Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики в солідарному порядку. Вимоги позову обґрунтовуються тим, що 29.08.2007 року [PERSON] отримав від [PERSON] у борг кошти в сумі 36 000, 00 дол. США на проведення ремонтно-будівельних робіт у будинку в [ADDRESS] . Того ж дня між сторонами укладено договір поруки, відповідно до умов якого [PERSON] зобов`язався перед [PERSON] за виконання всіх зобов`язань [PERSON] , що виникли з договору позики від 29.08.2007 року. Відповідачі грошові кошти позивачу не повернули, на листи-вимоги не реагували. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.11.2016 дана справа передана на розгляд судді Бакай І.А.. Ухвалою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 24.11.2016 відкрито провадження у даній справі. Ухвалою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 29.11.2016 визнано мирову угоду, укладену між сторонами у справі, за умовами якої досягнуто домовленість щодо врегулювання спору: визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 319, 20 кв. м; визнано за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 0,0600 га для обслуговування цього будинку; судові витрати покладено на [PERSON] ; провадження у справі закрито. Постановою Львівського апеляційного суду від 22.04.2019 ухвалу Кам`янка Бузького районного суду Львівської області від 29.11.2016 скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою суду від 17.05.2019 провадження у справі відкрито, визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 14.06.2019 у зв`язку з надходженням на адресу Кам`янка -Бузького районного суду Львівської області ухвали Верховного Суду від 10.06.2019 про відкриття касаційного провадження у даній справі №446/2033/16-ц та витребування такої, провадження в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу зупинено до вирішення справи в порядку касаційного провадження. Постановою Верховного Суду від 21.01.2020 касаційні скарги [PERSON] та [PERSON] залишено без задоволення. Постанову Львівського апеляційного суду від 22.04.2019 залишено без змін. 06.02.2020 зазначена цивільна справа № 446/2033/16-ц надійшла на адресу Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області та ухвалою від 18.02.2020 провадження у такій поновлено. 30.11.2020 представник позивача [PERSON] подав заяву в порядку ст. 49 ЦПК України про збільшення позовних вимог, в якій просив суд стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] в користь [PERSON] кошти в сумі 20 000 доларів США, що еквівалентно згідно офіційного курсу НБУ 560000 грн.. Ухвалою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 23.03.2021 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу - залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення копії ухвали про залишення позову без руху та роз`яснено, що у випадку виконання нею у встановлений строк відповідних вимог ухвали суду, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання, інакше заява вважається неподаною та повертається позивачу. Ухвалою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 26.04.2021 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу визнано неподаною та повернуто позивачеві. Постановою Львівського апеляційного суду від 25.01.2022 ухвалу Кам`янка Бузького районного суду Львівської області від 26.04.2021 скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. 21.02.2022 зазначена цивільна справа № 446/2033/16-ц надійшла на адресу Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.02.2022 для розгляду вищезазначеної справи визначено суддю Костюк У.І.. Ухвалою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 23.02.2022 цивільну справу за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу прийнято до розгляду. Розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. Ухвалою суду від 07.09.2022 залучити в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] до участі у справі № 446/2033/16-ц за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Лука Т.М. позов підтримав з підстав зазначених в позовній заяві. Додатково зазначив, що відповідачу було передано кошти, факт передачі коштів підтверджується розпискою, договором позики, договором поруки. Проте відповідачем в строк обумовлений розпискою зобов`язання не виконано, на адресу відповідача надсилались листи-вимоги, які залишились без реагування, тому позивачка звернулася до суду з даним позов. Щодо заяви поданої в порядку ст. 49 ЦПК України вказав, що через неналежне виконання зобов`язання збільшились санкційні зобов`язання. Представник третьої особи [PERSON] адвокат Фостяк О.