Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-20 00:00:00

[PERSON] в інтересах малолітнього [PERSON] звернулась до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , в якому просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] , однак після припинення фактичних сімейних стосунків та початку окремого проживання сторін відповідач повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків та припинив будь-яку форму спілкування та контакту з сином. Зазначає, що відповідач участі в житті сина не бере, внутрішнім світом дитини не цікавиться, духовним та фізичним розвитком дитини не займається, не спілкується з дитиною в обсязі необхідному для збереження родинної ідентифікації та між ними відсутній будь-яких особистісний контакт. На підставі викладеного позивач просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно дитини. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 вересня 2021 року передано для розгляду судді Якусику О.В. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 20 вересня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 17 листопада 2021 року та залучено до участі у справі, у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Службу у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної державної адміністрації у м. Києві. 17 листопада 2021 року підготовче засідання відкладено на 13 січня 2022 року. 12 січня 2022 року від представника позивача надійшло клопотання про оголошення у підготовчому засіданні перерви. 20 січня 2022 року підготовче засідання призначено на 24 лютого 2022 року. 24 лютого 2022 року підготовче засідання не відбулось, у зв`язку з у зв`язку із широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України та введенням на території України із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року воєнного стану відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». 26 травня 2022 року підготовче засідання призначено на 23 червня 2022 року. 23 червня 2022 року підготовче засідання відкладено на 03 серпня 2022 року. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 03 серпня 2022 року витребувано у Державної міграційної служби України наявну інформацію щодо останнього зареєстрованого місця проживання/перебування, фактичного або повідомленого [PERSON] , [INFO] . 08 серпня 2022 року від Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної державної адміністрації у м. Києві надійшов Висновок щодо вирішення спору. 16 вересня 2022 року від Державної міграційної служби України надійшла відповідь на запит, в якому вказано, що станом на 23.05.2015 місце проживання [PERSON] значиться за адресою: [ADDRESS] . 09 листопада 2022 року від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі сторони позивача. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 10 листопада 2022 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд до розгляду по суті на 21 грудня 2022 року. У судове засідання позивач, її представник та третя особа не прибули, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку, подали заяви про розгляд справи без їх участі. У судове засідання 21 грудня 2022 року відповідач не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення за останньою відомою адресою його зареєстрованого місця проживання рекомендованим листом з повідомлення про вручення процесуальних документів у справі, проте поштові відправлення, адресовані відповідачу, повернулися до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Крім цього відповідач додатково неодноразово повідомлявся про день та час розгляду справи через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Інформація про стан розгляду справи викладалась у відповідних процесуальних документах - ухвалах суду, які, відповідно до приписів Порядку ведення Єдиного державного реєстру судових рішень України оприлюднювались у цьому Реєстрі. Окрім того інформація про стан дату і час розгляду справи була розміщена на офіційному веб-сайті Судової влади України. Відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив суду відзив на позовну заяву із викладенням заперечень проти позову. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що вбачається з свідоцтва про народження, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 339 від 28 січня 2016 року. Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 14 травня 2019 року у справі № 753/23543/18 шлюб між сторонами розірвано та стягнуто з [PERSON] на корить [PERSON] аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи з 20 листопада 2018 року і до повноліття дитини. [PERSON] навчається у приватному закладі дошкільної освіти «Орендж кідс спейс» з 8 січня 2019 року та згідно з його хактеристикою, наданою цим навчальним закладом за підписом директора та вихователя, за весь час відвідування закладу, дитину приводила та забирала мати чи довірена особа (бабуся, няня). Батько дитини жодного разу у закладі не з`являвся, не забирав та не приводив дитину і адміністрація закладу батька дитини ніколи не бачила, а усі заходи по догляду за дитиною виконує мати. Аналогічну за змістом характеристику надано і Приватним закладом «Харківський заклад дошкільної освіти «Хепі Лайф» Харківської області від 9 серпня 2021 року. Згідно з висновком від 03.08.2022 № 108-5843 орган опіки та піклування Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно з частиною другою статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58). У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Як роз`яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші) є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. У висновку органу опіки і піклування зазначено, що дитина проживає разом з матір`ю та при проведенні обстеження житлово-побутових умов проживання дитини встановлено, що в квартирі для нього створено необхідні умови для навчання, відпочинку та розвитку. Мати [PERSON] працевлаштована, матеріально та житлом забезпечена, позитивно характеризується за місцем роботи. Орган опіки і піклування опитав дитину, яка повідомила, що батько зник з його життя у 2018 році, з того часу до нього не приходив, не телефонує, не вітає зі святами, та за результатами психологічного обстеження дитини дійшов висновку, що враховуючи тривалу відсутність батька у житті дитини, позбавлення батьківських прав чинитиме менш травматичний вплив на психіку дитини, ніж постійне нереалізоване очікування батька. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. А частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Ті ж самі принципи закріплені Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, пунктами 6, 7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках Оцінивши надані сторонами докази, висновок органу опіки і піклування, врахувавши пояснення позивача, суд дійшов висновку, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню та матеріальному утриманню дитини, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не виявляє інтересу до дитини, а тому вимоги позивача про позбавлення відповідача батьківських прав є доведеними та такими, що ґрунтуються на вимогах закону, а тому є підстави для їх задоволення позову та позбавлення відповідача батьківських прав. При цьому суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача спрямовано насамперед на захист інтересів дитини та є засобом стимулювання відповідача до належного виконання ним своїх обов`язків, який, в разі зміни свого ставлення до дітей та своїх батьківських обов`язків, матиме змогу звернутися до суду з відповідним позовом та поновити свої батьківські права. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви у сумі 908 грн.

Outcome: approved