Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-13 00:00:00

У травні 2022 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерго Лайн» (далі - ТОВ «Енерго Лайн») про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги вказує, що з 25 січня 2022 року він працював на посаді електромонтажника в ТОВ «Енерго Лайн». 24 лютого 2022 року Указом Президента України №64/2022 на території України введено воєнний стан та оголошено загальну мобілізацію. З перших днів військової агресії він записався до органів місцевої територіальної оборони, про що 28 лютого 2022 року повідомив керівництво ТОВ «Енерго Лайн» по телефону, попередивши, що має намір підписати контракт добровольця територіальної оборони, який надасть роботодавцю після підписання. Однак, наказом №26-к від 08 квітня 2022 року його було звільнено з роботи на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України за прогул без поважних причин за період з 01 березня 2022 року по 08 квітня 2022 року. Вважає своє звільнення з роботи незаконним, оскільки воно відбулось у період дії воєнного стану, коли він вчиняв дії щодо захисту держави, перебуваючи у лавах місцевої територіальної оборони, а тому був відсутній на робочому місці з поважних причин. Крім того, про звільнення з роботи йому нічого не було відомо, перед звільненням йому не було запропоновано надати пояснення щодо відсутності на робочому місці, а сам наказ про звільнення направлено по пошті за місцем його проживання та отримано його дружиною лише 25 квітня 2022 року. Незаконне звільнення призвело до його вимушеного прогулу та моральних страждань. За таких обставин [PERSON] просить суд визнати незаконним і скасувати наказ №26-к від 08 квітня 2022 року про його звільнення з роботи, поновити його на посаді електромонтажника, стягнути з ТОВ «Енерго Лайн» на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, 10000 грн. моральної шкоди та 5500 грн. витрат на правову допомогу. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Грицай Л.М. підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просить позов задовольнити, посилаючись на те, що [PERSON] був відсутній на роботі з поважних причин, оскільки з самого початку військової агресії з боку російської федерації він вступив до лав добровольчого формування Старокостянтинівської міської територіальної громади №1, а 10 березня 2022 року з ним було підписано відповідний контракт. Про ці обставини він повідомляв керівництво ТОВ «Енерго Лайн» по телефону. Також вказує, що звільнення [PERSON] з роботи відбулось з порушенням трудового законодавства, без дотримання вимог ст.149 КЗпП України, оскільки відповідач навіть не намагався з`ясувати причини відсутності [PERSON] на роботі, не відібрав від нього письмових пояснень та застосував найсуворіше із дисциплінарних стягнень - звільнення. Представники відповідача ТОВ «Енерго Лайн» - Щур С.Ю. та [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечили, просять відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що звільнення [PERSON] з роботи було проведено з дотриманням вимог трудового законодавства. Вказують, що у період з 24 лютого 2022 року по 08 квітня 2022 року [PERSON] на роботу не з`являвся, на засоби зв`язку ТОВ «Енерго Лайн» з власних мобільних телефонів не телефонував, будь-яких документів про поважність причин відсутності на робочому місці не надав. Факт відсутності [PERSON] на роботі у вказаний період зафіксовано у відповідних актах, складених комісією ТОВ «Енерго Лайн», а також у табелях обліку робочого часу. З огляду на таку поведінку позивача, на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України його було звільнено з 08 квітня 2022 року з займаної посади і копію наказу про звільнення направлено засобами поштового зв`язку за місцем його проживання. Також зазначають, що лише 27 квітня 2022 року на офіційну електронну адресу ТОВ «Енерго Лайн» від невідомої особи надійшла копія контракту добровольця територіальної оборони, підписаного 10 березня 2022 року з [PERSON] . Отримавши копію вказаного контракту, 28 квітня 2022 року ТОВ «Енерго Лайн» зробило запити в усі можливі державні установи, які ведуть облік військовослужбовців та добровольців територіальної оборони щодо [PERSON] , за результатами яких було встановлено, що станом на 10 травня 2022 року [PERSON] не перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних та до Збройних Сил України по мобілізації не призивався. Оскільки немає жодних підтверджень, що підписаний [PERSON] контракт від 10 березня 2022 року, укладений у відповідності до вимог Положення про добровольчі формування територіальних громад, затвердженого постановою КМУ №1449 від 29.12.2021, тому вважають, що він був відсутній на роботі без поважних причин, а тому правомірно звільнений на підставі ч.4 п.1 ст.40 КЗпП України. Аналогічні доводи на спростування позовних вимог були викладені відповідачем також і у відзиві, поданому у визначений судом строк. Крім того, в судовому засіданні представник відповідача [PERSON] вказала про відсутність підстав для стягнення з ТОВ «Енерго Лайн» на користь [PERSON] моральної шкоди, оскільки заподіяння такої шкоди позивачу не підтверджено жодними належними доказами. А також вказала про відсутність підстав для стягнення з відповідача витрат на оплату правничої допомоги адвоката через відсутність документального підтвердження надання правової допомоги, переліку та вартості виконаних робіт та їх оплати позивачем. Заслухавши учасників процесу, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що наказом №9-к від 24 січня 2022 року [PERSON] прийнято на роботу в ТОВ «Енерго Лайн» з 25 січня 2022 року на посаду електромонтажника силових мереж та електроустаткування з посадовим окладом згідно штатного розпису (а.с.45). З 01 березня по 04 березня 2022 року включно, з 09 березня по 12 березня 2022 року включно, з 14 березня по 18 березня 2022 року включно, з 21 березня 2022 року по 25 березня 2022 року включно, з 28 березня по 01 квітня 2022 року включно, з 04 квітня по 08 квітня 2022 року включно [PERSON] був відсутній на роботі впродовж усього робочого дня. Наказом №26-к від 08 квітня 2022 року [PERSON] звільнено з роботи з 08 квітня 2022 року згідно п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України за прогул без поважних причин (а.с.5). Підставами звільнення зазначено: відсутність [PERSON] на роботі з 01 березня по 04 березня 2022 року включно, з 09 березня по 12 березня 2022 року включно, з 14 березня по 18 березня 2022 року включно, з 21 березня 2022 року по 25 березня 2022 року включно, з 28 березня по 01 квітня 2022 року включно, з 04 квітня по 08 квітня 2022 року включно без поважних причин, а також те, що він не відповідав протягом вказаних періодів на телефонні дзвінки та не надав документів про поважність причин відсутності на робочому місці. Копію наказу про звільнення від 08 квітня 2022 року ТОВ «Енерго Лайн» 15 квітня 2022 року засобами поштового зв`язку направило [PERSON] за місцем його проживання за адресою: с. Пашківці Хмельницького району Хмельницької області, 25 квітня 2022 року вказаний наказ отримано позивачем (а.с.57-59). Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений статтею 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Таким актом національного законодавства України є, зокрема, Конвенція Міжнародної Організації Праці №158 про припинення трудових відносин з ініціативи підприємця 1982 року, яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 04 лютого 1994 року № 3933-XII (далі - Конвенція). Згідно зі статтею 4 Конвенції трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов`язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби. За змістом пункту 2 статті 9 Конвенції, щоб тягар доведення необґрунтованого звільнення не лягав лише на працівника, тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в статті 4 Конвенції, лежить на роботодавцеві. Підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника передбачені у статтях 40, 41 КЗпП України. Відповідно до положень пункту 4 частини 1 статті 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 22 і 24 постанови від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (далі - Постанова Пленуму ВСУ № 9), у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 частини першої статті 40, пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Таким чином, визначальними факторами для вирішення питання про законність звільнення з роботи за прогул є не тільки встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, а й встановлення поважності причин відсутності. Законодавством не визначено перелік обставин, за наявності яких прогул вважається вчиненим з поважних причин, тому, вирішуючи питання про поважність причин відсутності працівника на роботі, звільненого за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати будь-які докази з числа передбачених ЦПК України. Основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника. Прогул є дисциплінарним проступком, а тому до звільнення з даної підстави застосовуються положення статей 147, 148, 149 КЗпП України. Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення - догана або звільнення. Відповідно до статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Також встановлено, що дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Згідно з вимогами статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Тобто, до порядку застосування дисциплінарного стягнення встановлені такі обов`язкові вимоги: виявлення дисциплінарного проступку; отримання від порушника письмового пояснення; додержання строків накладення дисциплінарного стягнення - один місяць із дня виявлення дисциплінарного проступку і шість місяців із дня його вчинення працівником; видання власником наказу чи розпорядження про застосування дисциплінарного стягнення; доведення наказу (розпорядження) під розписку до відома працівника. Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантій, наданих працівнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Правова оцінка дисциплінарного проступку здійснюється на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Про це йдеться у постанові Верховного Суду від 12 листопада 2020 року у справі №369/9301/18, провадження №61-1св20. Звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника. За змістом положень статей 147-1, 149 КЗпП України, статті 81 ЦПК України у справах щодо притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності обов`язок доказування правомірності застосування дисциплінарного стягнення покладається на роботодавця (постанова Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 273/212/16-ц). Судом встановлено, що у період з 01 березня по 08 квітня 2022 року [PERSON] був відсутній на роботі в ТОВ «Енерго Лайн» за місцезнаходженням у м. Вінниця. Факт відсутності [PERSON] на роботі зафіксовано в актах №1 від 04 березня 2022 року, №2 від 12 березня 2022 року, №3 від 18 березня 2022 року, №4 від 25 березня 2022 року, №5 від 01 квітня 2022 року, складених комісією в складі головного інженера ТОВ «Енерго Лайн» Пилипчука Я.М., бригадира на дільницях основного виробництва [PERSON] , бухгалтера [PERSON] . У вказаних актах зазначено, що [PERSON] на телефонні дзвінки протягом вказаних днів не відповідав і будь-яких документів про поважність причин відсутності на робочому місці не надав (а.с.50-55). У табелях обліку використаного робочого часу за березень-квітень 2022 року за період з 01 березня по 08 квітня 2022 року робочий час [PERSON] обліковувався за позначкою «ПР», як прогул (а.с.144-145). Згідно Указу Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, в Україні з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався, востаннє на строк до 19 лютого 2023 року. 10 березня 2022 року [PERSON] уклав контракт добровольця територіальної оборони та вступив до добровольчого формування Старокостянтинівської міської територіальної громади №1 (а.с.12-13). Згідно посвідчення №207, виданого командиром добровольчого формування Старокостянтинівської міської територіальної громади, вбачається, що [PERSON] було видано зброю АК-74 № [NUMBER] (а.с.9). Відповідно до довідок командира добровольчого формування Старокостянтинівської міської територіальної громади №1 [PERSON] №187 від 17 червня 2022 року та №68 від 30 липня 2022 року, [PERSON] був членом добровольчого формування Старокостянтинівської міської територіальної громади №1 відповідно до наказу командира військової частини [NUMBER] від 10 березня 2022 року №31 та перебував у складі добровольчого формування Старокостянтинівської міської територіальної громади №1 у період з 28 лютого 2022 року по 28 червня 2022 року (а.с.92, 99). Отже, невихід [PERSON] на роботу мав місце з незалежних від нього причин, обумовлених веденням воєнних дій та пов`язаних з ними обставин, внаслідок чого він змушений був вживати заходи щодо свого захисту, захисту своєї сім`ї та держави у той спосіб, який вважав можливим для себе на той час. Вказані причини є поважними та не можуть мати наслідком звільнення [PERSON] за п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України за підставою «прогул». За таких обставин за ним мало б зберігатись робоче місце і посада. Крім того, судом встановлено, що відсутність на роботі [PERSON] була виявлена з 01 березня 2022 року, відповідно до акту №1 від 04 березня 2022 року, а дисциплінарне стягнення у виді звільнення застосовано 08 квітня 2022 року, тобто з порушенням вимог законодавства про строки застосування дисциплінарного стягнення, визначених статтею 148 КЗпП України (дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення). Судом також встановлено, що на порушення вимог частини 1 статті 149 КЗпП України письмові пояснення щодо причин відсутності на роботі, які стали підставою для звільнення [PERSON] , у нього не відбирались. При цьому, ТОВ «Енерго Лайн» не вжило ніяких заходів для отримання від [PERSON] таких пояснень, зокрема, вимоги про надання у визначений строк письмових пояснень щодо причин відсутності на роботі та документів на підтвердження причин відсутності, відповідач на адресу [PERSON] не надсилав, відповідного акту про відмову [PERSON] у визначений строк надати письмові пояснення не складав. Звільнення [PERSON] за прогул без отримання від нього письмових пояснень або складання акту про відмову надати такі пояснення є неправомірним. Таким чином, враховуючи, що [PERSON] у період з 01 березня по 08 квітня 2022 року був відсутній на роботі з поважних причин, обумовлених веденням воєнних дій та пов`язаних з ними обставин, внаслідок чого він вживав заходів щодо захисту держави, перебуваючи у лавах добровольчого формування Старокостянтинівської міської територіальної громади, а також, що застосування дисциплінарного стягнення - звільнення [PERSON] відбулося без відібрання у нього письмових пояснень, з порушенням вимог законодавства про строки застосування дисциплінарного стягнення, тому наказ №26-к від 08 квітня 2022 року про звільнення позивача за прогул без поважних причин є незаконним та підлягає скасуванню. Оскільки [PERSON] звільнено з порушенням вимог закону, тому його слід поновити на посаді електромонтажника силових мереж та електроустаткування в ТОВ «Енерго Лайн». Посилання представників ТОВ «Енерго Лайн» на безпідставність перебування [PERSON] у лавах добровольчого формування Старокостянтинівської міської територіальної громади та відсутність його на роботі без поважних причин не відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства. Доводи представника позивача про те, що він по телефону [NUMBER] , яким користується ТОВ «Енерго Лайн», повідомляв роботодавця про причини відсутності на робочому місці, в ході судового розгляду не знайшли свого підтвердження та спростовуються інформацією з ПрАТ «Київстар», отриманою на вимогу суду, згідно якої у період часу з 24.02.2022 по 08.04.2022 телекомунікаційним обладнанням ПрАТ «Київстар» не зафіксовано отримання вхідних дзвінків на номер телефону [NUMBER] з номерів телефонів [NUMBER] та [NUMBER] , які [PERSON] вказав як його контактні номери телефонів в заяві про прийняття на роботу (а.с.116-117). Однак, та обставина, що [PERSON] не відповідав на телефонні дзвінки відповідача, не повідомив роботодавця про причини невиходу на роботу та не надав підтверджуючих документів щодо поважності причин невиходу на роботу, не звільняло відповідача від обов`язку після виявлення та фіксування факту відсутності позивача на роботі, вжити заходи для з`ясування причин такої відсутності та отримання письмових пояснень від нього, і лише після цього, з урахуванням усіх обставин справи та ситуації, яка існувала на той час у державі, слід було надавати правову оцінку дисциплінарному проступку. Згідно з частиною другою статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Оскільки підстав для звільнення [PERSON] згідно п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України не встановлено і відповідач законність звільнення не довів, тому відповідно до статті 235 КЗпП України на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу, який підлягає розрахунку відповідно до пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок). Так, згідно пункту 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. При цьому середній заробіток за час вимушеного прогулу обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому працівника було звільнено (див. постанову Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі №564/2797/19). Задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів. Із наданої відповідачем довідки про заробітну плату [PERSON] №431/1 від 18 серпня 2022 року, табелів обліку використаного робочого часу за січень-лютий 2022 року, вбачається, що перед звільненням він відпрацював у січні 2022 року 5 робочих днів, у лютому 2022 року - 11 робочих днів, у зв`язку з чим йому нарахована заробітна плата: за січень 2022 року у розмірі 1790,79 грн., за лютий 2022 року - 6091,58 грн., (а.