Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-13 00:00:00

У листопаді 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: [PERSON] , про відшкодування моральної шкоди. Позов обґрунтований тим що 18.09.2004 року вона уклала шлюб з [PERSON] . [INFO] у них народилась донька [PERSON] , яка має вроджені вади здоров`я (ДЦП) та є особою з інвалідністю з дитинства, місце проживання дитини зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . [INFO] у них народилась друга донька - [PERSON] , місце проживання якої зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Через деякий час позивачка та [PERSON] стали проживати окремо. Діти залишились проживати з позивачкою, отримували від неї належний догляд та виховання. 22.01.2020 року [PERSON] самочинно, без згоди позивачки, способом викрадення, що поєднувалось із застосуванням до неї погроз та фізичної сили, змінив місце проживання їх спільних дітей і з того часу утримує дітей у себе, обмежуючи позивачку у спілкуванні з дітьми. Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02.03.2020 року шлюб між ними розірвано. Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26.01.2021 року визначено місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] разом із матір`ю - позивачкою по справі. Постановою Запорізького апеляційного суду від 04.08.2021 року дане рішення суду залишено без змін. Однак, до теперішнього часу діти перебувають у [PERSON] , який проживає зі своєю новою дружиною - відповідачкою по справі [PERSON] у заміському будинку у [ADDRESS] . Позивачка неодноразово намагалася повернути дітей, у зв`язку з чим неодноразово зверталась до органів поліції та служби у справах дітей Запорізької обласної державної адміністрації, однак дітей їй повернуто не було. 09.08.2021 року позивачка звернулась до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, де дізналась що [PERSON] 12.01.2021 року самовільно, без її відома та згоди змінив реєстрацію місця проживання дитини з інвалідністю [PERSON] , зареєструвавши її місце проживання за адресою: [ADDRESS] . При подачі заяви до відділу «Центр надання адміністративних послуг» виконкому Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області про реєстрацію дитини, відповідачка [PERSON] протиправно, видаючи себе за законного представника дитини (за матір дитини), хоча такою не являється, надала згоду на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини [PERSON] за вищевказаною адресою. Крім того, 16.09.2021 року позивачці стало відомо, що діти госпіталізовані до КНП «Міська дитяча лікарня №5». 17.09.2021 року на своє звернення позивачка отримала листа КНП «Міська дитяча лікарня №5», в якому зазначалось, що її донька з інвалідністю [PERSON] дійсно 12.09.2021 року з 10.30 до 13.10 перебувала в лікарні, але за наполяганням батьків була виписана на амбулаторне лікування під нагляд лікуючого лікаря. Дитині було діагностовано: позалікарняну лівобічну SI пневмонію, бронхообструктивний синдром. Разом з листом надано копію розписки матері дитини, в якій [PERSON] зазначила, що вона є матір`ю дитини і забирає свою дитину з відділення лікарні, від лікування в умовах стаціонару відмовляється. Протиправна поведінка відповідачки порушила як немайнові права позивачки так і немайнові права дитини та завдала їй моральної шкоди, розмір якої позивачка оцінює в 60000,00 грн. Обґрунтовуючи розмір заявленої до відшкодування моральної шкоди позивачка виходить з характеру вчинених відповідачкою правопорушень, глибини (істотності) своїх душевних страждань, ступеня та характеру вини відповідачки, обстановки вчинення правопорушення. Так, дізнавшись спочатку про зміну місця реєстрації дитини, а згодом про хворобу дитини та відмову від її лікування, вчинені відповідачкою, яка безпідставно та систематично в офіційних правовідносинах з публічними суб`єктами називає себе матір`ю дитини, позивачка відчула увесь комплекс негативних емоцій, характерний у подібній ситуації для реакції матері дитини, позбавленої можливості піклуватися про власну дитину: розпач, відчай, безпорадність, гнів. Відмова відповідачки від лікування дитини в умовах стаціонару викликала у позивачки значний стрес та обумовила серйозні небезпідставні переживання за стан здоров`я доньки. Враховуючи вищенаведені обставини, просить стягнути з відповідачки на її користь у рахунок відшкодування моральної шкоди 60000,00 грн. та судові витрати. В судове засідання позивачка, представник позивачки не з`явилися. До суду представник позивачки надав заяву, в якій просить справу розглядати без їх участі, позовні вимоги просить задовольнити. Відповідачка, представник відповідачки в судове засідання не з`явилися. До суду представник відповідачки надав заяву, в якій просить справу розглядати без їх участі, просить відмовити в задоволенні позову. Третя особа в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин. Про час розгляду справи повідомлений своєчасно. Дотримуючись розумних строків розгляду справи, передбачених чинним ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін по справі за наявними в матеріалах справи доказами. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частинами 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , позивачка 18.09.2004 року зареєструвала шлюб з [PERSON] . Від шлюбу мають дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 21.07.2020 року та серії [NUMBER] від 05.06.2007 року. Згідно медичного висновку №63 від 24.09.2013 року, [PERSON] , [INFO] , є інвалідом дитинства, що підтверджується також посвідченням серія [NUMBER] . Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02.03.2020 року шлюб між позивачкою та [PERSON] розірвано. Згідно рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26.01.2021 року місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , визначено разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] ( [ADDRESS] ). Постановою Запорізького апеляційного суду від 04.08.2021 року дане рішення залишено без змін. Після ухвалення постанови Запорізького апеляційного суду від 04.08.2021 [PERSON] 05.08.2021 звернулася до Відділу поліції №6 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області із заявою щодо наявності загрози життю та здоров`ю дітей та передачі дітей матері. Просила встановити місце перебування дітей, посприяти в отриманні доступу до дітей шляхом проведення бесіди з [PERSON] з метою спонукання його до передачі дітей матері. У випадку відмови передати дітей просила зафіксувати це належним чином, у межах повноважень. Аналогічне звернення [PERSON] від 09.08.2021 було адресовано Службі у справах дітей Запорізької облдержадміністрації. За повідомленням [PERSON] про невиконання колишнім чоловіком [PERSON] рішення суду 07.08.2021 внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ЄРДР) про кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 382 КК України, номер кримінального провадження 12021082070000629. За результатами звернення [PERSON] щодо незаконної зміни місця реєстрації доньки [PERSON] колишнім чоловіком [PERSON] , Виконавчий комітет Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області листом №02-11/1435 від 10.08.2021 повідомив, що [PERSON] шляхом обману зареєстрував [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , без згоди її представника [PERSON] , натомість вказав представником дівчинки свою теперішню дружину, яка і дала згоду на реєстрацію дитини. За вказаних обставин 10.08.2021 реєстрацію місця проживання неповнолітньої [PERSON] за вказаною адресою було скасовано, що підтверджується відповідним повідомленням виконавчого комітету Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області. Звернення батька дитини з відповідною заявою до виконавчого комітету Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області підтверджується копією його заяви від 02.01.2021. Згідно копії витягу з ЄРДР від 20.08.2021 за даним фактом було внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.358 КК України, провадження №12021087230000159 від 20.08.2021. За повідомленням КНП «Запорізький центр первинної медико-санітарної допомоги №5» від 31.08.2021, медичні картки дітей були відсутні, на дітей було укладено декларації про вільний вибір лікаря в іншому медичному закладі. У вересні 2021 року [PERSON] отримала інформацію з Запорізького міського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг), що у період з 22.01.2020 [PERSON] як дитина з інвалідністю для отримання реабілітаційних послуг у відділення зарахована не була. З 22.01.2020 [PERSON] як дитина з інвалідністю також не проходила реабілітацію в МЦ ТОВ «Міжнародна реабілітаційна клініка Козявкіна». 17.09.2021 року [PERSON] отримала інформацію з КНП «Міська дитяча лікарня №5», що 12.09.2021 батьки з дитиною [PERSON] , [INFO] , зверталися за медичною допомогою. [PERSON] , видаючи себе за матір дитини, подала розписку та забрала дитину з діагнозом пневмонія, яка потребувала стаціонарного лікування, зі стаціонару лікарні. За вказаним фактом позивачка звернулась до відділу поліції №5 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області, де було внесено відомості про кримінальне правопорушення за ч.1 ст.135 КК України, що підтверджується витягом з ЄРДР №12021082070000788. [PERSON] звернулась до Запорізького районного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] про відібрання дітей та стягнення моральної шкоди. Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 25.01.2022 року позов [PERSON] задоволено частково. Вирішено відібрати дитину з інвалідністю - [PERSON] , [INFO] , та дитину [PERSON] , [INFO] , від [PERSON] і повернути дітей їх матері [PERSON] . В іншій частині позову відмовлено. Звернувшись з даним позовом до [PERSON] , позивачка стверджує, що вищезазначеними протиправними діями [PERSON] їй спричинено моральну шкоду, яку вона оцінює в розмірі 60000,00 грн. Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається ст. 23 ЦК України. За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. А згідно з ч. 3 цієї статті розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов`язань у випадках, передбачених договором або законом. Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених Цивільним кодексом та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів»чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)'' від 31.03.1995 р. (зі змінами та доповненнями) під моральною шкодою потрібно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Згідно з ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу Україниморальна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом чи/або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відшкодування моральної шкоди - це вчинення стосовно людини, котрій спричинено таку шкоду порушенням її загально соціальних (природних) прав чи свобод, певних дій, які спрямовані на усунення або ж послаблення у неї негативних психічних станів і процесів, викликаних приниженням її гідності внаслідок цього порушення. Право на відшкодування моральної шкоди закріплено і в Конституції України, згідно з якою громадяни мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди: завданої збиранням, зберіганням, використанням і поширенням недостовірної інформації про громадянина та членів його сім`ї; завданої громадянам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади; завданої безпідставним засудженням громадян; завданої фізичним і юридичним особам актами і діями, які визнані Конституцією Судом неконституційними. Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов або підстав відповідальності за заподіяну шкоду. Виходячи з аналізу ст. 1167 ЦК України, яка визначає підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, зобов`язання з відшкодування моральної шкоди виникає за наявності: моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; неправомірних рішень, дій чи бездіяльності заподіювача шкоди; причинного зв`язку між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; вини заподіювача шкоди. Як зазначено у п.п. 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р. №4, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями (бездіяльністю) її заподіяно та якими доказами вона підтверджується. Факт заподіяння моральної шкоди повинен довести заявник. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Пунктом 18 Постанови Пленуму передбачено, що при розгляді справ про відшкодування моральної шкоди суди мають виявляти і всебічно з`ясовувати причини й умови, що призводять до порушення прав фізичних і юридичних осіб та заподіяння їм моральної шкоди. Тобто, умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв`язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача. Відсутність хоча б одного з елементів виключає цивільно-правову відповідальність. В позовній заяві приводиться лише оціночне судження позивачки щодо завдання їй моральної шкоди, яка полягає в тому, що в умовах тривалого спору між батьками щодо місця проживання дітей, невиконання батьком дітей судового рішення щодо визначення їх місця проживання, та як наслідок відсутності у позивачки у цей період доступу до дітей, вона відчула увесь комплекс негативних емоцій, характерний у подібній ситуації для реакції матері дитини, позбавленої можливості піклуватися про власну дитину, а дії відповідачки, яка у випадку надання згоди на реєстрацію місця проживання дитини і у випадку забрання дитини зі стаціонарного лікування видавала себе за матір дитини, спричинили істотні душевні страждання. Позивачкою не надано жодних належних та допустимих доказів та не доведено у суді завдання їй вказаними неправомірними діями відповідачки моральної шкоди у розмірі 60000,00 грн. Як встановлено судом, за даними фактами було порушено кримінальні провадження, доказів, що [PERSON] вчинила кримінально карні діяння, також суду не надано. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли підтвердження в судовому засіданні, тому не підлягають задоволенню. Статтею 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язанні з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Outcome: dismissed