Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-05 00:00:00

14 червня 2022 року позивач [PERSON] , через свого представника Півторака В.М. , звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа - Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, про надання дозволу [PERSON] на виїзд неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , за кордон без дозволу (згоди) батька [PERSON] на період навчання до 30 червня 2028 року включно, та надання дозволу [PERSON] на оформлення документів, без дозволу (згоди) батька [PERSON] , для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя на навчання до досягнення дитиною повноліття. Обгрунтовує позов тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 01 розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області (справа №607/22443/19). Від даного шлюбу народилась дочка [PERSON] . На даний час неповнолітня дочка сторін проживає разом з матір`ю та навчається у початковій школі № 1 імені Генріха Сенкевича, яка знаходиться по вул. Лукова, 1, м. Остшешув, Польща . Позивач матеріально утримує дочку та належним чином піклується про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток дитини. Відповідач з часу розірвання шлюбу, з 2019 року, участі у вихованні дитини не бере, її розвитком не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та розвиток дочки не надає. На даний час місце перебування відповідача позивачу не відоме. Відповідач безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за межі України для навчання, вагомих аргументів, які б пояснювали таку відмову він не наводить, на контакт із дитиною не йде. Наведене свідчить про те, що дії відповідача шкодять інтересам дитини та не сприяють її всебічному та гармонійному розвитку, а також свідчать про зловживання [PERSON] своїми батьківськими правами. Посилаючись на інтереси дитини, необхідність періодичних виїздів дитини за кордон, безпідставне небажання батька надати згоду на виїзд дитини за кордон та позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 04 липня 2018 року (справа №712/10623/17), просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 17 червня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 13 липня 2022 року на 10 год. 10 хв., яке, у зв`язку з неявкою учасників судового процесу, відкладено на 04 серпня 2022 року на 11 год. 15 хв., та, повторно відкладено на 12 вересня 2022 року на 15 год. 30 хв. У зв`язку з неявкою відповідача, підготовче судове засідання, призначене на 12 вересня 2022 року, відкладено на 04 жовтня 2022 року на 14 год. 30 хв., яке, у зв`язку з неявкою учасників судового процесу, відкладено на 02 листопада 2022 року на 14 год. 30 хв. Підготовче судове засідання, призначене на 02 листопада 2022 року, у зв`язку із перебуванням головуючого судді у відпустці, відкладено на 15 листопада 2022 року на 12 год. 30 хв. Ухвалою суду від 15 листопада 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 06 грудня 2022 року на 13 год. 45 хв. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Півторак В.М. позов підтримав, зіславшись на мотиви, викладені в позовній заяві. Просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, не повідомивши про причини неявки. Відзиву на позов від відповідача не надходило. Представник третьої особи Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради у судове засідання не з`явився, не повідомивши про причини неявки, хоча про дату, час та місце розгляду справи третю особу було повідомлено належним чином. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву, а представник позивача у судовому засіданні не заперечив проти такого вирішення справи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Як убачається з наявного у Єдиному державному реєстрі судових рішень рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 грудня 2019 року (справа №607/22443/19), [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано. У даному шлюбі народилася дочка - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції. Неповнолітня [PERSON] , [INFO] , проживає із позивачем [PERSON] та перебуває на її вихованні та утриманні, що зазначає позивач у позовній заяві. Згідно з довідкою від 09 грудня 2021 року, виданою Початковою школою №1 і. Генріха Сенкевича в Остшешуві (вул. Лукова, 1, 63-500 Остшешув), із офіційним перекладом на українську мову, [PERSON] , яка народилася [INFO] в Україні, адреса проживання: [ADDRESS] , імена батьків - [PERSON] та [PERSON] , є ученицею шкоди. У 2021/2022 навчальному році відвідує 2-Б клас. Запланована дата закінчення початкової школи - червень 2028 року. Як убачається з довідки від 10 грудня 2021 року, виданої Відділом з питань громадян та економічної діяльності Бургомістр міста і ґміни Остшешув, із офіційним перекладом на українську мову, із офіційним перекладом на українську мову, [PERSON] , [INFO] зареєстрована для тичасового проживання за адресою: [ADDRESS] , на час з 19 березня 2020 року по 29 січня 2023 року, разом із нею у спільній квартирі зареєстрована [PERSON] . З пояснень представника позивача в судовому засіданні встановлено, що позивачка зверталась до [PERSON] з метою отримання від нього нотаріально посвідченого дозволу (згоди) на оформлення проїзного документа на право виїзду їх дитини за кордон, однак відповідач відмовився надати таку згоду. На поточний навчальний рік дитина змогла виїхати до Польщі без згоди батька у зв`язку зі змінами умов пропуску через державний кордон на період воєнного стану, але в подальшому з метою уникнення труднощів перетину кордону такий дозвіл є