Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-05 00:00:00

У червні 2022 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом Малоснітинської сільської ради Фастівського району Київської області про визнання права власності на спадкове майно. У подальшому, ухвалою суду від 18.08.2022 року замінено відповідача Малоснітинську сільську раду Фастівського району Київської області на її правонаступника Фастівську міську раду Київської області (далі - відповідач). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] . Останній за життя склав заповіт, яким заповів все належне йому майно позивачу та сестрі позивача [PERSON] . За домовленістю з сестрою та матір`ю позивача [PERSON] , остання та [PERSON] не оформляли право власності на спадкове майно за умови, що після оформлення спадщини сестра оформить на позивача право власності на 1/2 частину будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Так, 29.08.2008 року [PERSON] подарувала [PERSON] 1/2 частину вказаного будинку. 17.02.2010 року [PERSON] отримала державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер 3224984200:03:005:0029 по [ADDRESS] , яка була видалена для будівництва і обслуговування житлового будинку. [INFO] [PERSON] померла, після смерті якої право власності на спадкове майно оформив її чоловік [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, який не залишив заповіту, близьких родичів на час смерті не мав. Як вказує позивач, він особисто оплатив вартість ритуальних послуг своїх сестри та її чоловіка, встановив їм пам`ятник. На думку [PERSON] , він являється спадкоємцем п`ятої черги щодо майна померлого [PERSON] 20.04.2021 року позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] , але постановою від 16.11.2021 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. За відсутностю можливості у досудовому порядку отримати свідоцтво про право на спадщину, [PERSON] просив суд визнати за ним право власності на 1/2 частину будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер 3224984200:03:005:0029 по [ADDRESS] . Відзиву на позовну заяву від відповідача не надходило. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Розгляд справи відбувається в судовому засіданні (ч.1 ст. 211 ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27.06.2022 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Малоснітинської сільської ради Фастівського району Київської області про визнання права власності на спадкове майно. 12.07.2022 року витребувано копії матеріалів спадкової справи після померлого [INFO] [PERSON] . Ухвалою суду від 18.08.2022 року замінено відповідача Малоснітинську сільську раду Фастівського району Київської області на її правонаступника Фастівську міську раду Київської області. 01.09.2022 року на адресу суду надійшли завірені копії матеріалів спадкової справи щодо майна померлого [INFO] [PERSON] . Ухвалою суду від 27.10.2022 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що батьками позивача [PERSON] , [INFO] , являються [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] (а.с. 9). [PERSON] , [INFO] (а.с. 10), яка після укладення шлюбу з [PERSON] , [INFO] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 24) являється сестрою позивача [PERSON] . Будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 28.08.2003 року, що видано Виконкомом Малоснітинської сільської ради (а.с. 5). Як вбачається із заповіту від 05.05.2004 року, що посвідчено секретарем Малоснітинської сільської ради [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №7, [PERSON] , на випадок своєї смерті, заповів належний йому вищевказаний житловий будинок і все майно, де б воно не було і з чого воно б не складалося, [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). Заявою від 20.10.2006 року [PERSON] прийняв спадщину, яка залишилась після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 8). 29.08.2008 року [PERSON] подарувала [PERSON] 1/2 частину будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , про що сторони уклали договір дарування частини житлового будинку, що посвідчено приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Київської області Куцевол Н.М. та зареєстровано в реєстрі за №2877. Як зазначено у вказаному договорі, вказана частина житлового будинку належить дарувальнику на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Фастівською державною нотаріальною конторою Київської області 21.04.2007 року за реєстровим №1106 і зареєстрованого в комунальному підприємстві Київської обласної ради «Фастівське міжміське бюро технічної інвентаризації» за реєстровим №380, книга №1 (а.с. 11). [INFO] померла [PERSON] , про що видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с. 23). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.03.2021 року, що видано державним нотаріусом Фастівської районної державної нотаріальної контори Київської області Бігіч С.Ю. та зареєстровано в реєстрі за №649, спадкоємцем майна [PERSON] , а саме, 1/2 частки житлового будинку з відповідними надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Фастівською державною нотаріальною конторою Київської області 21.04.2007 року, реєстр №1106 та зареєстрованого в Фастівському міжміському бюро технічної інвентаризації від 26 червня 2007 року в книгу №1, номер запису 380, є її чоловік [PERSON] , [INFO] (а.с. 19). Крім того, за свідоцтвом про право на спадщину за законом від 18.03.2021 року, що видано державним нотаріусом Фастівської районної державної нотаріальної контори Київської області Бігіч С.Ю. та зареєстровано в реєстрі за №651, спадкоємцем майна [PERSON] , а саме, земельної ділянки площею 0,2500 га, кадастровий номер 3224984200:03:005:0029 по [ADDRESS] , призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, що належала [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №684311, виданого 17.02.2010 року Управлінням Держкомзему у Фастівському районі Київської області, згідно рішення М.Снітинської сільської ради народних депутатів №4-24-05 від 26.02.2009 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №01:10:958:01465, є її чоловік [PERSON] , [INFO] (а.с. 21). [INFO] [PERSON] помер, про що видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с. 26). 20.04.2021 року із заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] звернувся позивач [PERSON] (а.с. 38-39). Постановою державного нотаріуса Фастівської районної державної нотаріальної контори Київської області Бігіч С.Ю. від 16.11.2021 року [PERSON] , відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку з відповідними надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] (а.с. 41). Стаття 1216 ЦК України передбачає те, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Згідно із ч. 1-3 ст.1268 ЦК України,спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно до статті 1271 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У даній справі спір виник щодо спадкування наступного майна: 1/2 частки житлового будинку з відповідними надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,2500 га, кадастровий номер 3224984200:03:005:0029 по [ADDRESS] , призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, що належать померлому [PERSON] , який являється чоловіком померлої сестри позивача. При цьому, у позасудовому порядку позивачу не вдалося оформити спадкові права. У судовому засіданні також було встановлено, що за життя [PERSON] не склав заповіт на випадок своєї смерті. Як визначено ч. 1 та ч. 2 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (ст. 1262 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1265 ЦК України, у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. При цьому, згідно ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатні вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Під час надання пояснень по суті справи, позивачем [PERSON] було зазначено, що всі витрати на поховання померлого [PERSON] він взяв на себе, оскільки рідні мати, брати та сестри останнього проживають в іншій області. Також зазначив, що між ним та одним із братів була домовленість що позивач здійснить поховання [PERSON] , а рідні останнього не будуть претендувати на батьківський будинок. Таким чином, вказані особи можуть бути спадкоємцями померлого. У своїй постанові від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц Велика Палата Верховного Суду зробила правовий висновок наступного змісту. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідача, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обгрунтування позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадій відкриття провадження. Як вбачається зі змісту статей 51, 175 ЦПК України на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову. У своїй постанові від 25.04.2018 по справі № 185/10105/15-ц Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що спосіб захисту порушеного права обирає позивач, ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання, в якому позивач повинен обґрунтувати необхідність такої заміни, а саме чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним, а суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких зазначив позивач. Крім того, відповідно до ст.41 Конституції України та п.2 ч.1 ст.3, ст.321 ЦК України, ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законами. Ураховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. [PERSON] звернувся із позовними вимогами до Фастівської міської ради Київської області на підставі відсутності інших спадкоємців щодо майна померлого [PERSON] , однак, у судовому засіданні повідомив про наявність інших спадкоємців попередніх черг, від яких у матеріалах справи відсутні відомості про неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. При цьому, у підготовчому судовому засіданні позивач зазначив про відсутність заяв про заміну відповідача та зміну позовних вимог. У той же час, сам позивач вважає себе спадкоємцем п`ятої черги щодо майна померлого [PERSON] , який являється позивачу чоловіком його покійної сестри. У ст. 2 СК України зазначено, що Сімейний кодекс України регулює особисті немайнові та майнові відносини між бабою, дідом, прабабою, прадідом та внуками, правнуками, рідними братами та сестрами, мачухою, вітчимом та падчеркою, пасинком. Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та (або) майнові відносини між іншими членами сім`ї, визначеними у ньому. Сімейний кодекс України не регулює сімейні відносини між двоюрідними братами та сестрами, тіткою, дядьком та племінницею, племінником і між іншими родичами за походженням. Отже, даною нормою Сімейного кодексу непрямо розмежовані поняття «члени сім`ї» та «інші родичі» і це не є тотожні поняття. Згідно ст. 3 КПК України, близькі родичі та члени сім`ї - чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням, а також особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки, у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі. Стаття 1 Закону України «Про запобігання корупції» дає визначення терміну «члени сім`ї» та «близькі особи». Згідно даного закону члени сім`ї - це особи, які перебувають у шлюбі, а також їхні діти, у тому числі повнолітні, батьки, особи, які перебувають під опікою і піклуванням, інші особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (крім осіб, взаємні права та обов`язки яких не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі. Близькі особи - особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки із суб`єктом, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону (крім осіб, взаємні права та обов`язки яких із суб`єктом не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі, а також - незалежно від зазначених умов - чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, зять, невістка, тесть, теща, свекор, свекруха, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням згаданого суб`єкта. Чинне законодавство України не містить як такого визначення терміну «родичі», однак системний аналіз норм цивільного, сімейного та кримінального права, антикорупційного законодавства, дозволяють зробити висновок, що родичі - це особи, які походять одна від іншої, або від спільного пращура, яких зв`язує кровна спорідненість. Отже, з системного аналізу вищенаведених правових норм суд робить висновок, що закон розмежовує такі поняття як «родичі», «члени сім`ї» та «близькі особи», ці поняття не є тотожними. Крім того, для успадкування майна за п`ятою чергою закону на підставі ч. 1 ст. 1265 ЦК України визначальними є саме родинні зв`язки до шостого ступеня спорідненості. У той же час, на підставі аналізу вказаних норм закону можна дійти до висновку, що між померлим [PERSON] , який являється чоловіком сестри позивача [PERSON] відсутня спорідненість, тобто позивач не є родичем померлого. За таких обставин, на даний час відсутні підстави для визнання за позивачем права власності на спадкове майно у порядку спадкування за законом на підставі п`ятої черги спадкоємців, оскільки позивач не має права на спадкування на підставі ч. 1 ст. 1265 ЦК України, так як не являється родичем померлого. Крім того, у судовому засіданні також було встановлено, що у померлого наявні інші спадкоємці попередніх черг. У справі ЄСПЛ "Sunday Times v. United Kingdom" суд вказав, що прописаний у Конвенції термін "передбачено законом" передбачає дотримання такого принципу права, як принцип визначеності. Суд стверджує, що термін "передбачено законом" передбачає не лише писане право, як-то норми писаних законів, а й неписане, тобто укладені у суспільстві правила та засади моральності суспільства. До цих правил, які визначають сталість правозастосування, відноситься і судова практика. Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба, з належною порадою передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, що може спричинити певна дія. Вислови "законний" та "згідно з процедурою, встановленою законом", зумовлюють не лише повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права, а й те, що будь-яке рішення суду відповідає меті і не є свавільним (справа "Steel and others v. The United Kingdom"). Отже, правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не надано доказів на підтвердження своїх позовних вимог. Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання права власності на спадкове майно, а тому позовні вимоги є такими, що не ґрунтуються на вимогах закону та не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed