018 року у справі 14-53цс18, сплив визначених у статті 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за зобов`язанням, а також припинення такого зобов`язання. Отже, оскільки позивач дізнався про відкриття спадщини у серпні 2020 року, і у серпні 2021 року лише звернувся до спадкоємця із претензією, можливо дійти висновку, що шестимісячний строк для пред`явлення позивачем вимог до спадкоємця боржника, встановлений статтею 1281 ЦК України, вже минув момент направлення позову в суд. Відтак, з посиланням на приведене вище, відповідач наполягає, що позов про стягнення боргу кредитором спадкодавця є поданим з порушенням норм матеріального та процесуального права, і є необґрунтованим, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити. Відповідь на відзив Не погоджуючись із доводами відповідача, викладеними у відзиві на позов, позивачем направлено відповідь на відзив, в якому приведено наступне. Так, позивачем зауважується, що виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту виходячи із положень статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність та пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного Банку України від 04 липня 2018 року №75. Таку позицію, зокрема, було викладено у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18. А з приводу посилання відповідача на пропуск визначеного статтею 1281 ЦК України шестимісячного строку для звернення із вимогами до спадкоємців, то позивач вказав, що у відповідності до подано суду знімку екрану із Банківського комплексу Єдина клієнтська База, банк про смерть позичальника дізнався 10 березня 2020 року, коли було отримано свідоцтво про смерть позивальника. Процесуальні дії у справі На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 01 липня 2022 року вказана справа надійшла в провадження судді Шинкарчука Я.А. На виконання положень частини шостої статті 187 ЦПК України судом направлено запит до Коломацької об`єднаної територіальної громади Полтавського району Полтавської області про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача, а 12 липня 2022 року за вих.№ 02-40/294 від 05.07.2022 отримана інформація відповідно до якої зареєстроване місце проживання (перебування) у встановленому порядку відповідача відповідає територіальній юрисдикції (підсудності) Машівського районного суду Полтавської області. Ухвалою Машівського районного суду Полтавської області від 13 липня 2022 року у справі відкрито провадження, яке постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та витребувано докази за клопотанням представника позивача. 19 липня 2022 року на виконання ухвали про витребування доказів, до суду Машівською державною нотаріальною конторою направлено спадкову справу №6/2017 (а.с. 78 том 1). Ухвалою суду від 09 серпня 2022 року здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. На підставі ухвали від 19 жовтня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено слухання справи по суті. 01 листопада 2022 року від відповідача надходить заява про розгляд справи у її відсутність та відсутність її представника (а.с. 102 том 1), а 03 листопада 2022 року від відповідача надійшов відзив на позов (а.с. 104-108 том 1). 02 грудня 2022 року позивачем направлено до суду відповідь на відзив (а.с. 121-130 том 1). В судове засідання призначене на 20 грудня 2022 року учасники не з`явилися. Від представника позивача Балагурак Вероніки Василівни, яка діє на підставі довіреності №5579-К-Н-О від 24.11.2020, в матеріалах справи міститься прохання проводити розгляд справи у відсутність представника банку. Відповідачем подано до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно частини третьої статті 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Фактичні обставини справи, встановлені судом 04 серпня 2014 року [PERSON] підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с. 16 том 1). Підписавши заяву між сторонами, у відповідності до статті 634 ЦК України, був укладений договір про надання банківських послуг, який за своєю природою є змішаним договором. 14 червня 2018 року змінено повне та скорочене найменування з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (ПАТ КБ ПРИВАТБАНК») на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (АТ КБ «ПРИВАТБАНК»), про свідчить витяг із статуту позивача (а.с.53-59 том 1). За довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки [PERSON] , [INFO] відкрито картковий рахунок № [NUMBER] та встановлено кредитний ліміт 6700 гривень (а.с.15 том 1). Згідно з випискою за договором б/н від 04.08.2014 вбачається, що [PERSON] з 04.08.2014 по 25.05.2016 користувався вказаною карткою, знімав кошти з банкоматів, здійснював оплату в торгівельних точках, здійснював поповнення карти в терміналі самообслуговування та мобільного телефону тощо (а.с. 13-14 том 1). [INFO] Лобач [PERSON] помер. За життя свої зобов`язання за договором [PERSON] виконував неналежним чином, порушуючи графік розрахунків, внаслідок цього станом на день його смерті утворилась заборгованість На підтвердження своїх вимог позивач надав суду розрахунок, згідно з яким вбачається, що станом на 24.11.2016 у [PERSON] перед позивачем обліковується заборгованість за тілом кредиту у розмірі 6\~601,25 гривень (а.с. 11-12 том 1). Розмір вказаної заборгованості підтверджується розрахунком суми заборгованості за кредитним договором, наданим позивачем. Відповідачем указаний розрахунок не спростований, власних розрахунків з даного приводу суду не надано, тоді як саме посилання на неналежність розрахунку відсотків по кредитку нічим не обґрунтовано, адже відсотки взагалі в розрахунку заборгованості відсутні. 14 липня 2020 року позивач направив до Машівської державної нотаріальної контори претензію кредитора в порядку статті 1281 ЦК України (а.с. 48-49 том 1). Листом за вих.