Я. в судовому засідання проти позову заперечив, зіславшись на фіктивність договору позики. Просив відмовити в задоволенні позовної заяви. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, відзив не подав, про причини неявки не повідомив, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, відзив не подав, про причини неявки не повідомив, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. 29.08.2007 між [PERSON] (позичальником) та [PERSON] (позикодавець) був укладений договір позики, згідно якого позикодавець передав позичальнику безвідсоткову позику в сумі 36 000 доларів США готівкою, що еквівалентно згідно офіційного курсу 181 000 грн., а позичальник зобов`язався повернути отриману суму в строки і в порядку зазначеному в даному Договорі. Згідно п. 2.3 вище вказаного договору повернення отриманих сум здійснюється позичальником рівними частинами відповідно до наступного графіка: 6000 дол. США до 29.08.2008; 6000 дол. США до 29.08.2009; 6000 дол. США до 29.08.2010; 6000 дол. США до 29.08.2011; 6000 дол. США до 29.08.2012; 6000 дол. США до 29.08.2013. Згідно п. 7.1 термін дії даного договору починається з моменту передачі позикодавцем позичальникові суми позики й закінчується після виконання прийнятих на себе зобов`язань сторонами відповідно до умов договору /а.с. 4/. На підтвердження отримання коштів в сумі 3600 доларів США, відповідач [PERSON] власноручно написав розписку, яку підписали сторони. /а.с. 5/. 29.08.2007 між [PERSON] (позичальником), [PERSON] (позикодавцем) та [PERSON] (поручителем) був укладений договір поруки. Згідно якого поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором за виконання всіх зобов`язань боржника, що виникли з Договору позики від 29.08.2007, який був укладений між кредитором та боржником. Згідно вище вказаного договору поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором за належне виконання боржником забезпеченого зобов`язання. Поручитель цією порукою забезпечує виконання зобов`язання за основним договором в повному обсязі. При порушенні боржником зобов`язання перед кредитором за основним договором, виконати за боржника зобов`язання у 30 денний строк з дня отримання вимоги від кредитора. У разі невиконання боржником своїх зобов`язань за основним договором має право у 30 денний строк звернутися до поручителя з вимогою про виконання таких зобов`язань /а.с. 6/. 01.09.2009, 01.01.2011, 30.09.2013 [PERSON] на адресу відповідача [PERSON] надсилала листи-вимоги, згідно яких просила повернути позичені грошові кошти в сумі 9500 доларів США /а.с. 7-9/. Добровільно заборгованість за договором позики відповідачі не повертають позивачу, а тому позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором позики від 29.08.2007. Позивач вказує, що сума заборгованості за договором позики, становить 9500 доларів США. Відповідачі будь-яких заперечень щодо укладених договорів чи наявності боргу перед позивачем суду не надали. Відтак суд встановив, що між сторонами виник спір щодо договірного зобов`язання з повернення грошових коштів за договором позики, який регулюється загальними положеннями про зобов`язання Глави 47 Книги п`ятої Зобов`язальне право та відповідними нормами параграфу 1 Позика Глави 71 ЦК України. Вирішуючи спір, суд виходить з таких мотивів та положень закону відповідно до встановлених спірних правовідносин. Так, відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Згідно з вимогами ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками ст.1046 ЦК України Частина 2 ст. 1047 ЦК України передбачає, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Законодавством, чинним на момент виникнення спірних правовідносин сторін та розгляду справи, не передбачено заборони на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення ч.1 ст.1046 ЦК України, а також ч.1 ст.1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Такі правові висновки суду підтверджуються правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду у постановах від 04.07.2018 по справі №761/12665/14-ц, від 16.01.2019 по справах №373/2054/16-ц, №464/3790/16-ц, від 23.10.2019 по справі №723/304/16-ц. Під час судового розгляду судом встановлено, що 29.08.2007 між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики. Згідно з даним договором позивачкою передано відповідачу грошові кошти у борг у розмірі 36 000 доларів США, які останній зобов`язався повернути в строки і порядку визначеному в даному договорі. Факт передачі позивачкою [PERSON] та отримання відповідачем [PERSON] коштів в сумі 36 000 доларів США, підтверджується розпискою від 29.08.2007, яка була видана відповідачем на підтвердження отримання коштів Відтак, позивачка [PERSON] належним чином виконала взяті на себе зобов`язання передбачені умовами договору позики, натомість відповідач [PERSON] не виконав обов`язку перед позикодавцем з повернення коштів в обумовленій сумі. Так, на день подання позовної заяви відповідачем не повернута позика в обумовленому договором розмірі та сума заборгованості становить 9500 доларів США. Судом відзначається, що позивачкою, як в заяві про збільшення позовних вимог, так під час судового розгляду не доведено перед судом, що розмір заборгованості відповідача становить 20 000 доларів США, що еквівалентно згідно офіційного курсу НБУ 560000 грн, і як здійснено такий розрахунок. Враховуючи вище наведене, а також приймаючи до уваги, що факт укладення між сторонами договору позики підтверджений, форма та зміст якого, а також іноземна валюта, у якій надано грошові кошти в позику, відповідають положенням цивільного законодавства, зокрема ст.1047 ЦК України, а відповідач, на відміну від позивачки, свої зобов`язання за цим договором не виконав в повному обсязі, що зумовило виникнення у позивачки права на звернення до суду із даним позовом задля стягнення заборгованості в примусовому порядку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення основної суми боргу саме в розмірі 9500 доларів США є обґрунтованими, засновані на законі, однак стосовно вимоги про солідарне стягнення коштів із відповідача [PERSON] як поручителя суд зазначає наступне. Відповідно до\~статті 553 ЦК України\~встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Отже, зобов`язання поручителя виконати договір поруки має строковий характер. Поручителя слід вважати зобов`язаним виконати договір поруки виключно в межах строків, установлених у частині четвертій статті 559 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим, з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України). Такі умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов`язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку з`явлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов`язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором. Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобов`язань поручителя, а отже, і відмову кредиторові в позові в разі звернення до суду. Під час судового розгляду даної цивільної справи було встановлено, що 29.08.2007 був укладений договорів поруки між [PERSON] (позичальником), [PERSON] (позикодавцем) та [PERSON] (поручителем) згідно якого останній зобов`язувався відповідати за виконання зобов`язань позичальника за Договором позики укладеним 29.07.2007, згідно якого позичальник зобов`язався повернути кошти рівними частками відповідно до наступного графіку 6000 дол. США до 29.08.2008; 6000 дол. США до 29.08.2009; 6000 дол. США до 29.08.2010; 6000 дол. США до 29.08.2011; 6000 дол. США до 29.08.2012; 6000 дол. США до 29.08.2013. В даному договорі поруки не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до моменту припинення дії основного договору (п. 5 Договору поруки) не вважається встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Таким чином, вимогу до поручителя про виконання ним зобов`язання за договором поруки слід пред`явити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем). Отже, непред`явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов`язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов`язанням. Судом відзначається, що із позовною заявою до суду позивач звернувся 15.11.2016 року, тобто, після спливу 6 місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання, тому, у даному випадку порука припинилася, що має наслідком припинення солідарного обов`язку [PERSON] за договором позики укладеним 29.07.2007, що є підставою для відмови у задоволенні позову у цій частині у зв`язку з припиненням права позикодавця на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя. Відтак позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору [PERSON] про стягнення боргу слід задоволити частково, стягнути суму боргу в розмірі 9500 доларів США з лише відповідача [PERSON] . Вирішуючи питання судових витрат, суд виходить з наступного Судові витрати в цій справі складаються з судового збору. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням часткового задоволених вимог позивача, на відповідача покладаються судові витрати у вигляді судового збору в розмірі у розмірі 2438,00 грн. і підлягають стягненню в користь позивачки.

Outcome: approved