Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-19 00:00:00

АТ «Креді Агріколь Банк» звернулося до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним договір дарування від 05.07.2021, укладений [PERSON] на користь [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінським В.Д. за реєстровим № 2578, предметом якого виступає нерухоме майно, а саме земельна ділянка за кадастровим № 4610165500:04:001:0686, загальною площею 0,0678 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS] . Свої позовні вимоги мотивує тим, що 05.07.2021 [PERSON] на користь доньки [PERSON] уклала договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Івано- Франківського міського нотаріального Павлінським В.Д. за реєстровим № 2578, предметом якого виступає нерухоме майно, а саме земельна ділянка за кадастровим № 4610165500:04:001:0686, загальною площею 0,0678 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS] . Позивач вважає, що вищевказаний договір підлягає до визнання недійсним, покликаючись на те, що у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань [PERSON] за кредитним договором № 5/2884172 від 11.12.2018 АТ «Креді Агріколь Банк» у червні 2020 року звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовною заявою про стягнення заборгованості. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12.05.2021 стягнуто з [PERSON] на користь АТ «Креді Агріколь Банк» 287770,72 грн. заборгованості за кредитним договором № 5/2884172 від 11.12.2018 та 4316,56 грн. судового збору. Рішення набрало законної сили 11.06.2021. З наведеного вбачається, що [PERSON] відчужила належне їй нерухоме майно після набрання законної сили рішенням про стягнння із неї заборгованості. Такі дії чітко свідчать про намір позичальника унеможливити звернення стягнення на майно. Вказують, що банк дізнався про існування оспорюваного правочину 22.07.2021 - після отримання довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. З врахуванням наведеного просять позов задовольнити. В судове засідання представник позивача не з"явився, проте подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю та просить розглядати справу без його участі, що суд вважає за можливе. Відповідачі та їх представник в судове засідання не з"явилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, причини неявки не повідомили і суд вважає за можливе розгядати справу без їх участі. В судове засідання третя особа приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінський В.Д., проте подав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без його участі. Суд, дослідивши матеріали справи, виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним. Згідно з ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12.05.2021 у справі №344/7018/20 стягнуто з [PERSON] на користь АТ «Креді Агріколь Банк» заборгованість за кредитним договором №5/2884172 від 11.12.2018 в загальному розмірі 287770,72 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь АТ «Креді Агріколь Банк» витрати по сплаті судового збору в розмірі 4316,56 грн. На виконання рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12.05.2021 по справі №344/7018/20 були видані 08.07.2021 відповідні виконавчі листи. Судом також встановлено, що станом на день винесення рішення Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області від 12.05.2021 у справі №344/7018/20 [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка, площею 0,0678 га, кадастровий номер 4610165500:04:001:0686, що розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 04.01.2020 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, від 04.01.2020, витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 22.06.2021. 05.07.2021 [PERSON] уклала з [PERSON] договір дарування земельної ділянки, відповідно до якого [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла в дарунок земельну ділянку, площею 0,0678 га, що розташована в [ADDRESS] , що надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер: 4610165500:04:001:0686. З свідоцтва про народження серії [NUMBER] встановлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] . З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 22.07.2021 вбачається, що [PERSON] є власником земельної діляник площею 0,0678 га, кадастровий номер 4610165500:04:001:0686, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 15.09.2022 року у справі № 638/11094/20, договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. До обставин, які дозволяють кваліфікувати правочин як фраудаторний, зокрема, відносяться: момент укладення договору; контрагент, з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника; пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника). Позивач вправі звернутися до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, як на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), так і з посиланням на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, зокрема, статті 228, 234 ЦК України. Відповідно до статті 717 цього Кодексу за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з ч.ч. 1, 2 статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони, вчиняючи його, знають, що він не буде виконаним. Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. Вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, які встановлені законом цього виду правочину. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року (провадження №6-1873цс16), від 23 серпня 2017 року у справі № 306/2952/14-ц та від 09 вересня 2017 року у справі №359/1654/15-ц, де вказано про неправильність застосування судами попередніх інстанцій статей 203, 215, 234 ЦК України у спорах, що виникли із договорів дарування нерухомого майна, укладених сторонами, які є близькими родичами, без перевірки, чи передбачали ці сторони реальне настання правових наслідків, обумовлених спірними правочинами; чи направлені дії сторін договорів на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів, зокрема чи продовжував дарувальник фактично володіти та користуватися цим майном. Крім того, у постанові від 03 липня 2019 року у справі №369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) Велика Палата Верховного Суду у подібних правовідносинах дійшла висновку про те, що фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, вважає, що така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним. Велика Палата Верховного Суду, переглядаючи справу №369/11268/16-ц, не вбачала підстав для відступу від цих висновків Верховного Суду України. Аналогічні висновки містяться також у постановах Верховного Суду від 18 березня 2021 року у справі №185/11584/19, 30 вересня 2021 року у справі №381/2296/18, від 15 грудня 2021 року у справі №187/795/19. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12.05.2021, яке 11.06.2021 набрало законної сили, [PERSON] повинна була сплатити АТ «Креді Агріколь Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 287770,72 грн., а тому [PERSON] , відчужуючи свої доньці [PERSON] належне їй на праві приватної власності нерухоме майно на підставі договору дарування від 05.07.2021, була обізнана про невиконане нею грошове зобов`язання за рішенням суду. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що оспорюваний договір дарування нерухомого майна уклали сторони, які є близькими родичами та останні не передбачали реального настання правових наслідків, обумовлених спірним правочином. Дії [PERSON] щодо укладення договору дарування зі своєю донькою [PERSON] були направлені на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок зобов`язань шляхом стягнення грошових коштів. А тому заслуговують на увагу посилання позивача на те, що відповідач [PERSON] уклала оспорюваний правочин з метою ухилення в подальшому від виконання зобов`язань за рішенням суду. Пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність. Відповідно до частин другої-четвертої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимог іншої особи-стягувача за рахунок майна цього власника, може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора. Припинення права власності на спірне майно за договором дарування не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. Боржник [PERSON] , уникаючи сплати боргу та відчужуючи належне їй майно на підставі договору дарування, укладеного зі своєю донькою діяла очевидно недобросовісно та зловживала правами стосовно кредитора, оскільки припинення права власності [PERSON] на належне їй майно порушує майнові інтереси кредитора АТ «Креді Агріколь Банк». Такі дії боржника не можуть залишатись поза реакцією суду, оскільки такі хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2018 року у справі №654/1528/17, від 06 березня 2019 року у справі №317/3272/16-ц. З урахуванням наведеного вище, врахровуючи те, що відповідачами не надано будь-яких доказів на спростування викладених вище обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання договору дарування недійсним підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved