Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-11 00:00:00

Представник позивача - адвокат Хмельницька Л.М., в інтересах позивача [PERSON] , звернулася до суду із позовною заявою до Леськівської сільської ради Черкаського району Черкаської області, у якій просить суд визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності в порядку спадкування за заповітом на Ѕ частину житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що [INFO] померла [PERSON] , яка є матір`ю позивача. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] , який належав [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Зокрема, [PERSON] вказаний житловий будинок з надвірними спорудами належав згідно свідоцтва № [NUMBER] на право особистої власності на житловий будинок від 26 червня 1990 року, виданого на підставі рішення виконкому Черкаської районної ради народних депутатів № 132 від 21 червня 1990 року, а [PERSON] - згідно свідоцтва № [NUMBER] на право особистої власності на житловий будинок від 26 червня 1990 року, виданого на підставі рішення виконкому Черкаської районної ради народних депутатів № 132 від 21 червня 1990 року. За життя, 24 квітня 1997 року, [PERSON] склала заповіт, згідно якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що належатиме їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповідала сестрі [PERSON] . [PERSON] спадщину після смерті своєї сестри [PERSON] прийняла, однак не встигла переоформити усі свої спадкові права. [INFO] [PERSON] померла. За життя, 07 квітня 2010 року, [PERSON] склала заповіт, згідно якого все своє майно, що буде їй належати на день смерті, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, а також все те, на що вона за законом матиме право, заповіла позивачу у справі [PERSON] . У встановлений законом строк після смерті [PERSON] позивач подав до Черкаської районної державної нотаріальної контори, за місцем відкриття спадщини, заяву про прийняття спадщини, однак отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спірне домоволодіння не зміг у зв`язку з відсутністю інформації про розмір часток власників. Так, наразі не можливо провести розрахунок часток домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , відповідно до Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 18.06.2007 № 55, оскільки не можливо отримати згоду одного із співвласників, а саме [PERSON] , так як вона [INFO] померла. Ураховуючи наведене, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області Миколаєнко Т.А. від 09 вересня 2022 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 18 жовтня 2022 року; встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву; витребувано в Черкаській районній державній нотаріальній конторі копії спадкових справ, заведених після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , та після смерті [PERSON] , померлої [INFO] /а.с. 35-37/. 14 жовтня 2022 року, на виконання вимог ухвали суду від 09 вересня 2022 року, від завідувача Черкаської районної державної нотаріальної контори Чуй Н.В. надійшла копія спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , а також відомості про те, що спадкова справа після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , передана до Черкаського обласного нотаріального архіву /а.с. 47-49,50-78/. Ухвалою суду від 18 жовтня 2022 року витребувано у Черкаському обласному державному нотаріальному архіві копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , у зв`язку з чим оголошено перерву у підготовчому судовому засіданні до 16 листопада 2022 року /а.с. 83-85/. 14 листопада 2022 року, на виконання вимог ухвали суду від 18 жовтня 2022 року, від Черкаського обласного державного нотаріального архіву надійшла копія спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] /а.с. 93-102/. Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 16 листопада 2022 року закрито підготовче провадження у справі, призначено її до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 12 грудня 2022 року, встановлено загальний порядок дослідження доказів у справі /а.с. 105-107/. Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. При цьому, представник позивача - адвокат Хмельницька Л.М. у адресованій суду заяві заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити, а справу слухати без її участі /а.с. 103/. Представник відповідача - Леськівської сільської ради Черкаського району Черкаської області - сільський голова Микола Бас також скерував на адресу суду заяву про проведення розгляду справи без участі представника Леськівської сільської ради, у якій зазначив, що не заперечує проти задоволення позову /а.с. 46/. Правом на подачу відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк Леськівська сільська рада Черкаського району Черкаської області не скористалася. Частиною третьою статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи. Згідно з частиною восьмою статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За приписами частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин, суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи. За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Статтями 12, 13 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Беручи до уваги думки учасників справи, викладені ними у поданих до суду письмових заявах, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] в с. Чорнявка Черкаського району Черкаської області померла [PERSON] , що стверджується копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого повторно 02 квітня 2021 року Черкаським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 04 /а.с. 6/. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно, до складу якого, зокрема, увійшла частка у праві спільної сумісної власності на спірне домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Так, із копій свідоцтв на право особистої власності на житловий будинок [ADDRESS] та № 126 від 26 червня 1990 року, виданих на підставі рішення виконкому Черкаської районної ради народних депутатів № 132 від 21 червня 1990 року, вбачається, що власниками спірного домоволодіння за адресою: [ADDRESS] ; були [PERSON] та [PERSON] /а.с. 10,11/. Відповідно до копії довідки КП «Черкаське ООБТІ» № 21084о від 12 березня 2021 року, за даними КП «Черкаське ООБТІ» станом на 01 січня 2013 року право власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , було зареєстровано за [PERSON] та за [PERSON] . Частки співвласників не визначені. З короткої технічної характеристики домоволодіння за даними технічної інвентаризації станом на 05 лютого 1990 року встановлено, що за адресою: [ADDRESS] , розташовані: житловий будинок з прибудовою під літ. «А-1,а», загальною площею 107,3 м2; житловий будинок з прибудовою під літ. «Б-1,б», загальною площею 62,1 м2; сарай під літ «В»; літня кухня під літ. «Г»; сарай під літ. «Д»; погріб під літ. «Е»; вбиральня під літ. «Ж»; огорожа під № 1-3, водоколонка під № 4 /а.с. 8/. З копії технічного паспорта на житловий будинок індивідуального житлового фонду, виготовленого за станом на 12 квітня 1990 року, вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , розташовані: житловий будинок з прибудовами під літ. «А-1»; житловий будинок з прибудовами під літ. «Б-1»; сарай під літ «В»; літня кухня під літ. «Г»; сарай під літ. «Д»; погріб під літ. «Е»; вбиральня під літ. «Ж»; огорожа під № 1-3, водоколонка під № 4. Одноосібним власником зазначений позивач у справі [PERSON] (частка у праві власності - 1) /а.с. 12-14/. Відповідно до копії довідки, виданої виконавчим комітетом Леськівської сільської ради, № 499 від 29 грудня 2020 року [PERSON] дійсно зареєстрований та проживає в [ADDRESS] , і має такий склад сім`ї: [PERSON] , [INFO] , - дружина /а.с. 9/ З копії технічного паспорта на житловий будинок індивідуального житлового фонду, виготовленого за станом на 12 квітня 1990 року, встановлено, що за адресою: [ADDRESS] , розташовані: житловий будинок з прибудовами під літ. «А-1»; житловий будинок з прибудовами під літ. «Б-1»; сарай під літ «В»; літня кухня під літ. «Г»; сарай під літ. «Д»; погріб під літ. «Е»; вбиральня під літ. «Ж»; огорожа під № 1-3, водоколонка під № 4. Одноосібним власником зазначена [PERSON] (частка у праві власності - 1) /а.с. 15-17/. Відповідно до копії довідки, виданої виконавчим комітетом Леськівської сільської ради, № 218/14-10 від 02 червня 2021 року, за померлою [PERSON] рахується Ѕ житлового будинку в [ADDRESS] , в якому вона була постійно зареєстрована та проживала на день смерті. Крім того, в будинку зареєстровані та проживають із 29.12.2021: син - [PERSON] , [INFO] , невістка - [PERSON] , [INFO] /а.с. 9, зворот/. Згідно з копією технічного паспорта на будинок садибного типу, виготовленого Комунальним підприємством «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» за станом на 01 грудня 2021 року, за адресою: [ADDRESS] ; розташовані: - житловий будинок під літ. «А-1», 1989 року побудови, до складу якого входять: коридор площею 15,8 м2, санвузол площею 3,9 м2, кухня площею 7,3 м2, кімната площею 10,8 м2, кімната площею 11,9 м2, кімната площею 30,0 м2, кімната площею 7,3 м2, кімната площею 20,8 м2, коридор площею 7,0 м2, котельня площею 1,7 м2; прибудова під літ. «а», 1989 року побудови; прибудова під літ. «а2», 1991 року побудови; прибудоване приміщення під літ. «а3», 1991 року побудови; ганок; - житловий будинок під літ. «Б-1», 1964 року побудови, капітальний ремонт проведено 1999 року, до складу якого входять: коридор площею 9,6 м2, кімната площею 11,5 м2, кухня площею 6,7 м2, комора площею 6,7 м2, кімната площею 4,1 м2, кімната площею 19,2 м2, веранда площею 4,6 м2; прибудова під літ. «б», 1975 року побудови; - сарай під літ. «В», до 1984 року побудови; - літня кухня під літ. «Г», до 1984 року побудови; - сарай під літ. «Д», до 1984 року побудови; - погріб під літ. «Е», до 1984 року побудови; - вбиральня під літ. «Ж», до 1984 року побудови; - гараж під літ. «З», 1991 року побудови; - ворота з хвірткою під № 1; - огорожа під № 2; - водоколонка під № 4; - яма зливна під № 5 /а.с. 18-22/. Згідно з висновком ФОП [PERSON] від 20 грудня 2021 року, ринкова вартість об`єкта оцінки, а саме Ѕ частки домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , становить 136 710 гривень 00 копійок /а.с. 27/. За життя, 24 квітня 1997 року, [PERSON] склала заповіт, згідно якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що належатиме їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповідала [PERSON] /а.с. 25/. Згідно з відомостями, які надійшли на запити суду від Черкаської районної державної нотаріальної контори та Черкаського обласного державного нотаріального архіву, після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , заведено спадкову справу № 911/2000. Із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори 03 жовтня 2000 року звернулася [PERSON] . Того ж дня їй було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на право на земельну часку /пай/ у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Чорнявське, с. Чорнявка, розміром 1,84 умовних кадастрових гектари, і належало померлій на підставі сертифікату серії ЧР № 0296943 від 16.05.1997. Крім того, 10 вересня 2004 року [PERSON] видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на право на пайовий фонд майна КСП «Чорнявське» в с. Чорнявка Черкаського району Черкаської області відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників від 20.12.2002, вартістю 4 613 грн, що належало померлій на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП (майновий сертифікат) серії ЧЕ-ХVІІ № 277618 від 19.02.2003 /а.с. 47-49, 93-101/. За змістом частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Згідно з вимогами статті 524 ЦК УРСР від 18.07.1963 року, чинного на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , який підлягає застосуванню до спірних правовідносин, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. За змістом статті 525 ЦК УРСР від 18.07.1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. За приписами статей 548, 549 ЦК УРСР від 18.07.1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Відповідно до частини другої статті 553 ЦК УРСР від 18.07.1963 року таким, що відмовився від спадщини, вважався той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини. Згідно з частиною першою статті 561 ЦК УРСР від 18.07.1963 року свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, законом, чинним на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , було визначено, що спадщина є належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, якщо він її прийняв. ЦК УРСР від 18.07.1963 року не було встановлено граничного строку, за спливом якого спадкоємцеві не може бути видане свідоцтво про право на спадщину. Зважаючи на те, що [PERSON] нотаріальною конторою були видані Свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , суд вважає доведеним, що вона прийняла спадщину за заповітом після смерті останньої, однак юридично не оформила усі свої спадкові права, зокрема, право на частку у праві власності на спірне домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла в с. Чорнявка Черкаського району Черкаської області, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 22 липня 2015 року виконавчим комітетом Чорнявської сільської ради Черкаського району Черкаської області, актовий запис № 05 /а.с. 24/. Після її смерті, відповідно до положень ст. 1220 Цивільного кодексу України, відкрилася спадщина на належне їй майно, у тому числі на частку у праві власності на спірне домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , яку вона отримала у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , однак юридично не оформила свої спадкові права. За життя, 07 квітня 2010 року, [PERSON] склала заповіт, згідно якого все своє майно, що буде їй належати на день смерті, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, а також все те, на що вона за законом матиме право, заповіла позивачу у справі [PERSON] /а.с. 26/. Згідно з відомостями, які надійшли на запит суду від Черкаської районної державної нотаріальної контори, після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , заведено спадкову справу № 786/2015. Із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори 19 грудня 2015 року звернувся [PERSON] . Йому були видані свідоцтва про право на спадщину. Дані про осіб, які б мали право на обов`язкову частку в спадщині за заповітом, у матеріалах спадкової справи відсутні /а.с. 50/. Так, із матеріалів спадкової справи вбачається, що в установлений законом шестимісячний строк після смерті [PERSON] позивач подав до Черкаської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, однак отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , не зміг, оскільки відсутня інформація про розмір часток власників, що підтверджується листом завідувача Черкаської районної державної нотаріальної контори Чуй Н.В. № 1112/02-14 від 12 жовтня 2021 року /а.с. 23/. Разом з тим, із матеріалів спадкової справи встановлено, що крім [PERSON] із заявами про прийняття чи відмову від прийняття спадщини після смерті [PERSON] ніхто не звертався /а.с. 50-78/. За вказаних обставин позивач не може реалізувати свої спадкові права. Слід зауважити, що відповідно до статті 112 ЦК УРСР від 18.07.1963 року, який був чинним на момент виникнення у [PERSON] права власності на частку у спірному житловому будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , та на момент її смерті, майно може належати на праві спільної власності двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Між [PERSON] та [PERSON] не було укладено договору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності, а за життя спадкодавець не встигла виділити свою частку у спільному майні та отримати на неї правовстановлюючий документ. Відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. За змістом статті 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Відповідно до пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Як уже зазначалося, у матеріалах справи відсутні дані щодо письмових домовленостей співвласників про визначення часток, а тому суд дійшов висновку про рівність часток співвласників у праві спільної сумісної власності на спірне будинковолодіння. За вказаних обставин, у суду є всі підстави визначити за [PERSON] та [PERSON] , яка померла [INFO] , ідеальні частки у праві спільної сумісної власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , а саме: по 1/2 частці за кожним. Ухвалюючи дане рішення, суд не вирішує питання про права та обов`язки осіб, правоздатність та дієздатність яких припинилася (у цьому разі [PERSON] ), а лише констатує, що за життя [PERSON] належала ідеальна частка у праві спільної сумісної власності, яка становила Ѕ частину. Суд не присуджує їй майно, не зменшує розміру її частки, а тільки констатує наявність права власності на майно, що належало вказаній особі за життя, задля забезпечення її спадкоємцям можливості реалізувати спадкові права на майно, що входить у спадкову масу. За змістом статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. В силу вимог статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Частиною першою статті 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно з вимогами частин першої та другої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. В силу вимог частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За змістом статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Отже, судом установлено, що позивач у справі [PERSON] є спадкоємцем за заповітом, який прийняв спадщину після смерті своєї тітки [PERSON] , звернувшись у визначений законом шестимісячний строк до нотаріальної контори з письмовою заявою про прийняття спадщини, однак оформити свої спадкові права не має змоги через відсутність інформації про розмір часток власників у спірному спадковому майні, що підтверджується листом завідувача Черкаської районної державної нотаріальної контори Чуй Н.В. № 1112/02-14 від 12 жовтня 2021 року. При цьому суд виходить із того, що відсутність інформації про розмір часток власників у спірному спадковому майні та відсутність реєстрації права власності на Ѕ частину спірного домоволодіння за спадкодавицею [PERSON] , не є перешкодою для реалізації [PERSON] права на прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , оскільки виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права, зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державної реєстрації такого права. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), зокрема ст. 1 Протоколу № 1 (1952 р.), передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. За приписами статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, тобто, передумовою для застосування статті 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Відтак, визнання права в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, у зв`язку з чим виникає цивільно-правовій спір. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оцінюючи надані суду докази на підставі повного, всебічного, об`єктивного їх дослідження в судовому засіданні, беручи до уваги те, що нотаріусом відмовлено у вчинені нотаріальної дії щодо видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на Ѕ частину житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , зважаючи на те, що іншого способу захисту своїх спадкових прав, окрім судового, у нього немає, беручи до уваги відсутність заперечень з боку відповідача, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, позивач у позовних вимогах не ставить питання про стягнення з відповідача судових витрат. Відтак, ухвалюючи рішення, суд залишає судові витрати за позивачем. Враховуючи наведене та

Outcome: approved