Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-19 00:00:00

25.08.2022 року позивач в особі свого представника за довіреністю засобами поштового зв`язку звернувся до суду із відповідним позовом, в якому просив суд стягнути з відповідачки на його користь 30132,00 грн. заборгованості за чотирма кредитними договорами: перший - №08142-12/2020 від 13.12.2020 року, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та відповідачкою, згідно з яким по договору факторингу від 11.08.2021 року до позивача була передана вимога до відповідача у розмірі 13900,00 грн., з яких 5000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу та 8900,00 грн. - сума заборгованості за відсотками; другий - №00-2190287 від 21.12.2020 року, укладеного між ТОВ «Качай гроші» та відповідачкою, згідно з яким по договору факторингу від 27.07.2021 року до позивача була передана вимога до відповідача у розмірі 4643,00 грн., з яких 1993,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу та 2650,00 грн. - сума заборгованості за відсотками; третій - №3000102326/371175 від 01.02.2021 року, укладеного між ТОВ «Гоуфінгоу» та відповідачкою, згідно з яким по договору факторингу від 08.12.2021 року до позивача була передана вимога до відповідача у розмірі 10000,00 грн., з яких 2500,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу та 7500,00 грн. - сума заборгованості за відсотками; четвертий - №2-95422 від 06.02.2021 року, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачкою, згідно з яким по договору факторингу від 14.06.2021 року до позивача була передана вимога до відповідача у розмірі 1589,00 грн., з яких 500,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу та 1089,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. Також позивач просив стягнути з відповідачки сплачений ним при зверненні до суду судовий збір у розмірі 2481,00 грн. Ухвалою судді від 01.09.2022 року вказана позовна заява була залишена без руху на підставі частин першої та другої статті 186 ЦПК України через не виконання вимог пунктів 3, 5 та 8 ст.175 ЦПК України, а саме відсутності підтвердження переходу права вимоги до фактора, яким є позивач, від попередніх кредиторів та відсутності деталізації нарахованого боргу не на час передання вимог до позивача, а саме на час виникнення боргу за усіма чотирма договорами, за якими позивач бажає стягнути борг з відповідачки (а.с.75-76). 13.09.2022 року представник позивача для усунення вказаних недоліків засобами електронного суду надав заяву разом із додатками, в якій просив прийняту вказану заяву до виконання та частково відстрочити через відсутність вказаних документів та необхідність їх отримання у первинного кредитора (а.с.79-97). 20.09.2022 року вказана заява надійшла засобами поштового зв`язку (а.с.98-117). Ухвалою судді від 26.09.2022 року про часткове прийняття заяви про усунення недоліків та про часткове повернення позовної заяви питання відкриття провадження за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами№08142-12/2020 від 13.12.2020 року, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та відповідачкою; №00-2190287 від 21.12.2020 року, укладеного між ТОВ «Качай гроші» та відповідачкою та №3000102326/371175 від 01.02.2021 року, укладеного між ТОВ «Гоуфінгоу» та відповідачкою, залишити відкритим до отримання інформації щодо зареєстрованого місця проживання відповідачки, а частину позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором№2-95422 від 06.02.2021 року, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачкою, який був придбаний позивачем на підставі договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року у розмірі 1589,00 грн. повернути позивачеві через не усунення її недоліків (а.с.118-119), Вказана ухвала 24.10.2022 року набрала чинності. Таким позовні вимоги в даній справі становлять 28543,00 грн. замість первинно заявлених 30132,00 грн. та судовий збір складає 2356,95 грн. замість первинно сплаченого 2481,00 грн., що загалом становить 95% первинно заявлених позовних вимог. Справа розглядається в межах вимог за трьома кредитними договорами: перший - №08142-12/2020 від 13.12.2020 року, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та відповідачкою, згідно з яким по договору факторингу від 11.08.2021 року до позивача була передана вимога до відповідача у розмірі 13900,00 грн., з яких 5000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу та 8900,00 грн. - сума заборгованості за відсотками; другий - №00-2190287 від 21.12.2020 року, укладеного між ТОВ «Качай гроші» та відповідачкою, згідно з яким по договору факторингу від 27.07.2021 року до позивача була передана вимога до відповідача у розмірі 4643,00 грн., з яких 1993,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу та 2650,00 грн. - сума заборгованості за відсотками; третій - №3000102326/371175 від 01.02.2021 року, укладеного між ТОВ «Гоуфінгоу» та відповідачкою, згідно з яким по договору факторингу від 08.12.2021 року до позивача була передана вимога до відповідача у розмірі 10000,00 грн., з яких 2500,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу та 7500,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. Ухвалою судді від 24.10.2022 року в частині позовних вимог, що залишилися, провадження по справі було відкрито у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін, надано відповідачці у порядку ст.178 та ст.193 ЦПК України строк для подання відзиву та зустрічного позову , встановлено судом сторонам для подання заяв по суті позову у порядку статей 179-180 ЦПК України (а.с.125-126). Ухвалою суду від 21.11.2022 року розгляд справи було відкладено через першу неявку без поважних причин належним чином повідомленої відповідачки (а.с.132-133). Позивач у судове засідання в особі свого уповноваженого представника не прибув, про день, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином (а.с.139), у позовній заяві у пункті 4 прохальної частини представник позивача просив суд розглядати справу без участі представника позивача (а.с.7). Ідентичні вимоги містилися і у п.5 заяви представника позивача про усунення недоліків позовної заяви від 13.09.2022 року (а.с.80, зворотній бік). В первинній заяві надав дозвіл на заочний розгляд справи в разі неявки належним чином повідомленого відповідача (а.с.7). Крім цього засобами Електронного суду представник позивача за довіреністю 03.11.2022 року надав заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача (а.с.128). Відповідачка у судове засідання повторно не прибула, про день, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином у порядку п.4 ч.8 ст.128 та п.5 ч.6 ст.272 ЦПК України (а.с.140-141), причини неявки суду не повідомила, клопотань, вирішення яких потребує участі суду, не надавала. Відзив не подавала. Таким чином, судом встановлюється повторна неявка у судове засідання відповідачки, належним чином повідомленої про день, час та місце судового засідання без поважних причин. Тому суд у порядку статей 280 та 281 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу по суті на підставі наявних у справі доказів, ухваливши заочне рішення. Враховуючи, що сторони до суду не прибули, фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснюється. Вирішуючи справу по суті, суд виходить з наступних обставин, встановлених під час судового розгляду. Щодо заявленого позивачем першого кредитного договору №08142-12/2020 від 13.12.2020 року, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та відповідачкою. Судом встановлено, що 13.12.2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та відповідачкою в електронній формі було укладено кредитний договір, відповідно до якого [PERSON] отримала від ТОВ «ФК «Інвеструм» грошові кошти у розмірі 5000,00 грн. строком на 30 днів, тобто до 11.01.2021 року, зі сплатою процентів на вказану у розмірі 2,20% на добу, що становить 803,0000000000001% річних (а.с.9-10). 12.01.2021 року строк дії вказаного договору був продовжений між сторонами тим же способом, яким був укладений первинний договір на термін 30 днів з тими ж умовами (а.с.12). 13.02.2021 року строк дії вказаного договору був продовжений тим же способом, який був укладений первинний договір на термін 30 днів з тими ж умовами (а.с.13). 11.08.2021 року між первісним кредитором та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №11082021 року, відповідно до п.п.1.1 якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне у майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно Додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору (а.с. 14-15). Відповідно до акту прийому-передачі реєстру боржників до вказаного договору від 11.08.2021 року клієнт передав, а фактор прийняв два реєстри боржників: перший у кількісті 6434, другий у кількості 5410, чим виконав договір факторингу у повному обсязі (а.с.16). Вирішуючи справу щодо цієї вимоги, суд зазначає, що заявлені позовні вимоги не можуть бути задоволені з двох підстав, які, самі по собі, є самостійними підставами для відмови у задоволенні позовних вимог окремо одна від одної. Відносно першої підстави. Звертаючись до суду із даним позовом ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» зазначила, що вона набула права вимоги за вищевказаним кредитним договором, що підтверджують договір факторингу №11082021 від 11.08.2021 року, акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №11082021 від 11.08.2021 року та витяг з реєстру боржників №2 до договору факторингу №11082021 від 11.08.2021 року (а.с.17). Погодитися з такою думкою позивача суд не може, оскільки договір факторингу від 11.08.2021 року, як і акт прийому-передачі реєстру боржників від 11.08.2021 року були підписані уповноваженими на це посадовими особами фактору та клієнта, про що суду були надані копії вказаних документів, а ось витяг з реєстру боржників №2 до договору факторингу №11082021 від 11.08.2021 року був складений вже представником позивача, який звертався до суду та завірений саме ним 03.08.2022 року, підписів уповноважених осіб фактору та клієнту не містив, а лише містив посилання на підписи вказаних осіб. Оскільки вказаний витяг стосувався переходу права вимоги до фактору у розмірі 13900,00 грн., з яких 5000,00 грн. - вимога за основною сумою боргу у розмірі та 8900,00 грн. - вимога по заборгованості за відсотками, тобто усієї суми заборгованості, яку позивач бажає стягнути з відповідачки, а належних доказів такого переходу суду надано не було, то це унеможливлює задоволення позовних вимог в цій частині, оскільки зазначений документ не може вважатися належним доказом переходу права вимоги за кредитним договором від первісного кредитора до позивача, оскільки саме витяг з реєстру боржників підтверджує не перехід загальної кількості прав вимоги до позивача, а підтверджує перехід права вимоги саме щодо відповідачки і саме щодо конкретного кредитного договору. Таким чином, відсутні підстави стверджувати, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло прав вимоги до [PERSON] . Отже, позивачем не доведено право вимоги про стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором №08142-12/2020 від 13.12.2020 року, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та відповідачкою Щодо суті самого нарахування заборгованості первинним кредитором, суд на підставі розрахунку заборгованості встановлює, що кредит був наданий відповідачці 13.12.2020 року, первинно усю суму боргу по процентам відповідачка сплатила 12.01.2021 року у розмірі 2643,50 грн.; повторно усю суму боргу по процентам відповідачка сплатила 13.02.2021 у розмірі 3520,00 грн.; в подальшому здійснила на користь первинного кредитора ще три платежі: 22.04.2021 року на суму 500,00 грн., 29.04.2021 року на суму 2000,00 грн. та 10.05.2021 року на суму 1800,00 грн. Таким чином, загальна сплата процентів з боку відповідачки на користь первинного кредитора склала 10463,50 грн.(а.с.83-85). Слід зазначити, що первинно порушення умов кредитного договору з боку відповідачки на користь первинного кредитора відбулося 12.02.2021 року. На думку первинного кредитора, оскільки 13.02.2021 відбулася пролонгація дії договору, а його порушення відбулося 15.03.2021 року, то лише після закінчення 90 денного терміну від даної дати, тобто 13.06.2021 року закінчився термін нарахування відсотків, які, не зважаючи на виплати відповідачки склали 13900,00 грн. саме за процентами. Суд з таким розрахунком первісного кредитора, з яким погодився позивач, оскільки саме його надав суду, погодитися не можна, оскільки п.4.3 чітко вказує, що проценти, передбачені в п.1.3 цього договору продовжують нараховуватися за кожний день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів, починаючи з дати укладання договору. Заявки від 12.01.2021 року та від 13.02.2021 року з боку відповідачки стосувалися продовження дії договору, а не укладання нових договорів, тому нарахування процентів з боку первісного кредитора виходячи з системного аналізу умов договору могло бути виключно до 13.03.2021 року, коли їх розмір склав у урахуванням раніше сплачених відповідачкою процентів 3080,00 грн., які відповідачка повністю сплатила 22.04.2021 року на суму 500,00 грн., 29.04.2021 року на суму 2000,00 грн. та 10.05.2021 року на суму 1800,00 грн. При цьому залишок суми у розмірі 1220,00 грн. (4300,00 грн. - 3080,00 грн.) повинен був піти на погашення основної суми боргу, залишок якої повинен був скласти станом 10.05.2021 року, коли відповідачка сплатила свій останній платіж на користь первісного кредитора 3780,00 грн. Тобто первісний кредитор має право за вказаним кредитним договором виключно на стягнення з відповідачки основної суми боргу у розмірі 3780,00 грн., що підтверджується відповідним розрахунком, наданим суду. Інші вимоги за вказаним кредитним договором є безпідставними, які не грунтуються на вимогах укладеного договору та не підтверджуються належними доказами. Щодо заявленого позивачем другого кредитного договору №00-2190287 від 21.12.2020 року, укладеного між ТОВ «Качай гроші» та відповідачкою. Судом встановлено, що 21.12.2020 року між ТОВ «Качай гроші» та [PERSON] в електронній формі було укладено кредитний договір, відповідно до якого [PERSON] отримала від ТОВ «Качай гроші» грошові кошти у розмірі 2000,00 грн. строком на 15 днів, тобто до 05.01.2021 року, зі сплатою процентів на вказану у розмірі 0,01 % в день (4 % річних) до 05.01.2021 року та 1,50% на добу в разі продовження строку дії договору, що становить 540,00% річних (а.с. 25-27). 12.01.2021 року строк дії вказаного договору був продовжений між сторонами тим же способом, яким був укладений первинний договір на термін 30 днів з тими ж умовами (а.с.12). 13.02.2021 року строк дії вказаного договору був продовжений тим же способом, який був укладений первинний договір на термін 30 днів з тими ж умовами (а.с.13). 27.07.2021 року між первісним кредитором та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №27072021 року, відповідно до п.п.2.1 якого в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі, фактор зобов`язується передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за укладеними кредитними договорами згідно реєстру боржників, в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги (а.с.28-29). Відповідно до акту прийому-передачі реєстру боржників до вказаного договору від 27.07.2021 року клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників у кількості 3140 (а.с.30). Вирішуючи справу щодо цієї вимоги, суд зазначає, що заявлені позовні вимоги не можуть бути задоволені з двох підстав, які, самі по собі, є самостійними підставами для відмови у задоволенні позовних вимог окремо одна від одної. Відносно першої підстави. Звертаючись до суду із даним позовом ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» зазначила, що вона набула права вимоги за вищевказаним кредитним договором, що підтверджують договір факторингу №27072021 від 27.07.2021 року, акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №27072021 від 27.07.2021 року та витяг з реєстру боржників до договору факторингу №27072021 від 27.07.2021 року (а.с.31). Погодитися з такою думкою позивача суд не може, оскільки договір факторингу від 27.07.2021 року, як і акт прийому-передачі реєстру боржників від 27.07.2021 року були підписані уповноваженими на це посадовими особами фактору та клієнта, про що суду були надані копії вказаних документів, а ось витяг з реєстру боржників до договору факторингу №27072021 від 27.07.2021 року був складений вже представником позивача, який звертався до суду та завірений саме ним 03.08.2022 року, підписів уповноважених осіб фактору та клієнту не містив, а лише містив посилання на підписи вказаних осіб. Оскільки вказаний витяг стосувався переходу права вимоги до фактору у розмірі 4643,00 грн., з яких 1993,00 грн. - вимога за основною сумою боргу у розмірі та 2650,00 грн. - вимога по заборгованості за відсотками, тобто усієї суми заборгованості, яку позивач бажає стягнути з відповідачки, а належних доказів такого переходу суду надано не було, то це унеможливлює задоволення позовних вимог в цій частині, оскільки зазначений документ не може вважатися належним доказом переходу права вимоги за кредитним договором від первісного кредитора до позивача, оскільки саме витяг з реєстру боржників підтверджує не перехід загальної кількості прав вимоги до позивача, а підтверджує перехід права вимоги саме щодо відповідачки і саме щодо конкретного кредитного договору. Таким чином, відсутні підстави стверджувати, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло прав вимоги до [PERSON] в частині даного кредитного договору. Отже, позивачем не доведено право вимоги про стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором №00-2190287 від 21.12.2020 року, укладеного між ТОВ «Качай гроші» та відповідачкою. Відносно другої підстави для відмови у позові щодо даного кредитного договору. Щодо суті самого нарахування заборгованості первинним кредитором, суд на підставі розрахунку заборгованості встановлює, що кредит був наданий відповідачці 21.12.2020 року на суму 2000,00 грн., первинно відповідачка сплатила первісному кредитору за вказаним кредитним договором 10,00 грн. за пільговими відсотками 06.01.2021 року, частина з цих коштів пішла на погашення основної суми заборгованості; даних про пролонгацію договору саме за бажанням відповідачки у формі, у якій укладався первинний договір, матеріали позовної заяви не містять, що є обов`язковою умовою даного кредитного договору при продовженні (пролонгації) відповідно до вимог п.1.8.1. Тому зазначені позивачем у детальному розрахунку заборгованості (а.с.88-89) пролонгації 06.01.2021 року, 25.01.2021 року та 14.02.2021 року належними доказами по справі не підтверджуються, а тому вважати кредитний договір №00-2190287 від 21.12.2020 року продовженим 06.01.2021 року неможна, оскільки належних доказів вказаного факту суду надано не було. Враховуючи, що відповідачка сплатила на користь первісного кредитора ТОВ «Качай гроші» 450,00 грн. - 25.01.2021 року, 570,00 грн. - 14.02.2021 року та 500,00 грн. - 27.04.2021 року, тобто сплатила даному кредитору 1520,00 грн. із залишку заборгованості у розмірі 1993,00 грн., то її сукупний борг по даному кредиту становив 473,00 грн., на які мав право первинний кредитор та саме вказану суму міг отримати за договором факторингу позивач в даній справі. Тобто первісний кредитор має право за вказаним кредитним договором виключно на стягнення з відповідачки основної суми боргу у розмірі 473,00 грн., що підтверджується відповідним розрахунком, наданим суду. Інші вимоги за вказаним кредитним договором є безпідставними, оскільки вони не грунтуються на вимогах укладеного договору та не підтверджуються належними доказами. Щодо заявленого позивачем третього з тих, що розглядаються по суті кредитного договору №3000102326/371175 від 01.02.2021 року, укладеного між ТОВ «Гоуфінгоу» та відповідачкою. Судом встановлено, що 01.02.2021 року між ТОВ «Гоуфінгоу» та відповідачкою в електронній формі було укладено кредитний договір, відповідно до якого [PERSON] отримала від ТОВ «Гоуфінгоу» грошові кошти у розмірі 2500,00 грн. строком на 30 днів, тобто до 02.03.2021 року, зі сплатою процентів на вказану у розмірі 2,5% на добу, що становить 912,5% річних (а.с. 37-39). 08.12.2021 року між первісним кредитором та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №08122021 року, відповідно до п.п.1.1 якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне у майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно Додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору (а.с. 40-41). Відповідно до акту прийому-передачі реєстру боржників до вказаного договору від 08.12.2021 року клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників у кількості 11869 (а.с.42). Вирішуючи справу щодо цієї вимоги, суд зазначає, що заявлені позовні вимоги не можуть бути задоволені в даному випадку лише з однієї підстави, пов`язаною з відсутністю належних доказів переходу права вимоги до позивача Звертаючись до суду із даним позовом ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» зазначила, що вона набула права вимоги за вищевказаним кредитним договором, що підтверджують договір факторингу №0812021 від 08.12.2021 року, акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №08122021 від 08.12.2021 року та витяг з реєстру боржників до договору факторингу №08122021 від 08.12.2021 року (а.с.43). Погодитися з такою думкою позивача суд не може, оскільки договір факторингу від 08.12.2021 року, як і акт прийому-передачі реєстру боржників від 08.12.2021 року були підписані уповноваженими на це посадовими особами фактору та клієнта, про що суду були надані копії вказаних документів, а ось витяг з реєстру боржників до договору факторингу №08122021 від 08.12.2021 року був складений вже представником позивача, який звертався до суду та завірений саме ним 03.08.2022 року, підписів уповноважених осіб фактору та клієнту не містив, а лише містив посилання на підписи вказаних осіб. Оскільки вказаний витяг стосувався переходу права вимоги до фактору у розмірі 10000,00 грн., з яких 2500,00 грн. - вимога за основною сумою боргу у розмірі та 10000,00 грн. - вимога по заборгованості за відсотками, тобто усієї суми заборгованості, яку позивач бажає стягнути з відповідачки, а належних доказів такого переходу суду надано не було, то це унеможливлює задоволення позовних вимог в цій частині, оскільки зазначений документ не може вважатися належним доказом переходу права вимоги за кредитним договором від первісного кредитора до позивача, оскільки саме витяг з реєстру боржників підтверджує не перехід загальної кількості прав вимоги до позивача, а підтверджує перехід права вимоги саме щодо відповідачки і саме щодо конкретного кредитного договору. Таким чином, відсутні підстави стверджувати, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло прав вимоги до [PERSON] . Отже, позивачем не доведено право вимоги про стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором №3000102326/371175 від 01.02.2021 року, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та відповідачкою. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. На підставі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування; питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах. Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частина 2 та 3 ст.1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору; фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed