Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-15 00:00:00

27.08.2021 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна, просив в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ним право власності на: Ѕ частки квартири [ADDRESS] , загальною площею 171,9 кв.м; 1/6 частки квартири [ADDRESS] , загальною площею 146,7 кв.м; машиномісце [ADDRESS] , загальною площею 26,2 кв.м; машиномісце по [ADDRESS] , загальною площею 17,7 кв.м, гараж 15; транспортний засіб марки Toyota моделі Land Cruiser 200, 2010 року випуску, номер шасі (кузова, рами): [NUMBER] ; земельну ділянку кадастровий номер: 3222484400:09:005:5080, розташовану за адресою: [ADDRESS] , площею 1702 кв.м; Ѕ частки земельної ділянки кадастровий номер: 3221888800:38:140:6257, розташованої за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Хотянівка, площею 1067 кв.м; визнати за [PERSON] право власності на: Ѕ частки квартири [ADDRESS] , загальною площею 171,9 кв.м; 1/6 частки квартири [ADDRESS] , загальною площею 146,7 кв.м; машиномісце [ADDRESS] , загальною площею 24,3 кв.м; нежитлове приміщення [ADDRESS] , загальною площею 2,2 кв.м; земельну ділянку кадастровий номер: 3221887801:03:100:0107, розташовану за адресою: [ADDRESS] , площею 1497 кв.м; Ѕ частки земельної ділянки кадастровий номер: 3221888800:38:140:6257, розташованої за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Хотянівка, площею 1067 кв.м. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані тим, що 20.12.2003 р. між ними було зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням суду. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] , постійним місцем проживання якого є квартира [ADDRESS] і спору щодо визначення місця проживання та забезпечення дитини між ними немає. Під час шлюбу було придбано наступне рухоме і нерухоме майно: квартира [ADDRESS] , загальною площею 171,9 кв.м; 1/3 частини квартири [ADDRESS] , загальною площею 146,7 кв.м, реєстраційний номер майна 35359443; машиномісце [ADDRESS] , загальною площею 24,3 кв.м; машиномісце [ADDRESS] , загальною площею 26,2 кв.м; машиномісце по [ADDRESS] , загальною площею 17,7 кв.м, гараж 15; транспортний засіб марки Toyota моделі Land Cruiser 200, 2010 року випуску, номер шасі (кузова, рами): [NUMBER] ; нежитлове приміщення [ADDRESS] , загальною площею 2,2 кв.м; земельна ділянка кадастровий номер: 3222484400:09:005:5080, розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 1702 кв.м; земельна ділянка кадастровий номер: 3221887801:03:100:0107, розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 1497 кв.м; земельна ділянка кадастровий номер: 3221888800:38:140:6257, розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Хотянівка, площею 1067 кв.м. На даний час між ними виник спір щодо користування та розпорядженням спільним майном. Так, відповідач обмежила йому доступ до спільного майна, зокрема, заборонила організаціям, що надають комунальні послуги, надавати інформацію щодо стану розрахунків за спожиті комунальні послуги, заборонила обслуговуючій організації будинку по [ADDRESS] видавати замовлений при придбанні квартири комплект електронних ключів, що був призначений для нього; крім того, на машиномісцях [ADDRESS] та [ADDRESS] перебувають сторонні автомобілі, володільці яких повідомили, що вказані місця ними орендуються; у квартирі [ADDRESS] невідомі особи проводять неузгоджені з ним будівельні роботи, які на момент його присутності біля квартири 24.08.2021 р. полягали у демонтажі окремих елементів обладнання (сантехнічного, електричного, вентиляційного), у демонтажі окремих елементів декору (плитки, люстр), на запитання повідомили, що власниця демонтує все, що можна демонтувати, для повторного використання в іншому місці. Спроби з`ясувати у відповідача, що відбувається, чому без його відома, не були успішними, вона не відповідає на телефонні дзвінки, за місцем проживання у квартирі [ADDRESS] двері не відчиняє. Ухвалою суду від 14.09.2021 р. відкрито провадження у справі. 12.10.2021 р. відповідачем [PERSON] пред`явлено зустрічний позов до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані тим, що за час шлюбу було придбано також земельну ділянку кадастровий номер: 32109945900:01:044:0145, розташовану за адресою: [ADDRESS] , та житловий будинку загальною площею 239,0 кв.