Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-04 00:00:00

23.02.2021 заступник керівника Самбірської місцевої прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі Старосамбірської міської ради Самбірського району Львівської області, Комунального некомерційного підприємства Старосамбірської міської ради «Старосамбірська районна лікарня» звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь Старосамбірської міської ради Самбірського району Львівської області 42840,70 грн. шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (злочином)\~витрат лікувального закладу на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вироком Старосамбірського районного суду від 20.03.2019, який набрав законної сили 22.04.2019 року, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено йому покарання 3 роки 6 місяців позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст.75 КК України [PERSON] звільнено від відбуття покарання з іспитовим строком на 2 роки та покладено на нього обов`язки передбачені п.п.1,2 ст.76 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що 30 вересня 2017 року приблизно о 16 год. 35 хв. водій [PERSON] , керуючи саморобним вантажним автомобілем на базі «ГАЗ-66» в салоні якого перевозив пасажирів - [PERSON] та [PERSON] рухаючись в напрямку до с.Ясениця-Замкова Старосамбірського району Львівської області, а саме під`їжджаючи до регульованого залізничного переїзду обладнаного пристроями переїзної сигналізації, не здійснивши зупинку транспортного засобу перед ним та заздалегідь не переконавшись у безпечності здійснення проїзду через вказаний залізничний переїзд, виїхав на вказаний залізничний переїзд, де здійснив зіткнення з електропоїздом сполучення «Львів-Сянки». Вищевказані порушення правил дорожнього руху водієм [PERSON] перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди, \~ \~ \~ \~внаслідок якого пасажири із автомобіля [PERSON] отримали наступні тілесні ушкодження, а саме : [PERSON] та [PERSON] отримали тяжкі тілесні ушкодження які є небезпечними для життя в момент заподіяння та внаслідок даної ДТП перебували на стаціонарному лікуванні в комунальному закладі Старосамбірської районної ради «Старосамбірська центральна районна лікарня», в подальшому відповідно до рішення Старосамбірської районної ради №603 від 13.12.2019 року в Комунальному некомерційному підприємстві Старосамбірської районної ради «Старосамбірська центральна районна лікарня».\~Вартість перебування [PERSON] на стаціонарному лікуванні становить 16 597,13 грн., Вартість перебування [PERSON] на стаціонарному лікуванні становить 26 243,57 грн. В добровільному порядку відповідач не відшкодував завдані збитки. Тому просить стягнути з [PERSON] на користь Старосамбірської міської ради Самбірського району Львівської області 42840,70 грн. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.02.2021 року справа передана для розгляду судді Кушніру А.В. Ухвалою судді від 01.04.2021 відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судовому засіданні прокурор Самбірської місцевої прокуратури Гавриляк Т.М позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник Старосамбірської міської ради Самбірського району Львівської області Бущак В.Є. у судове засідання не з`явився, подав суду заяву в якій зазначив, що проти позовних вимог не заперечує, просить проводити розгляд справи у відсутності представника Старосамбірської міської ради. Представник Комунального некомерційного підприємства Старосамбірської міської ради « Старосамбірська районна лікарня» Чубик Т.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Слотило Р.В.\~в судовому засіданні проти позову заперечили. Свої заперечення мотивують тим, що неправильно зроблений розрахунок вартості одного ліжкодня за II півріччя 2017 року, тому що даний розрахунок зроблений за півріччя, а не за один місяць, як передбачає абз.2 п.2 Порядку обчислення фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993р., а саме: визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко- день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обланання. Окрім цього, в даному розрахунку пораховані видатки на предмети, матеріали, обладнання та тверде паливо, що суперечить вищевказаному Порядку. Тим більше, що опалювальний сезон розпочинається з 15 жовтня поточного року, а хворі лікувалися з 30 вересня по 13 жовтня. Крім того вказує, що в комунальному некомерційному підприємстві Старосамбірської міської ради «Старосамбірська районна лікарня» відсутній наказ про створення відділення анестезіології та інтенсивної терапії. Відсутність наказу про створення відділення анестезіології та інтенсивної терапії у комунальному некомерційному підприємстві Старосамбірської міської ради «Старосамбірська районна лікарня» - свідчить про фактичне не існування даного відділення, а так і відсутнє юридичне лікування хворих у даному відділенні. З огляду на наведене просять суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заслухавши пояснення учасників, показання свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з огляду на таке. Судом встановлено, що вироком Старосамбірського районного суду від 20.03.2019, який набрав законної сили 22.04.2019 року, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено йому покарання 3 роки 6 місяців позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст.75 КК України [PERSON] звільнено від відбуття покарання з іспитовим строком на 2 роки та покладено на нього обов`язки передбачені п.