Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-13 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Хустський центр первинної медико-санітарної допомоги» Хустської міської ради Закарпатської області про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Позов, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 10.10.2022 р., мотивує тим, що на виконання рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 03.11.2021 р. по справі №309/24/21, наказом Комунального некомерційного підприємства «Хустський центр первинної медико-санітарної допомоги» Хустської міської ради Закарпатської області №183-О від 09.11.2021 р. «Про проведення поновлення на роботі [PERSON] » її поновлено на посаді сестри медичної загальної медицини загальної практики сімейної медицини амбулаторії м. Хуст Комунального некомерційного підприємства «Хустський центр первинної медико-санітарної допомоги» 10.11.2021 р. Наказом Комунального некомерційного підприємства «Хустський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 08.12.2021 р. №207-О «Про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення на сестру медичну загальної практики сімейної медицини амбулаторії м.Хуст [PERSON] » її було звільнено з посади сестри медичної загальної практики сімейної медицини амбулаторії м.Хуст згідно п.4 ст.40 КЗпП України на підставі доповідної завідувача амбулаторії м.Хуст Кекерчинь Е.Е. від 16.11.2021 р., акту про відсутність на роботі від 16.11.2021 за №03-4/503 та акту про відмову отримати лист-вимогу надати пояснення причин прогулу від 08.12.021 за №03-4/529. Вважає таке звільнення незаконним. Позивачка зазначає, що 16 листопада 2021 року не змогла з`явитися на роботі через погіршення її стану здоров`я, оскільки вже з 15 листопада 2021 року в неї почалися відповідні скарги на серцебиття, що стверджується медичною карткою амбулаторного хворого та кардіограмою. Також зазначає, що у зв`язку з погіршенням стану здоров`я 16.11.2022 р. та через неможливість відкрити лікарняний, позивачка вимушена була звернутися до лікаря-завідувача неврологічного відділення КНП «Мукачівська центральна районна лікарня» Мукачівської міської ради [PERSON] на підтвердження чого було надано довідку 16.11.2021 року. Зазначає, що 17 листопада 2021 року їй відкрито лікарняний лист з діагнозом гіпертонічний криз, появу якого позивачка пов`язує ще з 15.11.2021. У зв`язку з цим, вказує на те, що з 15.11.2021 р. по 29.11.2021 року перебувала у стані тимчасової непрацездатності. Також наголошує, що її жодним чином не було повідомлено про видання оскаржуваного наказу про звільнення та її не ознайомлювали з текстом такого. Вказує, що працівниками медичного закладу було відмовлено позивачці у видачі наказу про її звільнення та повернення трудової книжки незважаючи на її неодноразові письмові та усні звернення. Позивачка стверджує, що копію наказу від 08.12.2021 р. №207-О «Про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення на сестру медичну загальної практики сімейної медицини амбулаторії м.Хуст [PERSON] » отримала тільки 05.01.2022 р. та вказує на те, що в цьому наказі відсутня дата прогулу. Окрім цього, покликається на те, що відповідач не зажадав від неї надати пояснення причин прогулу. З огляду на викладене, просила суд визнати незаконним та скасувати наказ в.о. директора Комунального некомерційного підприємства «Хустський центр первинної медико-санітарної допомоги» Такової Т.І. від 08.12.2021 р. №207-О «Про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення на сестру медичну загальної практики сімейної медицини амбулаторії м.Хуст [PERSON] », поновити на роботі на попередній займаній посаді, стягнути з відповідача в її користь середньоденний заробіток за час вимушеного прогулу з 08 грудня 2021 по день постановлення судового рішення. Позивачка також стверджує, що протиправними діями відповідача порушено її трудові права та завдано їй моральної шкоди в розмірі 200000,00 грн., яку просить стягнути на її користь з Комунального некомерційного підприємства «Хустський центр первинної медико-санітарної допомоги». Під час розгляду справи в судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат Буташ М.М. підтримали уточнені позовні вимоги та просили суд їх повністю задовольнити з підстав викладених у позові та заяві про уточнення позовних вимог, надавши пояснення щодо незаконності виданого наказу про звільнення, яке видане у період тимчасової непрацездатності позивачки. Крім цього, вказують на помилковість Висновку експерта «Закарпатське обласне бюро судово-медичної експертизи» №29. До матеріалів справи надали розрахунок середньої заробітної плати позивачки за час вимушеного прогулу за період з 09.12.2021року по 14.12.2022 року, відповідно до якого середній заробіток за час вимушеного прогулу становитиме 149 802,85 грн. Просили вказану суму стягнути з відповідача на користь позивачки. Представник Комунального некомерційного підприємства «Хустський центр первинної медико-санітарної допомоги» Хустської міської ради Закарпатської області, адвокат Жупан А.Ю., під час розгляду справи у судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, вважає позов безпідставним та необґрунтованим належними доказами, тому проти задоволення позову заперечував, надавши пояснення з посиланням на відзив, заперечення на розрахунок [PERSON] та додані до відзиву письмові докази. В своїх поясненнях представник відповідача стверджував, що 16.11.2021 року завідувач амбулаторії м. Хуст, [PERSON] , виявила відсутність на робочому місці сестри медичної загальної практики сімейної медицини амбулаторії м.Хуст, [PERSON] , про що у формі доповідної записки було повідомлено керівника відповідача - [PERSON] . За результатами розгляду доповідної записки було складено акт у складі п`ятьох осіб про відсутність на робочому місці та й взагалі на території амбулаторії м. Хуст сестри медичної [PERSON] . Позаяк Відповідачу не були відомі причини відсутності Позивача на роботі 16.11.2021 року, а будь-які намагання вийти з останньою на зв`язок - були марними, то на виконання положень статті 148 КЗпП України на адресу проживання [PERSON] було надіслано лист-вимогу щодо надання пояснень причин її відсутності 16.11.2021 р. на роботі. Покликається на те, що з 16.11.2021 р. по дату звільнення Позивачки (08.12.2021 р.) остання жодних пояснень причин відсутності її на роботі 16.11.2021 р. не надавала Відповідачу. 07 грудня 2021 року Відповідачем отримано повідомлення зі служби поштового зв`язку АТ "УКРПОШТА" про відмову [PERSON] отримати лист-вимогу щодо надання пояснення причин її відсутності 16.11.2021 р. на роботі та повернення вказаного листа за зворотною адресою, що підтверджується трекінгом відправлень. Зазначав, що факт відмови отримати лист та надати пояснення причин відсутності на роботі зафіксовано в акті, який підписано комісією з чотирьох осіб. Наголошував, що при вирішенні питання про звільнення Позивача, роботодавцем дотримані вимоги трудового законодавства, викладені в статях 147, 148, 149 КЗпП України. Вказував на те, що позивачкою не було надано Відповідачу лікарняний лист або інший документ, який би підтверджував правомірність її відсутності на робочому місці за станом здоров`я 16.11.2022 р., а долучена медична документація, копії кардіограм за 15 та 17 листопада 2021 р., огляд лікаря-завідувача неврологічного відділення КНП «Мукачівська центральна районна лікарня» Мукачівської міської ради [PERSON] не є документами, які підтверджує відсутність працівника на роботі за станом здоров`я 16 листопада 2021 р. Наголошував, що у відповідача відсутня трудова книжка позивача, оскільки така не була подана нею при поновленні 10.11.2021 р. на посаді сестри медичної загальної медицини загальної практики сімейної медицини амбулаторії м. Хуст Комунального некомерційного підприємства «Хустський центр первинної медико-санітарної допомоги» на підставі наказу №183-О від 09.11.2021 р. «Про проведення поновлення на роботі [PERSON] ». Вказував на необґрунтованість поданого позивачем Розрахунку вимушеного прогулу як того, що не здійснений у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 8 лютого 1995 р. №100. Зазначав на недоведеності позивачкою завданої їй моральної шкоди. Суд заслухавши пояснення осіб, що брали участь у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до переконання, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно дост.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень і протягом судового розгляду даної справи стороною позивача надано суду переконливі докази в обґрунтування позовних вимог в частині скасування розпорядження про її звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, на думку суду позивачкою не наведено достатніх та обґрунтованих підстав для задоволення такої вимоги. Відповідно до ч.2 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Як вбачається зі змісту ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Вирішуючи питання про правомірність притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності та застосування відносно неї стягнення у вигляді звільнення, суд виходить з наступного. Положеннями ч.1 ст.3 КЗпП України визначено, що трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю. Відповідно до ст.139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватись трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків. Відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України власник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. Пленум Верховного Суду України у п. 18постанови № 9 від 06 листопада 1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів"вказав на те, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. У п. 22 цієї ж постанови Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40, п. 1 ч. 1 ст.41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст. ст. 147-1,148,149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалося вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Звільнення на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України є видом дисциплінарного стягнення за порушення трудової дисципліни (пункт 2 частини першої статті 147 КЗпП України). Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за пунктом 4 статті 40 КЗпП України є з`ясування поважності причин його відсутності на роботі. У ст.149 КЗпП України передбачено порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Перш ніж винести працівникові догану чи звільнити його з роботи роботодавець повинен отримати від нього письмові пояснення з приводу вчиненого ним дисциплінарного правопорушення. Якщо на підставі такого пояснення працівника роботодавець дійде висновку, що дисциплінарний проступок дійсно мав місце і відсутні будь-які обставини, які можна було б вважати такими, що виключають притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, то роботодавець видає наказ (розпорядження) про застосування дисциплінарного стягнення. Судом встановлено, що на виконання рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 03.11.2021 р. по справі №309/24/21, наказом Комунального некомерційного підприємства «Хустський центр первинної медико-санітарної допомоги» Хустської міської ради Закарпатської області №183-О від 09.11.2021 р. «Про проведення поновлення на роботі [PERSON] » позивачку поновлено на посаді сестри медичної загальної медицини загальної практики сімейної медицини амбулаторії м. Хуст Комунального некомерційного підприємства «Хустський центр первинної медико-санітарної допомоги» днем 10.11.2021 р. Згідно доповідної записки завідувача амбулаторії м. Хуст [PERSON] , датованої 16.11.2021 р. та складеної на ім`я т.в.о. директора КНП ХЦПМСД Лемак Н.П., встановлено, що сестра медична загальної практики сімейної медицини амбулаторії м. Хуст [PERSON] була відсутня на роботі у вівторок 16.11.2021 з 8 год. 30 хв. до 15 год. 42 хв. 16 листопада 2021 року на підставі вказаної доповідної записки у присутності т.в.о. директора КНП «Хустський ЦПМСД» Лемак Н.М, головного бухгалтера [PERSON] , головною медичною сестрою [PERSON] , інспектором з кадрів [PERSON] та завідувачем амбулаторії м. Хуст Кекерчинь Е.Е. складено Акт від 16.11.2021 р. №03-4/503 «Про відсутність на роботі» про те, що 16.11.2021 року [PERSON] з 8 год. 30 хв. до 15 год. 42 хв. була відсутня на роботі та на території амбулаторії м. Хуст не з`являлась. Факт відсутності позивачки на робочому місці протягом 16 листопада 2021 року підтверджується також відповідними відмітками у табелі обліку використання робочого часу по амбулаторії м.Хуст за листопад 2021 року. 16 листопада 2021 року відповідачем на адресу позивача направлено рекомендованим листом з описом вкладення (трекінг поштового відправлення 9040002910734) Вимогу від 16.11.2021 №06-4/506 про надання письмових пояснень причин відсутності на роботі 16.11.2021 року з 8 год. 30 хв. до 15 год. 42 хв. 07 грудня 2021 року вказана Вимога від 16.11.2021 №06-4/506 повернута за зворотною адресою за письмовою відмовою адресата, що підтверджується роздруківкою з офіційного сайту Акціонерного товариства «Укрпошта» щодо вручення поштового відправлення (поштовий трекінг 9040002910734) та про що в.о. директора [PERSON] , завідувачем амбулаторії м. Хуст Кекерчинь Е.Е., головною медичною сестрою [PERSON] та інспектором відділу кадрів Левус С.В. складено Акт від 08.12.2021 №03-4/529, про відмову отримати лист-вимогу про надання письмових пояснень прогулу. Наказом відповідача від 08.12.2021 р. №207-О «Про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення на сестру медичну загальної практики сімейної медицини амбулаторії м.Хуст [PERSON] » [PERSON] , сестру медичну загальної практики сімейної медицини амбулаторії м. Хуст Комунального некомерційного підприємства «Хустський центр первинної медико-санітарної допомоги» Хустської міської ради Закарпатської області звільнено 08 грудня 2021 року згідно пункту 4 статті 40 КЗпП України, у зв`язку з прогулом без поважних причин на підставі Доповідної завідувача амбулаторії м. Хуст Кекерчинь Е.Е., Акту від 16.11.2021 р. №03-4/503 «Про відсутність на роботі» та Акту про відмову отримати лист-вимогу про надання письмових пояснень причин прогулу від 08.12.2021 р. №03-4/529. Суд відкидає твердження позивача, як підставу для скасування спірного наказу, відсутність в ньому зазначення дня прогулу та його часу, оскільки такі відомості містяться в Доповідній записці завідувача амбулаторії м. Хуст Кекерчинь Е.Е. та Акті від 16.11.2021 р. №03-4/503 «Про відсутність на роботі», на підставі яких видано спірний наказ. Суд також не бере до уваги доводи позивача, що із змістом Наказу від 08.12.2021 р. №207-О «Про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення на сестру медичну загальної практики сімейної медицини амбулаторії м.Хуст [PERSON] » відповідач його не ознайомлював та не надавав копію такого, оскільки такі спростовуються наявним в матеріалах справи Актом відповідача про відмову працівника від ознайомлення з наказом про звільнення та отримання його копії від 08.12.2021 №03-4/530, складеного у присутності п`яти посадових осіб відповідача, згідно якого позивач відмовилася від ознайомлення та отримання вказаного наказу. З наведеного, суд приходить до висновку, що відповідачем при вирішенні питання про звільнення позивача дотримані вимоги трудового законодавства, викладені в статях 147, 148, 149 КЗпП України. Оцінюючи поважність причин відсутності [PERSON] на роботі 16 листопада 2021 року, суд виходить з наступного. Судом встановлено і сторонами не оспорюється, що [PERSON] була відсутня на роботі протягом робочого часу 16 листопада 2021 року. Позивач вважає, що на її думку, вона була звільнена відповідачем незаконно, а саме в період її тимчасової непрацездатності у зв`язку із хворобою, надавши суду медичну картку амбулаторного хворого, кардіограми та довідку (огляд невролога) лікаря-завідувача неврологічного відділення КНП «Мукачівська центральна районна лікарня» Мукачівської міської ради Луць Віталія Васильовича. Однак, суд не бере до уваги вищезазначені документи (довідки) з огляду на таке. Умовою підтвердження тимчасової непрацездатності в Україні, яка надає право на допомогу по тимчасовій непрацездатності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням», є наявність належним чином оформленого лікарняного листа або іншого документа, що засвідчує тимчасову непрацездатність. Порядок видачі таких документів регулюється Інструкцією про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженою Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 13 листопада 2001 року №455 (далі Інструкція №455). Право на отримання листка непрацездатності мають особи які, зокрема, працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та господарювання. Пунктами 1.1, 1.2 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян передбачено, що Тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності. Видача інших документів про тимчасову непрацездатність забороняється, крім випадків, обумовлених п. 1.13, 2.7, 2.16, 2.17, 2.18, 2.19, 2.20, 3.4, 3.16, 6.6. Відповідно до п. 2.19 Інструкції №455 особам, які самостійно звернулись по консультативну допомогу, видається довідка довільної форми за підписом лікуючого лікаря, засвідченим печаткою лікувально-профілактичного закладу, з обов`язковим зазначенням часу проведеної консультації. За приписами пункту 1.9 Інструкції №455 листок непрацездатності (довідка) в амбулаторно-поліклінічних закладах видається лікуючим лікарем (фельдшером) переважно за місцем проживання чи роботи. У разі вибору особою лікуючого лікаря і лікувально-профілактичного закладу не за місцем проживання чи роботи документи, що засвідчують тимчасову непрацездатність, видаються за наявності заяви-клопотання особи, погодженої з головним лікарем обраного лікувально-профілактичного закладу, або його заступником, засвідченої підписом та круглою печаткою лікувально-профілактичного закладу. Також, у відповідності до п.п. 2.5-2.7 Інструкції №455 листок непрацездатності у разі захворювання, травми, в тому числі й побутової, видається в день установлення непрацездатності, крім випадків лікування в стаціонарі. Особам, які звернулися за медичною допомогою та визнані непрацездатними по завершенні робочого дня, листок непрацездатності може видаватись, за їх згодою, з наступного календарного дня. Особам, направленим фельдшером здоровпункту під час робочої зміни до лікувально-профілактичного закладу, листок непрацездатності видається з моменту звернення у здоровпункт у разі визнання їх тимчасово непрацездатними. Особам, не визнаним тимчасово непрацездатними, лікарем лікувально-профілактичного закладу видається довідка довільної форми з позначкою про час звернення до лікувально-профілактичного закладу, а у випадку, коли працівник звертався в здоровпункт в нічну зміну, видається листок непрацездатності з часу звернення у здоровпункт до закінчення робочої зміни. З аналізу положень Інструкції №455 випливає, що випадок тимчасової непрацездатності може засвідчуватися видачею листка непрацездатності, а у окремих випадках довідкою про тимчасову непрацездатність із зазначенням порядкового номера та дати її видачі. При цьому в довідку слід вносити всі ті ж реквізити, що і в бланк листка непрацездатності, відповідно до вимог чинного законодавства України. Проте, надані [PERSON] медична картка амбулаторного хворого та, зокрема, довідка (огляд невролога) лікаря неврологічного відділення КНП «Мукачівська центральна районна лікарня» Мукачівської міської ради Луць Віталія Васильовича,не містять печатки лікувально-профілактичного закладу та в них не зазначений час проведеної консультації. Оскільки надана позивачем до суду медична картка амбулаторного хворого та наявні ній записи щодо проведених медичних оглядів позивача [PERSON] , зокрема, лікарем неврологічного відділення КНП «Мукачівська центральна районна лікарня» Мукачівської міської ради Луць Віталія Васильовича, які на її думку підтверджує поважність причини відсутності на роботі впродовж дня 16.11.2022 р, в розумінні Інструкції №455,не вважається тим документом, який би підтверджував тимчасову втрату її працездатності, а констатує лише факт звернення позивача до медичного закладу і не підтверджує її непрацездатність, оскільки згідно з пунктом 1.1 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 13 листопада 2001 року N455, тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності. Відповідно до пункту 1.2 Інструкції видача інших документів про тимчасову непрацездатність забороняється, крім випадків, обумовлених пунктами 1.13, 2.7, 2.16, 2.17, 2.18, 2.19, 2.20, 3.4, 3.16, 6.6., які за обставин цієї справи встановлені не були. Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 19 березня 2021 року по справі №202/7726/19 Окрім того, на підставі ухвали суду від 25.05.2022 р., Закарпатським\~ обласним бюро судово-медичної експертизи було проведено судово-медичну експертизу [PERSON] , про що зроблено Висновок експерта №29 комісійна експертиза від 19 серпня 2022 р. Згідно вказаного Висновку експерта комісією зроблено висновок, що згідно наявної медичної документації (кардіограм) за 15.11.2021 у [PERSON] встановлений діагноз: ВСП по кардіальному типу згідно кардіограм варіант норм, не впливав 15.11.2021 та 16.11.2021 на її працездатність і вона могла виконувати свої трудові обов`язки. Щодо покликання позивачки на не видачу їй відповідачем при звільненні трудової книжки, то такі доводи не знайшли свого підтвердження, оскільки така не була подана нею при поновленні 10.11.2021 р. на посаді сестри медичної загальної медицини загальної практики сімейної медицини амбулаторії м. Хуст Комунального некомерційного підприємства «Хустський центр первинної медико-санітарної допомоги» на підставі наказу№183-О від 09.11.2021 р. «Про проведення поновлення на роботі [PERSON] », що підтверджується Актом відповідача про відмову [PERSON] від внесення записів у трудову книжку від 12.11.2021 № 03-4/500 та про що позивача інформувалось листом відповідача від 22.12.2021 р., наданого у відповідь на інформаційний запит [PERSON] від 17.12.2022. Згідно положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. За положеннями статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Зазначені обставини в сукупності з іншими доказами спростовують доводи позивача про те, що вона була відсутня на роботі з поважних причин, а саме у зв`язку з хворобою, оскільки відсутні підстави для визнання належним, достатнім та достовірним доказом тимчасової непрацездатності позивача медичну картку амбулаторного хворого [PERSON] , кардіограми та довідку (огляд невролога) лікаря-завідувача неврологічного відділення КНП «Мукачівська центральна районна лікарня» Мукачівської міської ради Луць Віталія Васильовича Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскільки позивачем не доведено належними, достатніми та достовірними доказами поважність причин відсутності на робочому місці протягом робочого часу 16 листопада 2021 року, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог. На підставі вище наведеного та

Outcome: dismissed