Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-13 00:00:00

До Самбірського міськрайонного суду Львівської області 31 жовтня 2022 року надійшла позовна заява [PERSON] до Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування позовної вимоги позивач посилається на те, що [INFO] у віці 78 років помер його дядько - [PERSON] , який 14 лютого 2008 року на випадок своєї смерті склав заповіт, яким заповів все свої майно позивачу. Після його смерті відкрилася спадщина. Крім того ще задовго до смерті дядька померла його дружина, а тітка позивача - [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй спадкове майно. Однак, за життя [PERSON] не встиг переоформити своє право власності на належне дружині [PERSON] майно. Будучи спадкоємцем майна [PERSON] , 18 жовтня 2022 року позивач звернувся до державного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Однак, державний нотаріус відмовив нам на тій підставі, що пропущено строк для подання заяви про прийняття спадщини і тому зареєструвати заяву і видати свідоцтво про право на спадкове майно неможливо. Покликаючись на\~зазначені обставини\~ [PERSON] \~просить суд\~визначити додатковий\~строк для\~подання нотаріусу\~заяви про\~прийняття спадщини,\~після смерті\~ [PERSON] ,\~який помер [INFO] , тривалістю три місяці, що є достатнім для подання заяви про прийняття спадщини. Ухвалою судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 1 листопада 2022 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у даній цивільній справі з призначенням справи до розгляду за правилами загального позовного провадження; розпочато підготовче провадження; витребувано у відповідача інформацію щодо посвідчення заповітів від імені [PERSON] та [PERSON] , та витребувано з Самбірської державної нотаріальної контори копії спадкових справ після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с. 18). Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 10 листопада 2022 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні (а.с. 27). У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позов посилаючись на обставини зазначені у ньому. Відповідач Новокалинівська міська рада Самбірського району Львівської області подала до суду заяву про те, що визнає позовні вимоги і не заперечує проти ухвалення судом рішення без їхньої участі (а.с.35). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку. Як встановлено судом, [INFO] у віці 78 років помер дядько позивача - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого 5 травня 2008 року Лукавською сільською радою Самбірського району Львівської області (а.с. 4). [PERSON] 14 лютого 2008 року на випадок своєї смерті склав заповіт, яким заповів [PERSON] все свої майно де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те,що належало йому на день смерті і на що він за законом матиме право, а також належний йому земельний і майновий пай. Даний заповіт посвідчено секретарем виконкому Лукавської сільської ради Самбірського району Львівської області Мороз М.В. 14 лютого 2008 року та зареєстрований в реєстрі за № 3 (а.с. 9). Після його смерті відкрилася спадщина, на належне йому нерухоме майно до якої входить земельна частка (пай), площею 2,72 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебуває у колективній власності Акціонерного кооперативу «Озернянський» с. Озерне Самбірського району Львівської області, та належала померлому на підставі Сертифікату на право на земельну часку (пай), серія ЛВ № 046318, виданого на підставі рішення голови Самбірської райдержадміністрації від 7 травня 1997 року за № 311 (а.с. 8). Крім того, до смерті дядька [INFO] померла його дружина - тітка позивача - [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй спадкове майно, а саме: на земельну частку (пай), розміром 3,25 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебуває у колективній власності Акціонерного кооперативу «Озернянський» с. Озерне Симбірського району Львівської області, та належала померлій на підставі Сертифікату на право на земельну маску (пай), серія ЛВ № 046348, виданого на підставі рішення голови Самбірської райдержадміністрації від 7 травня 1997 року за № 311 (а.с. 7). За життя [PERSON] не встиг переоформити своє право власності на належну дружині [PERSON] земельну частку (пай), однак проживав разом з нею до моменту смерті та був зареєстрований по [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області від 11 травня 2021 року № 117 (а.с. 11). На момент смерті, [PERSON] був зареєстрований та проживав один в [ADDRESS] , що підтверджується довідкою № 76, виданою виконавчим комітетом Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області від 12 березня 2021 року (а.с. 12). Будучи спадкоємцем майна [PERSON] 18 жовтня 2022 року [PERSON] звернувся до державного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Із листа Самбірської державної нотаріальної контори № 1505/01-16 від 18 жовтня 2022 року відомо, що державний нотаріус відмовив позивачу на тій підставі, що пропущено строк для подання заяви про прийняття спадщини і тому зареєструвати заяву і видати свідоцтво про право на спадкове майно неможливо (а.с. 10). Причиною того, що [PERSON] пропустив строк для подачі заяви про прийняття спадщини стало те, що про існування заповіту, складеного на його користь, він дізналась після сплину шестимісячного строку. Статтею 4\~ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ст. 1220, ст. 1222 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Спадщина після смерті [PERSON] відкрилася [INFO] , проте, позивач звернувся до нотаріуса 18 жовтня 2022 року, отже з пропуском вказаного строку. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Отже правила частини третьої 1272 ЦК України, про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними (Постанова ВС від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16).\~ З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення строку для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Як встановлено судом, позивач не відмовлялася від спадщини, однак, не реалізував свій намір вчасно через обставини, які суд вважає поважними, а саме: [PERSON] про існування заповіту, складеного на його користь, дізнався після спливу шестимісячного строку. Крім того, згідно довідки, виданої КНП "Львівське територіальне обєднання "Багатопрофільна клінічна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги" від 28.11.2022 [PERSON] перебуває на лікуванні з діагнозом: злоякісне новоутровення щитовидної залози IVа стадія (а.с.36). Спадкова справа після смерті спадкодавців [PERSON] , який помер [INFO] ,\~ [PERSON] ,\~яка померла\~ [INFO] , не заводилася, що підтверджується листом завідувача Самбірської державної нотаріальної контори Львівської області Поливка В. № 1621/01-16 від 3 листопада 2022 року (а.с. 23). Отже інші спадкоємці відсутні. Відповідно до ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод та практику Суду як джерело права. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (п. 24 рішення ЄСПЛ від 09.10.1979 у справі «Ейрі»; п. 32 рішення ЄСПЛ від 30.05.2013 у справі «Наталія Михайленко проти України»). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (п. 32 рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства»). «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини»). Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. У рішеннях\~Європейського суду\~з прав\~людини «Спадея і Скалабріно проти Італії» від 1 вересня 1995 року (справа № 12868/87) та «Іммобільяре Саффі проти Італії» від 28 липня 1999 року (справа № 22774/93) зазначено, що втручання у право власності допустиме лише тоді, коли воно переслідує легітимну мету в суспільних інтересах. Але, окрім того, втручання, особливо коли воно має розглядатися в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має забезпечити «справедливу рівність» між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав людини. Має бути розумне співвідношення між засобами, що використовуються, і поставленою метою. Суд враховує, що наслідки пропущення позивачем строку для прийняття спадщини будуть непропорційними, оскільки позивач втратить право на спадкування майна, яке залишилося після смерті дядька. І спочатку смерть спадкодавця, а потім і втрата спадкового майна будуть для нього занадто надмірним тягарем, і при цьому буде порушено баланс між інтересами держави та фізичної особи. Враховуючи викладене, суд вважає що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Позивачем при зверненні до суду з цим позовом був сплачений судовий в розмірі 992 грн. 40 коп. (а.с. 14, 15). Позивач при зверненні до суду не просив відшкодувати йому понесені судові витрати. Отже, враховуючи такий принцип цивільного судочинства як диспозитивність (ст. 13 ЦПК України), понесені судові витрати позивачу при ухваленні рішення не відшкодовуються.

Outcome: approved