п.1,2 ст.76 КК України. (а.с.10-13). Вказаним вироком встановлено, що 30 вересня 2017 року приблизно о 16 год. 35 хв. водій [PERSON] , керуючи саморобним вантажним автомобілем на базі «ГАЗ-66» в салоні якого перевозив пасажирів - [PERSON] та [PERSON] рухаючись в напрямку до с.Ясениця-Замкова Старосамбірського району Львівської області, а саме під`їжджаючи до регульованого залізничного переїзду обладнаного пристроями переїзної сигналізації, не здійснивши зупинку транспортного засобу перед ним та заздалегідь не переконавшись у безпечності здійснення проїзду через вказаний залізничний переїзд, виїхав на вказаний залізничний переїзд, де здійснив зіткнення з електропоїздом сполучення «Львів-Сянки». Вищевказані порушення правил дорожнього руху водієм [PERSON] перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з настанням дорожньо-транспортної \~ \~ \~ \~пригоди,внаслідок якої пасажири автомобіля [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] отримали тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя в момент заподіяння. Цивільний позов у кримінальній справі не заявлявся. Як вбачається з листа комунального закладу Старосамбірської районної ради «Старосамбірська центральна районна лікарня» від 02.10.2018 №1544 [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні анестезії та інтенсивної терапії та хірургічному відділенні КЗ СРР «Старосамбірська ЦРЛ» з 30.09.2017 по 13.10.2017. Вартість перебування [PERSON] на стаціонарному лікуванні за період з 30.09.2017 по 13.10.2017 становить 16 597,13 грн.(а.с. 17). Згідно листа Комунального закладу Старосамбірської районної ради «Старосамбірська центральна районна лікарня» від 02.10.2018 №1543 [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні анестезії та інтенсивної терапії та хірургічному відділенні КЗ СРР «Старосамбірська ЦРЛ» з 30.09.2017 по 13.10.2017. Вартість перебування [PERSON] на стаціонарному лікуванні за період з 30.09.2017 по 13.10.2017 становить 26 243,57 грн.(а.с.15). Згідно рішення Старосамбірської міської ради Самбірського району Львівської області №82 від 26.01.2021 року змінено засновника комунального некомерційного підприємства Старосамбірської міської ради « Старосамбірська районна лікарня» шляхом виключення із складу засновників Старосамбірської районної ради ( код ЄДРПОУ 22421593) та включення Старосамбірської міської ради (код ЄДРПОУ 04055995) до складу засновників. Змінено найменування КНП СМР «Старосамбірська РЛ» на повна назва комунальне некомерційне підприємство Старосамбірської міської ради «Старосамбірська районна лікарня». Затверджено Статут КНП СМР «Старосамбірська районна лікарня» ( а.с.21). Відповідно до ч. 3\~ст. 56 ЦПК України\~у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. За ч. 4\~ст. 56 ЦПК України\~прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Відповідно до вимог\~ст. 131-1 Конституції України, прокуратура України становить єдину систему, на яку покладається, у тому числі, представництво інтересів держави в суді у випадках, визначених законом. Підставою представництва прокурором інтересів держави у суді відповідно до\~ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»\~є не здійснення або неналежним чином здійснення захисту інтересів держави органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Згідно зі\~ст. 89 Бюджетного кодексу України\~видатки на фінансування лікарні широкого профілю здійснюються за рахунок коштів місцевого бюджету, а тому несплата коштів відповідачем суттєво зачіпає інтереси держави у зв`язку з недоотриманням коштів для фінансування закладів охорони здоров`я. Положеннями статті 1166 Цивільного кодексу України(даліЦК України) передбачено відшкодування матеріальної шкоди при наявності складу правопорушення: протиправних дій особи, заподіяння шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою і наслідками, вини особи, що причинили збиток. Питання відшкодування витрат на лікування особи, яка потерпіла від злочину, врегульовано статтею 1206 ЦК України, Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Згідно з частиною першоюстатті 1206 ЦК Україниособа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Частиною третьоюстатті 1206 ЦК Українипередбачено, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. За змістом наведеної норми матеріального права обов`язок відшкодування витрат, понесених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, покладається саме на винну особу, яка вчинила цей злочин, і заподіяла шкоду здоров`ю потерпілої, як умисними, так і необережними діями. Відповідно до п. 3\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» №11 від 07.07.1995 року, судам слід мати на увазі, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим\~Постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993 року. Цим Порядком передбачено, що сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених в стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Як вбачається з п.2 «Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженого\~Постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993 року, визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. Згідно з п. 3 вищезазначеного Порядку визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. У разі, коли при ухвалені вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Учасники\~справи мають\~рівні права\~щодо здійснення\~всіх процесуальних\~прав та\~обов`язків,\~передбачених законом. Кожна\~сторона повинна\~довести обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.