м за цією ж адресою, що за спільні кошти подружжя було проведено капітальний ремонт цього будинку та виконаний ландшафтний дизайн цієї земельної ділянки. Вона вважає за можливе поділити майно в натурі з визнанням права власності на об`єкти нерухомого майна відповідно до визначеної оціночної вартості майна з відступленням від засад рівності часток подружжя, оскільки протягом спільного життя подружжя відповідач застосовував фізичне та психологічне насильство відносно неї та дитини, вона зверталась до органів Національної поліції, тому просила виділити в натурі та визнати право приватної власності за нею на: машиномісце [ADDRESS] , загальною площею 24,3 кв.м; машиномісце [ADDRESS] , загальною площею 26,2 кв.м; квартиру [ADDRESS] , загальною площею 171,9 кв.м; нежитлове приміщення [ADDRESS] , загальною площею 2,2 кв.м; виділити в натурі та визнати право приватної власності за [PERSON] на: машиномісце по [ADDRESS] , загальною площею 17,7 кв.м, гараж [NUMBER] ; земельну ділянку кадастровий номер: 3221888800:38:140:6257, розташовану за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Хотянівка, площею 1067 кв.м; земельну ділянку кадастровий номер: 3221887801:03:100:0107, розташовану за адресою: [ADDRESS] , площею 1497 кв.м; земельну ділянку кадастровий номер: 3222484400:09:005:5080, розташовану за адресою: [ADDRESS] , площею 1702 кв.м; 1/3 частки квартири [ADDRESS] , загальною площею 146,7 кв.м; транспортний засіб марки Toyota моделі Land Cruiser 200, 2010 року випуску, номер шасі (кузова, рами): [NUMBER] ; визнати земельну ділянку кадастровий номер: 32109945900:01:044:0145, розташовану за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,1800 га, та житловий будинку загальною площею 239,0 кв.м, розташований за цією ж адресою, спільною сумісною власністю подружжя, поділити в натурі між ними; стягнути з [PERSON] 50 000,00 грн грошової компенсації за отримане майно. Ухвалою суду від 04.11.2022 р. вимоги [PERSON] за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] 05.01.2022 р. відповідачем [PERSON] подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені в зустрічній позовній заяві, просила визнати земельну ділянку кадастровий номер: 32109945900:01:044:0145, розташовану за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,1800 га, та житловий будинок загальною площею 239,0 кв.м за цією ж адресою, спільною сумісною власністю подружжя; виділити їй в натурі та визнати право особистої приватної власності на: машиномісце [ADDRESS] , загальною площею 24,3 кв.м; машиномісце [ADDRESS] , загальною площею 26,2 кв.м; квартиру [ADDRESS] , загальною площею 171,9 кв.м; нежитлове приміщення [ADDRESS] , загальною площею 2,2 кв.м; земельну ділянку кадастровий номер: 3221887801:03:100:0107, розташовану за адресою: [ADDRESS] , площею 1497 кв.м; земельну ділянку кадастровий номер: 3222484400:09:005:5080, розташовану за адресою: [ADDRESS] , площею 1702 кв.м; транспортний засіб марки Toyota моделі Land Cruiser 200, 2010 року випуску, номер шасі (кузова, рами): [NUMBER] ; виділити в натурі та визнати право особистої приватної власності за [PERSON] на: машиномісце по [ADDRESS] , загальною площею 17,7 кв.м, гараж [NUMBER] ; земельну ділянку кадастровий номер: 3221888800:38:140:6257, розташовану за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Хотянівка, площею 1067 кв.м; 1/3 частки квартири [ADDRESS] , загальною площею 146,7 кв.м; земельну ділянку кадастровий номер: 32109945900:01:044:0145, розташовану за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,1800 га, житловий будинок загальною площею 239,0 кв.м, розташований за адресою: [ADDRESS] , стягнути з [PERSON] грошові кошти у розмірі 1 687 253,36 грн, або різницю вартості отриманого у власність майна. [PERSON] подано відзив на позовну заяву [PERSON] [PERSON] подано відзив на зустрічну позовну заяву [PERSON] . Ухвалою Київського апеляційного суду від 14.06.2022 р. апеляційну скаргу [PERSON] на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 04.11.2021 р. повернуто особі, яка її подала; матеріали справи повернуті суду 06.07.2022 р. Ухвалою суду від 06.09.2022 р. закрито підготовче провадження у справі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги [PERSON] , просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, заперечувала проти задоволення зустрічних вимог [PERSON] з тих же підстав. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] , підтримала вимоги зустрічного позову [PERSON] , посилаючись на обставини, викладені в зустрічній позовній заяві. Суд, заслухавши представників позивача, представника відповідача, допитавши відповідача [PERSON] як свідка, дослідивши письмові докази, всебічно перевіривши обставини справи, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов наступних висновків. Встановлено, що протягом жовтня 2020 р.