необхідним. До правовідносин, які виникли між сторонами, суд застосовує такі норми права: Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як убачається з ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно з ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Згідно з ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» документами, що дають право громадянину України на виїзд з України і в`їзд в Україну, є: паспорт громадянина України для виїзду за кордон; дипломатичний паспорт України; службовий паспорт України; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну (дає право на в`їзд в Україну). У передбачених міжнародними договорами України випадках замість документів, зазначених у частині першій цієї статті, для виїзду з України і в`їзду в Україну можуть використовуватися інші документи. Відповідно до вимог ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» оформлення документів для виїзду громадян України за кордон на постійне проживання здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів. Оформлення документів для залишення на постійне проживання за кордоном громадян України, які виїхали за кордон тимчасово, здійснюється закордонними дипломатичними установами України. Провадження за заявами про оформлення документів для виїзду громадян України за кордон на постійне проживання здійснюється в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів. Провадження за заявами про оформлення документів для залишення на постійне проживання за кордоном громадян України, які виїхали за кордон тимчасово, здійснюється в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері зовнішніх зносин. Відповідно до п. 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМ України від 27 січня 1995 року №75 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 року № 724), далі - Правила, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку, у тому числі в супроводі членів екіпажу повітряного судна, на якому вони прямують. Згідно з п. 4 цих Правил Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно з п. 2-3 Правил у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану виїзд за межі України дітей, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків, баби, діда, повнолітніх брата, сестри, мачухи, вітчима або інших осіб, уповноважених одним з батьків письмовою заявою, завіреною органом опіки та піклування, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків та за наявності паспорта громадянина України або свідоцтва про народження дитини (за відсутності паспорта громадянина України)/документів, що містять відомості про особу, на підставі яких Держприкордонслужба дозволить перетин державного кордону. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Також, в ст. 3 вказаної Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року (справа № 712/10623/17), Велика Палата дійшла до висновку, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. Тимчасовий виїзд за кордон у супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення. Крім того, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) Європейський суд з прав людини, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинутина інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Так, судом установлено, що неповнолітня [PERSON] , [INFO] , знаходиться на утриманні матері, тимчасово проживає з нею в Польщі, де навчається в школі, термін закінчення навчання - червень 2028 року. У зв`язку з зазначеним, маючи постійне місце реєстрації в Україні, у позивача та її дитини виникає необхідність частого перетину державного кордону. Батько [PERSON] добровільно згоди на виїзд дини за кордон не надає. Указом Президента в Україні введено воєнний стан, а тому, відповідно до Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМ України від 27 січня 1995 року №75 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 року № 724), на період воєнного стану згода другого з батьків на виїзд дитини за кордон не потрібна, однак, з метою забезпечення якнайкращих інтересів дитини, зважаючи на те, що воєнний стан в Україні продовжений до 19 лютого 2023 року, а у школі в Республіці Польща [PERSON] планує навчатись до червня 2028 року, для безперешкодного перетину державного кордону України з Республікою Польща в супроводі матері дитині потрібні документи, передбачені законодавством України, що діє на постійній основі, зокрема - нотаріально посвідчена згода батька, а в разі її відсутності - рішення суду про надання дозволу на виїзд з України без згоди та супроводу батька. За таких обставин суд приходить до переконання, що ненадання відповідачем [PERSON] згоди на виїзд дитини за кордон та згоди для оформлення документів для тимчасового виїзду або супроводу дитини за кордон шкодить інтересам дитини і не сприяє її всебічному, гармонійному духовному, моральному розвитку. Разом із тим, вимоги в частині надання дозволу на виїзд дитини за межі України без зазначення переліку країн та надання дозволу на оформлення документів для тимчасового виїзду або супроводу дитини до країн ближнього та дальнього зарубіжжя до досягнення дитиною повноліття, ні у позовній заяві, ні в судовому засіданні не обгрунтовано. Судом установлено необхідність виїзду дитини до Республіки Польща на період навчання, а не до країн ближнього та дальнього зарубіжжя до досягнення дитиною повноліття. З цих підстав позов підлягає до часткового задоволення. У зв`язку з частковим задоволенням позову відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути 992,40 грн понесеного судового збору.

Outcome: partial