с.47, 142, 143). Середньоденна заробітна плата [PERSON] протягом останніх двох календарних місяців, які передували його звільненню з роботи (січень, лютий 2022 року), становила 492 грн. 65 коп. ((1790,79 + 6091,58) : (5 + 11)). Вимушений прогул [PERSON] за період з 09 квітня 2022 року по 08 грудня 2022 року включно тривав 174 робочих днів (15+22+22+21+23+22+21+22+6), тому його середній заробіток за цей період становить 85721 грн. 10 коп. (492,65 х 174). Вказана сума визначена судом без утримання податків та інших обов`язкових платежів та підлягає стягненню з ТОВ «Енерго Лайн» на користь [PERSON] . Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до змісту наведеної норми, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Оскільки діями відповідача порушено трудові права позивача та завдано йому моральної шкоди, суд на підставі статті 237-1 КЗпП України з урахуванням характеру порушення його прав, тяжкості і істотності вимушених змін у житті внаслідок порушення трудових прав та зусиль, вжитих для їх відновлення, а також з урахуванням поведінки обох сторін конфлікту, визначає розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 3000 грн., що за встановлених у цій справі обставин, буде відповідати засадам розумності, виваженості та справедливості. При розподілі судових витрат суд відповідно до положень ст.141 ЦПК України враховує пропорційність задоволених вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема , чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес (ч.3 ст.141 ЦПК України). Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Встановлено, що [PERSON] в зв`язку із розглядом даної справи поніс витрати по сплаті судового збору за вимоги про стягнення моральної шкоди в сумі 992 грн. 40 коп., що підтверджується квитанцією №0.0.2570337650.1 від 09 червня 2022 року (а.с.21). Ці витрати є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, тому приймаються судом до уваги. Позов в частині відшкодування моральної шкоди заявлено з ціною 10000 грн., а задоволено на суму 3000 грн., тобто на 30% (3000 х 100 : 10000). За таких обставин з відповідача на користь позивача слід стягнути 297 грн. 72 коп. судового збору (992,40 х 30 : 100). За позовні вимоги про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивач звільнений від сплати судового збору, тому судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1984 грн. 80 коп. (992,40 грн. за вимогу немайнового характеру + 992,40 грн. за вимогу майнового характеру) підлягають стягненню на користь держави з відповідача. Відповідно до ч.1-3 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Під час розгляду даної справи в суді інтереси позивача [PERSON] представляв адвокат Грицай Л.М. Зі змісту угоди про надання правової допомоги від 14 травня 2022 року, яка укладена між [PERSON] та адвокатом Грицаєм Л.М., вбачається, що у ній відсутні умови щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом. При цьому, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу до позовної заяви додано лише довідку від 14 травня 2022 року, підписану адвокатом Грицаєм Л.М., у якій зазначено, що [PERSON] за надання правової допомоги та майбутнє представництво його інтересів щодо поновлення на посаді електромонтера ТОВ «Енерго Лайн» м. Вінниця здійснив сплату адвокату грошової винагороди (гонорару) в розмірі 5500 грн. При цьому, на порушення вимог ст.137 ЦПК України позивачем не було надано суду відповідних доказів щодо обсягу наданих йому адвокатом Грицаєм Л.М. послуг і виконаних робіт та їх вартості, а також належних доказів на підтвердження їх оплати. Вищезазначена довідка, підписана самим адвокатом, не є належним доказом підтвердження витрат позивача на професійну правничу допомогу. Оскільки витрати позивача на професійну правничу допомогу в сумі 5500 грн. не підтверджені належними доказами, тому підстави для їх стягнення з відповідача відсутні.

Outcome: partial