№ 346/01-16 від 03.08.2020 Машівська державна нотаріальна контора повідомила позивача про те, що претензія АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до майна померлого [INFO] Лобач [PERSON] зареєстрована 30 липня 2020 року за номером 298/01-16. Також в листі вказано, що спадкова справа після смерті померлого [INFO] Лобач [PERSON] відрита, а 04 липня 2017 року Машівська державна нотаріальна контора видача свідоцтво про право на спадщину на ім`я [PERSON] (а.с. 50 том 1). 20 липня 2021 року за вих.№SAMDN50000048562534 позивачем направлено [PERSON] лист-претензію про задоволення вимог кредитора (а.с.51-53 том 1). Установлено, що 10 березня 2020 позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК», дізнавшись про смерть позичальника [PERSON] (дата отримання копії свідоцтва про смерть за даними реєстрації інформаційної картки про клієнта) (а.с.128 том 1), згідно частини другої статті 1281 ЦК України у строк шість місяців, направив претензію кредитора до Машівської державної нотаріальної контори Полтавської області, в якій просив довести до відома спадкоємців, які звернулися із заявою про прийняття спадщини, про претензію та наявність заборгованості спадкодавця перед Банком в розмірі 6601,25 гривень (а.с. 49 том 1). Після смерті [PERSON] спадщину прийняла його дочка, яка звернулась до Машівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та 04 липня 2017 року нею отримано свідоцтво про право на спадщину за законом (аркуш спадкової справи 31 том1). Отже, прийнявши спадщину після померлої [PERSON] та отримавши свідоцтво про право на спадщину його спадкоємець [PERSON] прийнята певні права та погодилась отримати певні обов`язки померлого, які виникли, в тому числі з кредитного договору, замінивши [PERSON] у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи Як вбачається із матеріалів справи, 04 серпня 2014 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, згідно з умовами якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації. У анкеті-заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомлений та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг у Приватбанку і Тарифами банку, з якими він ознайомився самостійно на офіційному сайті банку https://pb.ua На підтвердження факту укладення кредитного договору банк надав Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/) та Тарифи. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за кредитним договором б/н від 04 серпня 2014 року становить 6\~601,25 гривень, та складається з: 6\~601,25 гривень заборгованість за тілом кредиту, в тому числі заборгованість за простроченим тілом кредиту. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно з частини першої статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в цьому випадку - АТ КБ "ПриватБанк"). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою та другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно з частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). В анкеті-заяві позичальника від 04 серпня 2014 року процентна ставка за кредитом не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. При цьому, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», який містить умови щодо розміру процентної ставки, розмір щомісячного платежу, строк внесення щомісячних платежів, пені за несвоєчасне погашення заборгованості, сторонами підписаний не був. Відтак, суд зазначає, що сторонами не були погоджені умови договору щодо нарахування та сплати процентів. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, комісії, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Не містить укладений у вигляді анкети-заяви кредитний договір б/н від 04 серпня 2014 року підписаної сторонами, і строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ "ПриватБанк" не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що, АТ КБ "ПриватБанк" вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. За таких обставин, суд дійшов висновку, що сума заборгованості [PERSON] по виконанню кредитного договору б/н від 04 серпня 2014 року становить 6\~601,25 гривень, яка складається з: 6\~601,25 гривень заборгованість за тілом кредиту, в тому числі заборгованість за простроченим тілом кредиту. З матеріалів справи вбачається що [PERSON] , [INFO] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (аркуш спадкової справи 6 том 1 ). Відповідно до частини першої статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно частини першої статті 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (6 місяців від дня відкриття спадщини), він не заявив про відмову від неї. На виконання вимог ухвали суду про витребування доказів, до суду від Машівської державної нотаріальної контори Полтавської області надійшли матеріалів спадкової справи №6/2017 (індекс справи 02-14), заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , актовий запис про смерть №55, 29.11.2016 складений Виконавчим комітетом Селещинської сільської ради Машівського району Полтавської області. Так, зі змісту витребуваної судом спадкової справи вбачається, що із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , звернулася [PERSON] (донька померлого) (аркуш спадкової справи 1 том 1 ). [PERSON] (донька померлого) надала нотаріусу заяви про відмову від спадщини (аркуш спадкової справи 8 том 1 ). Таким чином, судовим розглядом встановлено, що єдиним спадкоємцем до майна померлого [PERSON] , який помер [INFO] , яка звернулася з заявою про прийняття спадщини є [PERSON] (донька померлого). 04 липня 2017 року державним нотаріусом Машівської державної нотаріальної контори Полтавської області Асановою Р.Ш., [PERSON] було видане свідоцтво про право спадщину за законом до майна померлого [PERSON] , який помер [INFO] , на земельну ділянку площею 6,4810 гектарів, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5323087200:00:001:0051, розташованої на території Старицької сільської ради Машівського району Полтавської області. Як було встановлено судом вище, у позичальника [PERSON] існує заборгованість по виконанню кредитного договору б/н від 04 серпня 2014 року, яка становить 6\~601,25 гривень заборгованість за тілом кредиту (в тому числі заборгованість за простроченим тілом кредиту). 14 липня 2020 року АТ КБ «ПриватБанк», відповідно до частини другої статті 1281 ЦК України, надіслало претензію кредитора до Машівської державної нотаріальної контори Полтавської області, для встановлення зокрема кола спадкоємців. Листом від 03 серпня 2020 року Машівська державна нотаріальна контора Полтавської області повідомила АТ КБ «ПриватБанк» про те, що спадщину після смерті померлого прийняла [PERSON] , якій видано свідоцтво про право на спадщину. 20 липня 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» направив на адресу спадкоємця позичальника [PERSON] лист-претензію, яким позивач пред`явив свої вимоги, однак ніякої відповіді отримано не було, заборгованість за кредитним договором погашена не була. Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно частини першої статті 609 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Частиною першою та третьою статті 1268, частинами першими статей 1269 та 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За змістом зазначених норм вбачається, що прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, або в разі відсутності наведених вище обставин, - поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений частиною першою статті 1270 ЦК України строк. Відповідно до частин першої та другої статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Згідно статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям в натурі. Положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм ст. 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України № 6-2962цс16 від 12 квітня 2017 року. Вимога може бути пред`явлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановлений ст. 1281 ЦК України, приймає претензії кредиторів від спадкодавця. Даний строк не є строком, у який кредитор має звернутися до суду з позовом про стягнення боргу зі спадкоємця. Заявлення кредитором своїх вимог до спадкоємців не безпосередньо, а через нотаріуса не суперечить приписам частини другої статті 1281 ЦК України. При цьому, на відміну від безпосереднього повідомлення спадкоємців кредитор, повідомляючи останніх про свої вимоги через нотаріуса, не зобов`язаний зважати на факт прийняття спадщини, оскільки нотаріус повинен прийняти відповідну заяву кредитора незалежно від того, чи прийняв спадщину хоча б один зі спадкоємців і чи встановлені спадкоємці взагалі. Тлумачення статті 1281 ЦК свідчить, що вказана норма не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів. Пред`являння вимог може відбуватися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса (Постанова КЦС Верховного Суду від 13.06.2018 у справі №758/8549/15-ц). Позичальник [PERSON] помер [INFO] , АТ КБ «ПриватБанк», як кредитор, заявив вимоги до спадкоємця померлого боржника шляхом направлення 14 липня 2020 року претензію кредитора до спадкоємців [PERSON] до Машівської державної нотаріальної контори Полтавської області, та шляхом направлення 20 липня 2021 року листа-претензії на адресу спадкоємця позичальника [PERSON] . Про сам факт смерті позичальника позивачу стало відомо 10 березня 2020 року (дата отримання копії свідоцтва про смерть за даними реєстрації інформаційної картки про клієнта) (а.с.128 том 1). З огляду на приведе та оскільки заявлення кредитором своїх вимог до спадкоємців не безпосередньо, а через нотаріуса не суперечить приписам частини другої статті 1281 ЦК України, тому позивачем визначений статтею 1281 ЦК України шестимісячний строк для звернення кредитора з вимогами до спадкоємців не було порушень. Між тим, до спадкової маси після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , входить земельна ділянка площею 6,4810 гектарів, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5323087200:00:001:0051, розташована на території Старицької сільської ради Машівського району Полтавської області. Смерть позичальника у даній справі не припиняє зобов`язання за кредитним договором. У разі смерті позичальника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в основному зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 17 квітня 2013 року у справі № 6-18цс13, правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 520/7281/15-ц (провадження № 14-49цс19). Отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст. 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора. Якщо спадкоємець прийняв спадщину у складі якої є нерухоме майно, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця. До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 607/98/17 (провадження № 61-27515св18). При цьому, суд також враховує, що вартість успадкованого відповідачем нерухомого майна, вища, ніж заявлені позовні вимоги у розмірі 6\~601,25 гривень, а тому позов АТ КБ «ПриватБанк» підлягає задоволенню у повному обсязі. Висновок за результатами розгляду справи З урахуванням викладеного, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом та наведені вище обставини, підтверджені доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № б/н від б/н від 04 серпня 2014 року у розмірі 6\~601, 25 гривень, яка складається з: 6\~601, 25 гривень заборгованість за тілом кредиту, в тому числі заборгованість за простроченим тілом кредиту, у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Щодо розподілу судових витрат Питання про розподіл судових витрат вирішується згідно з вимогами статті 141 ЦПК України. Так, згідно статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно платіжного доручення №ZZ425B1NZІ від 11 травня 2022 року позивачем при звернення до суду з відповідним позовом було сплачено судовий збір у розмірі 2481,00 гривень. Оскільки позивачем при поданні позову понесено витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 2481,00 гривень, а позов задоволено в повному обсязі, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2481,00 гривень. Інших заяв про компенсацію судових витрат у даній справі до суду не надходили.

Outcome: approved