-листопада 2021 р. в провадженні Солом`янського районного суду міста Києва знаходилась цивільна справа № 760/22044/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач [PERSON] пред`явив в суді позов про розірвання шлюбу. Свої вимоги [PERSON] обґрунтовував тим, що перебуває у шлюбі з відповідачем з 20.12.2003 р., від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , просив врахувати, що протягом останніх років сімейне життя між ним та відповідачем поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Постановою Київського апеляційного суду від 05.11.2021 р., що набрала законної сили, задоволено частково апеляційну скаргу [PERSON] , скасовано рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 29.03.2021 р. та ухвалено нове, яким позов задоволено, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 20.12.2003 р. Відділом реєстрації актів громадянського стану Переяслав-Хмельницького міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 302. При винесенні рішення суд вважав встановленим, що згідно свідоцтва про одруження серія [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Переяслав-Хмельницького міського управління юстиції Київської області, 20.12.2003 р. було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 302, що у сторін є малолітній син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 05.02.2009 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 227 і означені обставини визнавалися сторонами у заявах по суті даної справи, поясненнях їх представників. Встановлено, що за час спільного проживання сторонами було придбано і на час розгляду справи існує майно: чотирикімнатна квартира [ADDRESS] , загальною площею 171,9 кв.м, житловою площею 81,5 кв.м; 1/3 частина чотирикімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 146,7 кв.м, житловою площею 79,1 кв.м; машиномісце [ADDRESS] , загальною площею 24,3 кв.м; машиномісце [ADDRESS] , загальною площею 26,2 кв.м; машиномісце по [ADDRESS] , загальною площею 17,7 кв.м, гараж 15; транспортний засіб марки Toyota моделі Land Cruiser 200, 2010 року випуску, номер шасі (кузова, рами): [NUMBER] ; нежитлове приміщення [ADDRESS] , загальною площею 2,2 кв.м; земельна ділянка кадастровий номер: 3222484400:09:005:5080, розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 1702 кв.м; земельна ділянка кадастровий номер: 3221887801:03:100:0107, розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 1497 кв.м; земельна ділянка кадастровий номер: 3221888800:38:140:6257, розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Хотянівка, площею 1067 кв.м. Означені обставини визнавалися сторонами у заявах по суті справи, поясненнях їх представників. Згідно статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення спільного домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя Згідно статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Отже наведеними нормами права передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ані дружина, ані чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація права на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява одного з подружжя про те, що річ була куплена на її особисті кошті не буде належними чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишається непохитною. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того з подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя. У зв`язку з прийняттям Сімейного кодексу України (далі - СК) та внесенням суттєвих змін до норм матеріального права, які регулюють правовідносини щодо укладення, припинення шлюбу, визнання його недійсним та майнових прав подружжя, з метою забезпечення правильного й однакового застосування законодавства під час вирішення справ даної категорії Пленум Верховного Суду України у постанові № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства про право на шлюб, розірвання шлюбу та визнання його недійсним та поділ майна подружжя» постановив дати судам такі роз`яснення: вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, частина третя статті 368 ЦК), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох (пункт 23 постанови). До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК) (абзац 1 пункту 24 постановиПленуму Верховного Суду України). Отже, виходячи із аналізу зазначених норм, судам, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час розгляду справи, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. При цьому не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню (абзац 2 пункту 24 зазначеної вище постановиПленуму Верховного Суду України). Згідно пункту 2 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). [PERSON] , звертаючись до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, просила визнати об`єктами спільної сумісної власності подружжя земельну ділянку кадастровий номер: 32109945900:01:044:0145, розташовану за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,1800 га, та житловий будинок загальною площею 239,0 кв.м за цією ж адресоюі у порядку їх поділу виділити в натурі та визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на означене нерухоме майно. Згідно частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Згідно статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивуєвідхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). [PERSON] стверджує, що домоволодіння (будинок і земельна ділянка) за адресою: [ADDRESS] не може бути об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, набуто ним в поряду спадкування, тобто є його особистою власністю і не підлягає поділу, на підтвердження чого ним надано інформаційну довідку № 272020216, сформовану 26.08.2021 р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, яка свідчить про те, що земельна ділянка кадастровий номер: 32109945900:01:044:0145, розташована за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом серія та номер: 182, видане 31.01.2018 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мазепіною В.Г., належить [PERSON] , рішення про державну реєстрацію індексний номер: 394444362 від 31.01.2018 р. прийнято приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мазепіною В.Г.; та свідчить про те, що житловий будинок загальною площею 239,0 кв.м, житловою площею 121,2 кв.м, розташований за адресою: [ADDRESS] кадастровий номер: 32109945900:01:044:0145 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом серія та номер: 186, видане 31.01.2018 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мазепіною В.Г., належить [PERSON] , рішення про державну реєстрацію індексний номер: 39443938 від 31.01.2018 р. прийнято приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мазепіною В.Г., і означеними доказами позивачем [PERSON] спростована презумпція права спільної сумісної власності на означене майно. За таких обставин, враховуючи, що домоволодіння (будинок і земельна ділянка) набуте [PERSON] в порядку спадкування, вбачається, що твердження відповідача [PERSON] про те, що означене майно є спільною сумісною власність подружжя, є безпідставними і спростовуються вищенаведеними доказами та встановленими в судовому засіданні обставинами, отже у задоволенні зустрічного позову в частині визнання цього майна об`єктами спільної сумісної власності подружжя, його поділ слід відмовити. Доказів того, що за час шлюбу цінність цього нерухомого майна істотно збільшилася внаслідок її грошових затрат ані [PERSON] , ані її представником надано не було. Суд звертає увагу, що відповідач [PERSON] , пред`явивши 12.10.2021 р. зустрічний позов до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, у зустрічній позовній заяві стверджувала, що за спільні кошти подружжя було проведено капітальний ремонт цього будинку та виконаний ландшафтний дизайн цієї земельної ділянки (а.с. 90-96, т. 1), а 05.01.2022 р., подаючи заяву про збільшення розміру позовних вимог, без пояснення причин своїх дій стверджувала, що ціна житлового будинку була збільшена за рахунок її грошових коштів та проведених нею ремонтних робіт у будинку, на підтвердження чого надала договір про виконання ремонтно-будівельних робіт із додатками (а.с. 94-95, т. 3), отже суд ставиться до таких доказів критично і не приймає їх до уваги. [PERSON] , висуваючи вимоги про поділ спільного майна подружжя, вважає за можливе відступити від засад рівності часток подружжя, на обґрунтування чого вказує на вчинення над нею та спільним сином насилля, у зв`язку з чим зверталася до правоохоронних органів, втім сам факт звернення [PERSON] до правоохоронних органів в силу презумпції невинуватості не є підтвердженням факту вчинення над нею насилля [PERSON] . Представник позивача [PERSON] стверджує, що [PERSON] з посиланням на ідентичні доводи зверталася до Київського апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 29.03.2021 р. у цивільній справі № 760/22044/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, вважає, що апеляційна скарга, що була подана [PERSON] , було спробою отримання доказів у непередбачений законом (штучний) спосіб. У суду відсутні підстави не довіряти зазначеним твердженням представника позивача, оскільки будь-яких доказів в їх спростування не надано. Між тим з тексту постанови Київського апеляційного суду від 05.11.2021 р. у означеній справі вбачається, що відповідач [PERSON] , не погодившись із судовим рішенням, подала апеляційну скаргу; в апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просила рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове, яким ухвалити рішення з урахування її доводів. При цьому зазначає, що її не повідомлено належним чином про дату, час і місце судового засідання, позовну заяву та процесуальні документи суду не отримувала, що позбавило можливості її висловити свою позицію щодо заявлених вимог. Вважає висновки суду неповними та такими, що не відповідають обставинам справи, вказує, що дійсною причиною та підставою для розірвання шлюбу є вчинення відносно неї фізичного насильства позивачем. У постанові апеляційної інстанції у цивільній справі № 760/22044/20 також зазначено, що судом першої інстанції встановлено, що за час спільного проживання сторони не змогли створити міцної та дружньої сім`ї, суперечності, що виникали між ними, привели до її розпаду. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що подальше спільне проживання сторін і збереження сім`ї є неможливим, шлюб сторін носить формальний характер, та у постанові зазначено, що оцінюючи висновки суду першої інстанції колегія суддів виходить з того, що матеріали справи не містять доказів повідомлення відповідача належним чином про розгляд справи. З огляду на викладене, апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги, що відповідач не був належним чином повідомлена про розгляд справи. Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм процесуального права, а саме: розглянуто справу за відсутності відповідача, щодо якого відсутні відомості про належне її повідомлення; також зазначено, що, вирішуючи спір по суті, апеляційний суд виходить з того, що, як вбачається з позовної заяви, позивач вказує, що шлюб суперечить його інтересам, збереження шлюбу є неможливим, підтримує позовні вимоги, у апеляційній скарзі відповідач також наголошує на тому, що подальше збереження шлюбу є неможливим; враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що відносини, які склалися між подружжям, вказують на те, що їх подальше спільне проживання та примирення між сторонами є неможливе, а збереження шлюбу буде суперечити інтересам подружжя. У постанові також зазначено, що суд апеляційної інстанції критично оцінює посилання апелянта щодо зміни мотивів судового рішення, оскільки доводи про те, що дійсною причиною та підставою для розірвання шлюбу є вчинення позивачем фізичного насильства, не підтверджуються належними та допустимими доказами, а сам по собі факт внесення інформації до ЄРДР про вчинення злочину, передбаченого частиною першою статті 125 КК України, не є беззаперечним доказом таких обставин. Суд при розгляді даної справи ставиться критично і не приймає до уваги докази звернення [PERSON] до начальника Печерського управління поліції Головного управління поліції Національної поліції у місті Києві із заявою від 02.09.2021 р., її ж звернення до Печерського управління поліції Головного управління поліції Національної поліції у місті Києві із заявою від 23.09.2021 р. про вчинення кримінального правопорушення, оскільки відповідачем [PERSON] не було долучено до позовної заяви доказів вчинення над нею насилля до подання [PERSON] позовної заяви про поділ майна, а означені заяви були складені та подані до правоохоронних органів після подання позивачем 27.08.2022 р. позову про поділ майна. Доказів того, що [PERSON] не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, що розмір аліментів, які одержує [PERSON] , [INFO] , недостатній для забезпечення його фізичного, духовного розвитку чи лікування суду не надано як не надано інформації, чи одержує дитини аліменти взагалі. [PERSON] , висуваючи вимоги про поділ спільного майна подружжя, вважає за можливе поділити майно в натурі з визнанням права власності на об`єкти нерухомого майна відповідно до визначеної оціночної вартості майна, проведеної Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Доксіті» за зверненням її представника. Втім суд не приймає до уваги звіти означеного товариства про незалежну оцінку вартості рухомого та нерухомого майна, такі висновки не мають заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом разом із іншими доказами, до того ж висновки, яких дійшов суб`єкт оціночної діяльності, зроблені без огляду рухомого та нерухомого майна (а.с. 131-241, т. 1). За клопотанням позивача [PERSON] з метою визначення вартості спірного майна Товариству з обмеженою відповідальністю «Експертно-оціночна компанія» було замовлено оціночну процедуру і суду надано звіти про незалежну оцінку майна (а.с. 12-249, т. 2), за якими: ринкова вартість чотирикімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 171,9 кв.м, житловою площею 81,5 кв.м складає 10 505 449,00 грн (а.с. 12-49, т. 2); ринкова вартість чотирикімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 146,7 кв.м, житловою площею 79,1 кв.м складає 5 383 769,00 грн (а.с. 105-104, т. 2); ринкова вартість машиномісця [ADDRESS] , загальною площею 24,3 кв.м складає 533 507,00 грн (а.с. 50-76, т. 2); ринкова вартість машиномісця [ADDRESS] , загальною площею 26,2 кв.м складає 575 221,00 грн (а.с. 77-104, т. 2); ринкова вартість машиномісця по [ADDRESS] , загальною площею 17,7 кв.м, гараж 15 складає 210 365,00 грн (а.с. 141-163, т. 2); ринкова вартість Toyota Land Cruiser 200, 2010 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами): [NUMBER] складає 612 720,00 грн (а.с. 225-249, т. 2); ринкова вартість земельної ділянки кадастровий номер: 3222484400:09:005:5080, розташованої за адресою: [ADDRESS] , площею 1702 кв.м, складає 769 224,00 грн (а.с. 164-183, т. 2); ринкова вартість земельної ділянки кадастровий номер: 3221887801:03:100:0107, розташованої за адресою: [ADDRESS] , площею 1497 кв.м, складає 678 149,00 грн (а.с. 205-224, т. 2); ринкова вартість земельної ділянки кадастровий номер: 3221888800:38:140:6257, розташованої за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Хотянівка, площею 1067 кв.м, складає 174 398,00 грн (а.с. 184-204, т. 2), суд вбачає, що із вартістю, визначеною у означених звітах, відповідач [PERSON] погодилась (а.с. 107, т. 3). Суд при поділі майна враховує позовні вимоги [PERSON] , зустрічні позовні вимоги [PERSON] , ту обставину, що відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, враховує роз`яснення Пленуму Верховного Суду України у постанові № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства про право на шлюб, розірвання шлюбу та визнання його недійсним та поділ майна подружжя», викладені у пункті 25, про те, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п`ятої статті 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності, вважає, що слід визнати ідеальні частки подружжя в спірній квартирі [ADDRESS] , загальною площею 171,9 кв.м, житловою площею 81,5 кв.м, яка складається з чотирьох кімнат, а тому є неподільною, по Ѕ частці кожному без його реального поділу, залишившиквартиру у їх спільній частковій власності; визначити ідеальні частки подружжя в спірній 1/3 частці квартири [ADDRESS] , загальною площею 146,7 кв.м, житловою площею 79,1 кв.м; яка складається з чотирьох кімнат, а тому є неподільною, по 1/6 частки кожному без його реального поділу, залишившиквартиру у їх спільній частковій власності; визнати ідеальні частки подружжя в спірній земельній ділянці кадастровий номер: 3221888800:38:140:6257, розташованій за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Хотянівка, площею 1067 кв.м, по Ѕ частці кожному без її реального поділу, залишившиземельну ділянку у їх спільній частковій власності, а також в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на: машиномісце [ADDRESS] , загальною площею 26,2 кв.м; машиномісце по [ADDRESS] , загальною площею 17,7 кв.м, гараж 15; транспортний засіб марки Toyota моделі Land Cruiser 200, 2010 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] ; земельну ділянку кадастровий номер: 3222484400:09:005:5080, розташовану за адресою: [ADDRESS] , площею 1702 кв.м; визнати за [PERSON] право власності на: машиномісце [ADDRESS] , загальною площею 24,3 кв.м; нежитлове приміщення [ADDRESS] , загальною площею 2,2 кв.м; земельну ділянку кадастровий номер: 3221887801:03:100:0107, розташовану за адресою: [ADDRESS] , площею 1497 кв.м; Ѕ частки земельної ділянки кадастровий номер: 3221888800:38:140:6257, розташованої за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Хотянівка, площею 1067 кв.м. При цьому суд виходить з того, що частки майна дружини та чоловіка є рівними, враховує інтереси сторін, їх дитини, отже знаходить позовні вимоги [PERSON] про поділ майна обґрунтованими, в судовому засіданні доведеними і такими, що підлягають задоволенню, у задоволенні зустрічного позову [PERSON] про поділ спільного майна подружжя слід відмовити. Суд враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» від 09.12.1994 р.). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 р.). Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 12.01.2021 р. у справі № 607/9865/16-ц. На підставі викладеного,

Outcome: approved