\~ Частиною 1 статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.76 ЦПК України ці дані встановлюються такими засобами: 1)\~письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; 2)\~висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до положень ст.77 ЦПК України належними є\~докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування. Предметом\~доказування є\~обставини,\~що підтверджують\~заявлені вимоги\~чи заперечення\~або мають\~інше значення\~для розгляду\~справи і\~підлягають встановленню\~при ухваленні\~судового рішення. Сторони\~мають право\~обґрунтовувати належність\~конкретного доказу\~для підтвердження\~їхніх вимог\~або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ст.78 ЦПК України суд не\~бере до\~уваги докази,\~що одержані\~з порушенням\~порядку,\~встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтею 79 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є\~докази,\~які у\~своїй сукупності\~дають змогу\~дійти висновку\~про наявність\~або відсутність\~обставин справи,\~які входять\~до предмета\~доказування. Згідно ч.2 ст.80 ЦПК України питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.5 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. У відповідності до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні\~докази не\~мають для\~суду заздалегідь\~встановленої сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд вважає за необхідне зазначити, що вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Але суд розглядає цивільні справи на засадах змагальності та диспозитивності і не повинен безпосередньо брати участь у зборі доказів. При цьому слід зазначити, що в судовому засіданні, суд у відповідності до ст.221 ЦПК України роз`яснював учасникам справи їхні процесуальні права та обов`язки, в тому числі положення ч.1 ст.81 ЦПК України, відповідно до вимог якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, положення ч.5 ст.81 ЦПК України відповідно до якої докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, положення ч.1 ст.83 ЦПК України відповідно до якої сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду, положення ч.1 ст.84 ЦПК України відповідно до якої учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.\~ Своїми процесуальними правами сторони розпорядились на власний розсуд. Оскільки, між протиправними діями відповідача та перебуванням потерпілих на лікуванні в медичному закладі є причинний зв`язок, що доведено належними та допустимими доказами, відтак, то суд вважає, що є усі достатні правові підстави для відшкодування витрат з відповідача на стаціонарне лікування потерпілих в медичному закладі. При цьому, суд відхиляє доводи сторони відповідача про те, що сума витрат, понесених закладом охорони здоров`я на лікування потерпілих від кримінального правопорушення, є необґрунтованою. Так,\~прокурором долучено\~до позовної\~заяви вказані\~вищелисти\~Комунального закладу\~Старосамбірської районної\~ради «Старосамбірська\~центральна районна\~лікарня» від\~02.10.2018\~№1543\~та №1544 із розрахунками вартості фактичних витрат понесених КЗ СРР «Старосамбірська ЦРЛ» на лікування потерпілих. На противагу цьому відповідачем не надано жодних інших розрахунків та доказів, які б спростовували зазначений прокурором розмір витрат та свідчили б про їх необґрунтованість. Враховуючи наведені норми ЦПК України суд зазначає, що саме посилання відповідача на неправильність проведення розрахунку вартості одного ліжко-дня без зазначення такого розрахунку та подання належних і допустимих доказів на його обґрунтування, не може слугувати достатньою підставою для відмови в позові. Щодо доводів відповідача про відсутність наказів у комунальному некомерційному підприємстві Старосамбірської міської ради «Старосамбірська районна лікарня» про створення відділення анестезіології та інтенсивної терапії, то суд такі відхиляє, оскільки дані обставини не спростовують фактичних витрат понесених КЗ СРР «Старосамбірська ЦРЛ» на лікування потерпілих та факту надання медичної допомоги потерпілим у вказаному закладі, що потягло за собою і витрати на їх лікування. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29). Отже, враховуючи, що внаслідок спричинення [PERSON] , та [PERSON] тяжких тілесних ушкоджень в результаті ДТП, останні перебували на стаціонарному лікуванні і доведений причинний зв`язок між протиправними діяннями [PERSON] та перебуванням потерпілих на стаціонарному лікуванні у Комунальному закладі Старосамбірської районної ради «Старосамбірська центральна районна лікарня» (на час розгляду справи комунальне некомерційне підприємство Старосамбірської міської ради «Старосамбірська районна лікарня»), сумарна вартість якого становить 42840,70 гривень, суд приходить до висновку, що позовні вимоги прокурора є обґрунтованими. Таким чином, суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, прийшов до висновку, що позов слід задовольнити в повному обсязі. Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п.6 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому судовий збір необхідно стягнути з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved