Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-06 00:00:00

Запорізький державний медичний університет звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за освітні послуги, в обґрунтування позову зазначив наступне. 18.09.2020 між Запорізьким державним медичним університетом та відповідачем [PERSON] укладено договір №ФЗ-МСМ-56 про надання освітніх послуг, за умовами якого університет бере на себе зобов`язання за рахунок коштів відповідача надати освітню послугу. У свою чергу, відповідач повинен своєчасно вносити плату за освітні послуги, відповідно до п. 3.1.1., п. 5.3-5.7 Договору. Відповідно до наказу №451-с від 16.06.2021 з 01.06.2021 відповідача було відраховано з університету за невиконання умов Договору-п. 3.1.1., п. 5.3-5.7 (несплата освітніх послуг), п. 4.1.1, п. 4.1.5 (не з`явилась на літню сесію). Відповідач має заборгованість по оплаті за навчання, яка у добровільному порядку не сплачена, у зв`язку з чим, враховуючи порушення зобов`язань за умовами договору, позивач просить стягнути з відповідача грошову суму у розмірі 9 752,93 грн., з яких: основний борг з врахуванням індексу інфляції у розмірі 7 953,29 грн.; 3% річних у розмірі 270,73 грн.; пеня у розмірі 1 528,91 грн. Судові витрати просить покласти на відповідача. Ухвалою судді від 07.07.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням учасників справи, встановлено учасникам процесу строки для подання заяв по суті справи. Заяви по суті справи від учасників процесу не надходили. Представник позивача - адвокат Гарбуз П.В. у судове засідання надав заяву про розгляд справи за його відсутності, у заяві зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомила, відзиву на позов не подала, із заявою про розгляд справи за її відсутності до суду не зверталася. У зв`язку з чим, на підставі ст.ст. 247, 280, 281 ЦПК України, суд розглянув справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, у порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 18.09.2020 між Запорізьким державним медичним університетом та відповідачем [PERSON] укладено договір №ФЗ-МСМ-56 про надання освітніх послуг між закладом вищої освіти та фізичною (юридичною) особою (далі Договір). Предметом цього Договору є надання освітніх послуг. (а.с. 6-7). Відповідно до умов цього Договору університет бере на себе зобов`язання за рахунок коштів замовника здійснити надання студенту освітніх послуг (п.1.1). Виконавець має право вимагати від замовника/студента своєчасно вносити плату за освітні послуги, у розмірах та порядку встановлених цим Договором (п.2.2). У свою чергу, відповідач зобов`язана своєчасно вносити плату за освітні послуги, здійснювати оплату за договором шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця, щосеместрово, у розмірі та терміни, передбачені Договором, відповідно до п. 3.1.1., п. 5.1-5.7 Договору. Відповідно до наказу №451-с від 16.06.2021 відповідача [PERSON] було відраховано з університету з 01.06.2021, як таку, що не виконала умови договору про навчання: не з`явилася на літню сесію та не сплатила кошти за навчання. (а.с. 8). Згідно з розрахунком заборгованості, складеним Запорізьким державним медичним університетом (а.с.9) за навчання студента [PERSON] , згідно п. 5.2 Договору мала бути сплачена сума у розмірі 16 920,00 грн. Фактично, відповідачем за навчання сплачена сума 10 000,00 грн., за платіжними дорученнями від 05.10.2020 за № @2PL842325. Отже, заборгованість по оплаті за навчання складає 6 920,00 грн. (16 920,00 грн. - 10 000,00 грн.). Крім того, звертаючись до суду з позовом у цій справі, позивач ЗДМУ, у тому числі, просив суд стягнути з відповідача суму коштів, які нараховані ним, як 3% річних згідно ст.625 ЦК України, за період з 01.02.2021 по 23.05.2022, інфляційні втрати за період з 01.06.2021 по 01.05.2022, та пеня за несвоєчасну оплату освітніх послуг за період з 28.09.2020 по 05.10.2020 (включно) та з 01.02.2021 по 23.05.2022. (а.с.9-10). Вказаний розрахунок позивача, відповідачем не спростовано, заперечень щодо вимог позивача або даних, які б спростовували викладені у позові обставини не надано, та не надано даних щодо погашення заборгованості. Надані позивачем докази про наявність заборгованості у зазначеному розмірі суд вважає належними, допустимими та, оцінюючи їх у сукупності, вважає достатніми для підтвердження аргументів, викладених у позові, виходячи з наступного. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) . У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. На підставі викладеного, враховуючи, що на час розгляду справи судом сума заборгованості за договором відповідачем не сплачена та матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем було вжито заходи по погашенню заборгованості за послуги навчання у розмірі 6 920,00 грн., суд приходить до висновку, що позовні вимоги, у цій частині, є обґрунтованими та вказана грошова сума підлягає стягненню з відповідача. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на не договірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18. Зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін у цій справі як грошових зобов`язань, оскільки на підставі договору між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України до прострочення відповідача. Основою для розрахунків 3 % річних та інфляційних втрат є сума заборгованості по оплаті за навчання, яка не виплачена позивачу станом на час розгляду цієї справи. Як передбачено п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Статтею 551 ЦК України передбачено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Згідно розрахунку позивача, ним нараховано 3% річних, за період з 01.02.2021 по 23.05.2022, у розмірі 270,73 грн., та інфляційні втрати, за період з 01.06.2021 по 01.05.2022, у розмірі 1 033,29 грн., виходячи із суми боргу у розмірі 6 920,00 грн. Крім того, згідно із дослідженого судом розрахунку позивача, у зв`язку із неналежним виконанням умов договору відповідачу нараховано пеню, за період з 28.09.2020 по 05.10.2020 (включно) та за період з 01.02.2021 по 23.05.2022, у загальному розмірі 1 528,91 грн., що відповідає умовам Договору (п.п. 6.1. 6.2). Відтак, виходячи із вимог ст. 13 ЦПК України, яка передбачає, що суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивача 3% річних, інфляційні втрати та пеню у розмірі заявленому у позові. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача грошову суму у загальному розмірі 9 752,93 грн. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, що підтверджені платіжним дорученням (а.с.2), у розмірі 2 481,00 грн.

Outcome: approved