Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-15 00:00:00

ВИМОГИ ПОЗИВАЧА [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, оцінивши моральну шкоду в розмірі 70000 грн. ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 07.02.2019 року, [PERSON] перебував у своєму автомобілі разом з [PERSON] та [PERSON] за адресою [ADDRESS] . В цей час до нього підійшов [PERSON] та між ними виник словесний конфлікт, внаслідок чого [PERSON] наніс [PERSON] удар кулаком в обличчя. Зазначеними діями [PERSON] завдано тілесні ушкодження, а саме: забій вірхньої губи зліва, забій 1,2,3,4 зубів на верхній щелепі зліва, забій лівої гомілки в середній третині, які згідно висновку судово-медичної експертизи №252 від 23.07.2019 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Відомості про вчинене кримінальне правопорушення внесено до ЄРДР 13.02.2019 року за №12019120070000353 та дії [PERSON] кваліфіковано за ч.1 ст.125 КК України. В судове засідання позивач на його представник не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача на позовних вимогах наполягають та просять їх задовольнити, не заперечують проти постановлення заочного рішення. ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, правом подачі відзиву на позовну заяву не скористався. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ Ухвалою судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05.01.2022 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Згідно ч.4 ст.223 та ч.1 ст.280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ \~ \~ \~ \~ Згідно заяви-повідомлення від 07.02.2019 року [PERSON] звернувся до керівника місцевої прокурарути з проханням притягнути до кримінальної відповідальності за рукоприкладство та хуліганство [PERSON] . Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 13.02.2019 року зареєстроване кримінальне провадження №12019120070000353 за ознаками кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 125 КК України, потерпіла особа [PERSON] . Згідно постанови про визначення підслідності матеріалів кримінального провадження від 21.07.2020 року визначена підслідність у кримінальному провадженні №12019120070000353 за сектором дізнання Олександрійського ВО ГУНП в Кіровоградській області. Згідно повідомлення про підозру без дати [PERSON] висунуто підозру у вчиненні кримінального правопорушення за ознаками ч. 1 ст. 125 КК України. Зазначена підозра складена, проте не підписана ані самим [PERSON] , ані його захисником. Також підозра не погодженя прокурором. Згідно постанови про відмову у погодженні повідомлення про підозру від 12.12.2020 року прокурором Олександрійської місцевої прокуратури відмовлено у погоджені повідомлення про підозру [PERSON] у вчинені кримінального правопорушення, передбаченою ч. 1 ст. 125 КК України у кримінальному провадженні №12019120070000353 від 13.02.2019 року. Матеріали кримінального провадження повернуто до сектору дізнання Олександрійського ВП ГУНП в Кіровоградській області для проведення подільшого досудового розслідування. Згідно доручення оперативному підрозділу на проведення слідчих (розшукових) дій (в порядку ст. ст. 40-1, 40 КПК України) від 29.03.2021 року доручено працівникам оперативного підрозділу (органу дізнання) Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградськиій області встановити та допитати свідків даного кримінального правопорушення; встановити місцезнаходження [PERSON] та відібрати від нього пояснення. Згідно пояснень [PERSON] від 18.01.2020 року зазначено, що позивача він знає як колишнього чоловіка своєї сестри. Дійсно він наніс один удар [PERSON] по правій щоці, оскільки останній ображав нецензурною лайкою його матір. Раніше конфліктів з [PERSON] він не мав. Згідно висновку експерта №252 від 15.07.2019 року зазначено, що будь-яких інших тілесних ушкоджень [PERSON] на момент проведення судово-медичної експертизи не виявлено. Із медичнихї карт амбулаторного хворого №541 на ім`я [PERSON] відомо, що останні звертався за медичною допомогою 07.02.2019 року до стоматолога та постановлено діагноз: забій 1, 2, 3, 4 зубів на верхній щелепі зліва, травматичне руйнування коронок 1,4 зубів на верхній щелепі зліва. Огляд ортопеда-травматолога та діагноз: забій верхньої губи зліва, забій лівої гомілки в середній третині. Підсумок експерта: тілесні ушкодження в представленій медичній карті амбулаторного хворого №541 на ім`я [PERSON] у виді забою верхньої губи зліва, забою 1, 2, 3, 4 зубів на верхній щелепі зліва, забою лівої гомілки в середній третині могли утворитися в наслідок двохразової дії тупих(тупого) твердого предмета по механізму «удар» з урахуванням наявності набряку та болючрсті в області верхньої губи зліва та болючості в області лівої гомілки, дають основу вважати, що тілесні ушкодження могли утворитися при обставинах та в термін вказаний потерпілим і по ступені тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень. Встановити який напрямок травмуючої сили під час нанесення тіслесних ушкоджень [PERSON] на сонові представлених медичних документів не представляється можливим. Тілесні ушкодження вказані в представленій медичній карті амбулаторного хворого №541 [PERSON] у вигляді травматичного руйнування коронок 1,4 зубів на верхній щелепі зліва, об`єктивними медичними даними не обгрунтовані, тому судово-медичній оцінці не підлягають. ОЦІНКА СУДУ Відповідно ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв?язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров?я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв?язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім?ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв?язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Закон пов?язує виникнення права на компенсацію моральної шкоди з випадками порушення прав особи. Відповідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до\~загальних підстав\~деліктної відповідальності\~обов?язковому з?ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправна поведінка заподіювача, наявність причинного зв?язку між шкодою і протиправною поведінкою заподіювача та вина. Визначення моральної шкоди міститься у в Постанові Пленуму Верховного Суду №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Так під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, завданих фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. (п. 3). Протиправна поведінка особи, яка завдала моральної шкоди, може полягати у: завданні каліцтва або іншого ушкодження здоров?я; протиправної поведінки щодо членів сім?ї чи близьких родичів потерпілого; знищенні чи пошкодженні майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Також обов?язковою підставою для деліктної відповідальності за завдання моральної шкоди є встановлення причинного зв?язку між шкодою і протиправною поведінкою особи. Моральна шкода відшкодовується лише за наявності вини особи, яка завдала шкоди. При завданні особі моральної шкоди, обов?язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була завдана потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Вина є одним з елементів суб`єктивної сторони будь-якого\~правопорушення, а тому\~юридична відповідальність\~за загальним правилом можлива лише при винному вчиненні забороненого діяння. Відповідальність без вини можлива тільки в окремих, передбачених законом випадках в цивільному праві (наприклад, при заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки). У\~кримінальному праві\~відповідальність без вини неможлива. Відповідно ч. 1 ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду (призумція невинності). Суть презумпції невинності не в тому, що особа є невинною, а в тому, що існує припущення щодо її невинності. Презумпція невинності не може бути виправдана одним лише ліберальним прагненням полегшити становище обвинуваченого. Вона стимулює доказування вини особи і доки цього не буде досягнуто, ніхто не може бути визнаний винним. Відповідно до принципу презумпції невинності на обвинуваченого (а також на його захисника) не може бути покладено обов`язок доводити свою невинність, наявність обставин, які виключають\~кримінальну відповідальність. Цей обов`язок покладається на органи, що висунули обвинувачення (на особу, яка провадить\~дізнання, слідчого, прокурора), але це не виключає права обвинуваченого доводити свою повну невинність або меншу вину. Усі обставини, що наводяться ним у свій захист, повинні бути ретельно досліджені слідчими органами, прокурором і судом. Конституційний принцип презумпції невинуватості є багатоаспектним, діє на всіх стадіях кримінального провадження та навіть після його завершення, адже сутність цього принципу полягає в тому, що презумпція стосовно непричетності особи до вчинення кримінального правопорушення має універсальний характер, поширюється на всі сфери суспільного життя особи та діє доти, доки її не спростовано належним чином, тобто, за приписами статті 62 Конституції України, у законному порядку й обвинувальним вироком суду. У розумінні зазначених конституційних приписів метою принципу презумпції невинуватості є захист особи, стосовно якої здійснюється/здійснювалось кримінальне провадження, від будь-яких виявлених у зв`язку із цим форм осуду від публічної влади, унаслідок чого піддано сумніву непричетність такої особи до вчинення кримінального правопорушення, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. За частиною першою статті 62 Конституції України лише обвинувальний вирок суду є тим судовим актом, у якому повинна бути встановлена винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, тому інші акти публічної влади не можуть містити жодних позицій щодо винуватості особи, навіть у вигляді припущень стосовно такої винуватості. Таким чином, судом встановлено, що ані представником позивача, ані позивачем не надано суду доказів про наявність винуватості відповідача, в розумінні ч. 1 ст. 62 Конституції України, тобто позивачем при зверненні до суду не надано обвинувального вироку суду у відношенні відповідача [PERSON] НОРМИ ПРАВА Відповідно ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. \~Відповідно ч. 1, 2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі вищевикладеного в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Суд також роз`яснює позивачу, що відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України позивач, як особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed