Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-13 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - відповідач, АТ «Українська залізниця»), в якому просить незаконним та скасувати наказ АТ «Українська залізниця» № 842/ОС від 16.04.2021 року про припинення трудового договору та звільнення з 21.04.2021 року [PERSON] з посади менеджера відділу внутрішньої безпеки Офісу з безпеки, у зв`язку із встановленням невідповідності займаній посаді протягом строку випробування за п. 11 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України); поновити [PERSON] на посаді менеджера відділу внутрішньої безпеки Офісу з безпеки з 22.04.2021 року; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22.04.2021 року по 24.01.2022 року у розмірі 383 553,83 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, які складаються з витрат по сплаті судового збору у розмірі 7 013,53 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 50 000,00 грн.; рішення суду в частині поновлення [PERSON] на раніше займаній посаді менеджера відділу внутрішньої безпеки Офісу з безпеки з 21.04.2021 року допустити до негайного виконання. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 21.01.2021 року між ним та АТ «Українська залізниця», в особі Голови правління Жмака В.М. та виконуючого обов`язки члена правління [PERSON] , які діяли на підставі Статуту, було укладено строковий трудовий договір № 35-2021 (далі - Договір), відповідно до умов якого його з 22.01.2021 року було прийнято на посаду менеджера відділу внутрішньої безпеки Офісу з безпеки АТ «Українська залізниця» зі строком випробування на три місяці. На підставі Договору № 35-2021 від 21.01.2021 року, в цей же день, відповідачем видано наказ № 136/OC про прийняття його на роботу з 22.01.2021 року по 24.01.2022 року, з яким позивач ознайомився 22.01.2021 року та приступив до роботи. У подальшому позивач з`ясував, що посадовими особами АТ «Українська залізниця» було завідомо прийнято його на роботу до структурного підрозділу Офісу з безпеки, в якому відсутні Положення про його діяльність та посадові інструкції його працівників. Повідомив, що всупереч зазначеним вимогам укладеного Договору № 35-2021 від 21.01.2021 року, до початку роботи, роботодавець не ознайомив його, як працівника, ні з відповідною посадовою інструкцією, ні з положенням про структурний підрозділ, не роз`яснив посадові права та обов`язки. Вказує, що під час випробувального терміну, перебуваючи на посаді менеджера відділу внутрішньої безпеки Офісу з безпеки АТ «Українська залізниця», керувався завданнями свого безпосереднього керівника - Начальника відділу внутрішньої безпеки Офісу з безпеки АТ «Українська залізниця» [PERSON] та в процесі виконання своїх трудових обов`язків жодних проблем у нього не виникало, керівництво не мало претензій до його роботи. Наказом № 842/ОС від 16.04.2021 року [PERSON] було звільнено з посади менеджера відділу внутрішньої безпеки Офісу з безпеки, у зв`язку із встановленням невідповідності займаній посаді протягом строку випробування на підставі п. 11 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Позивач вважає своє звільнення незаконним та таким, що вчинене всупереч чинного законодавства України, оскільки здійснене у порушення умов Договору № 35-2021 від 21.01.2021 року, при цьому у відповідача не було будь-яких фактичних підстав для звільнення, не встановлено та не доведено невідповідність позивача займаній посаді. За таких обставин, є правові підстави для визнання оскаржуваного наказу незаконними, поновлення його на посаді менеджера відділу внутрішньої безпеки Офісу з безпеки АТ «Українська залізниця» з 22.04.2021 року та стягненні на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Крім того, незаконним звільненням відповідач завдав [PERSON] моральних страждань, останній пережив стрес, втратив спокій та здоровий сон, наразі позивач знаходиться в стані депресії, оскільки рішенням відповідача про звільнення та формулюванням його підстав було принижено людську гідність, ділову репутацію позивача. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.05.2021 року, справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20.05.2021 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви. 20.06.2021 року позивачем усунуто недоліки позовної заяви. Одночасно із заявою про усунення недоліків позовної заяви [PERSON] подано клопотання про витребування доказів, в якому останній просить витребувати у АТ «Українська залізниця» належним чином засвідчені копії: листа з додатками від 07.10.2021 року, вихідний № Ц-6-83/1952-20, вхідний № ЦЦБ-11/851 від 07.10.2020 року; листа з додатками від 02.04.2021року вихідний № Ц-3/6-87/111-21 та вхідний № ЦЦБ-16/3634 від 02.04.2021 року; подання від 13.01.2021 року № ЦЦБ-12/59, щодо прийому позивача на роботу; доповідної записки від 15.04.2021 року № ЦЦБ-12/2106, згідно наказу про звільнення; документів, які оформлялись АТ «Українська залізниця» на підтвердження невідповідності позивача займаній посаді; довідки про середню заробітну плату позивача за останні два місяці. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02.07.2022 року в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про поновлення на роботі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, та судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 02.12.2021 року; у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів відмовлено. 25.10.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника АТ «Українська залізниця» - адвоката Редевич О.М., надійшов відзив на позовну заяву в якому остання проти позову заперечувала, просила в його задоволенні відмовити. В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначає, що наказом АТ «Укрзалізниця» № 136/ос від 21.01.2021 року про прийняття на роботу, [PERSON] призначено на посаду відділу внутрішньої безпеки Офісу з безпеки АТ «Укрзалізниця» на умовах письмового трудового договору на строк з 22.01.2021 року до 24.01.2022 року, зі строком випробування. У своїй заяві від 19.01.2021 року [PERSON] просив призначити його на посаду менеджера відділу внутрішньої безпеки Офісу з безпеки АТ «Укрзалізниця» на умовах трудового договору у письмовій формі строком з 22.01.2021 року до 24.01.2022 року включно у зв`язку із обставинами особистого характеру зі строком випробування три місяці та повідомив, що він не належить до категорії осіб, яким відповідно до ст. 26 КЗпП України не встановлюється строк випробування. 06.04.2021 року [PERSON] були надані завдання на період строку випробування, які полягали в успішному проходженні курсів на порталі розвитку знань: «Кодекс етики», «Політика запобігання та протидії корупції АТ «Укрзалізниця», ініціюванні розробки Порядку проведення психофізіологічного дослідження із застосування поліграфу в Товаристві, наданні проекту такого порядку із супровідними документами для винесення вказаного питання на розгляд правління, проведенні інтерв`юванні, у тому числі, за згодою особи, психофізіологічне дослідження з використанням поліграфа, виконанні окремих доручень керівництва Офісу з безпеки АТ «Укрзалізниця», з якими позивач ознайомився в цей же день, що підтверджується його підписом на документі «завдання працівнику на період строку випробування 22.01.2021 - 21.04.2021». Листом від 13.04.2021 року за вих. № ЦЦБ-12/2084, [PERSON] була надана вказівка у термін до 15.04.2021 року забезпечити надання звіту по кожному пункту Завдання, встановленого на період строку випробування. Так, позивач своєму керівнику в.о. Директора Офісу з безпеки АТ «Укрзалізниця» Шевченку О.В. надав звіт по кожному пункту Завдання, встановленого на період строку випробування, за результатами розгляду якого 15.04.2021 року керівником позивача було встановлено невідповідність працівника займаній посаді та 16.04.2021 року [PERSON] було вручено повідомлення про звільнення за результатами випробування, в якому останній повідомляється про встановлення невідповідності його займаній посаді під час строку випробування і його звільнення з 21.04.2021 року на підставі п. 11 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. За таких обставин звільнення позивача відбулось з дотриманням вимог чинного законодавства. Зазначає, що трудовий договір, укладений з позивачем, було укладено з дотримання порядку, передбаченого вимогами трудового законодавства, а встановлення [PERSON] терміну випробування відповідає нормам КЗпП України. Заперечуючи щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, представник відповідача зазначає, що позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за період, який ще не настав, тобто за відсутності порушеного права. Щодо стягнення моральної шкоди зазначає, що позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували факт нанесення моральних страждань з боку АТ «Укрзалізниця», не зазначено причинно-наслідкового зв`язку між заподіяною шкодою та діями посадових осіб АТ «Укрзалізниця», не надано обґрунтування заявленої до стягнення суми. 02.12.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, в якому останній просить приєднати до матеріалів справи консультативний висновок спеціаліста від 23.11.2021 року; рецепт лікаря від 23.11.2021 року; чеки щодо придбання ліків за рецептом та розрахунок за консультацію лікаря-психіатра. 02.12.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній зазначив, що у доповідній записці керівника в.о. Директора Офісу з безпеки АТ «Укрзалізниця» Шевченка О.В. від 15.04.2021 року вказано, що [PERSON] при виконанні завдання - підготовці проекту Порядку проведення психофізіологічного дослідження із застосування поліграфу не виконано, а саме не надано доповідну записку, проект рішення правління та супровідний лист, що на думку керівника позивача, свідчить про незнання основних НПА, якими керується Товариство у своїй діяльності. Звертає увагу на те, що позивачу не було доведено до відома зміст локальних НПА Товариства, якими він міг би керуватися під час виконання своїх посадових обов`язків, що свідчить про безпідставність висновку про невідповідність займаній посаді. Крім того, відповідачем були створені умови, що унеможливили виконання позивачем завдання на випробувальний строк, оскільки не було надано доступу до системи документообігу АТ «Укрзалізниця. За таких обставин, на думку позивача, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. 02.12.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшла заява про виклик та допит свідків, в якій останній просив викликати в судове засідання та допитати у якості свідків: менеджера Начальника відділу внутрішньої безпеки Офісу з безпеки АТ «Українська залізниця» [PERSON].; менеджера Заступника начальника відділу внутрішньої безпеки Офісу з безпеки АТ «Українська залізниця» [PERSON].; менеджера відділу внутрішньої безпеки Офісу з безпеки АТ «Українська залізниця» [PERSON] 02.12.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Симоменка Д.Є., надійшло клопотання про проведення судового засідання без фіксування технічними засобами. 02.12.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника АТ «Українська залізниця» - адвоката Редевич О.М., надійшла заява, в якій остання зазначила, що станом на 02.12.2021 року відповідачем не отримано відповідь на відзив, проте АТ «Українська залізниця» бажає реалізувати своє право на надання заперечень на відповідь на відзив та заперечення на клопотання позивача про долучення доказів до матеріалів справи. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02.12.2021 року у зв`язку із неявкою в судове засідання учасників справи, на підставі ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 09.06.2022 року. 28.12.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника АТ «Українська залізниця» - адвоката Редевич О.М., надійшли заперечення на клопотання позивача від 02.12.2021 року про долучення доказів до матеріалів справи та заперечення щодо прийняття відповіді позивача на відзив АТ «Українська залізниця», в яких представник АТ «Українська залізниця» - адвокат Редевич О.М., просила відповідь [PERSON] на відзив АТ «Українська залізниця» залишити без розгляду. 04.01.2022 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника АТ «Українська залізниця» - адвоката Редевич О.М., надійшло клопотання про продовження строку для подання заперечень на відповідь на відзив. 09.06.2022 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Симоненка Д.Є., надійшла заява про проведення судового засідання, призначеного на 09.06.2022 року, за відсутності позивача та його представника. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09.06.2022 року у зв`язку із неявкою в судове засідання представника відповідача, на підставі ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 16.08.2022 року. 09.06.2022 року на електронну пошту Печерського районного суду м. Києва від представника АТ «Українська залізниця» - адвоката Редевич О.М., надійшло клопотання, яке передано головуючому судді після судового засідання, про відкладення розгляду справи та письмові пояснення, в яких остання, посилаючись на правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 01.07.2020 року у справі № 760/7225/16-ц, просила відмовити у задоволенні позову. Протокольними ухвалами Печерського районного суду м. Києва від 16.08.2022 року приєднано до матеріалів справи відзив на позовну заяву; відповідь позивача на відзив АТ «Українська залізниця» повернуто позивачу; приєднано до матеріалів справи консультативний висновок спеціаліста від 23.11.2021 року; рецепт лікаря від 23.11.2021 року; чеки щодо придбання ліків за рецептом та розрахунок за консультацію лікаря-психіатра; задоволено клопотання позивача про виклик та допит свідків; письмові пояснення представника АТ «Українська залізниця» - адвоката Редевич О.М. повернуто представнику відповідача; відповідь позивача на відзив АТ «Українська залізниця» залишено без розгляду; витребувано у АТ «Українська залізниця» довідки про середню заробітну плату позивача за останні два місяці, накази АТ «Українська залізниця» про прийняття на роботу та звільнення з посади керівника Офісу безпеки АТ «Українська залізниця», та, у зв`язку витребуванням доказів , на підставі п. 4 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 26.10.2022 року. 26.10.2022 року у зв`язку із оголошенням повітряної тривоги у м. Києві, справу було знято зі складу, підготовче засідання призначено на 14.12.2022 року. 27.10.2022 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника АТ «Українська залізниця» - адвоката Редевич О.М., надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, в якому остання просила приєднати до матеріалів справи довідку АТ «Українська залізниця» про доходи № 517 від 06.10.2021 року із зазначенням розміру середньоденної та середньомісячної заробітної плати [PERSON] ; копію наказу АТ «Українська залізниця» № 2583/ос від 17.12.2020 року; копію наказу АТ «Українська залізниця» № 761/ос від 02.04.2021 року; копію наказу АТ «Українська залізниця» № 762/ос від 02.04.2021 року; копію наказу АТ «Українська залізниця» № 881/ос від 23.04.2021 року. В судове засідання 14.12.2022 року з`явились позивач, представник позивача, представник відповідача та свідки [PERSON] , [PERSON] . В судовому засіданні 14.12.2022 року представником позивача - адвокатом Симоненком Д.Є. подані клопотання про долучення письмових доказів до матеріалів справи, в якому останній просив приєднати до матеріалів справи, копію листа АТ «Українська залізниця» від 25.10.2022 року; електронний доказ - CD-диск з відеозаписом зі службового кабінету [PERSON] , де вбачається відсутність комп`ютерної техніки та клопотання про поновлення строку для подання відповіді на відзив. Представником АТ «Українська залізниця» - адвокатом Редевич О.М. в судовому засіданні 14.12.2022 року подано письмові пояснення. Протокольними ухвалами Печерського районного суду м. Києва від 14.12.2022 року приєднано до матеріалів справи довідку АТ «Українська залізниця» про доходи № 517 від 06.10.2021 року із зазначенням розміру середньоденної та середньомісячної заробітної плати [PERSON] ; копію наказу АТ «Українська залізниця» № 2583/ос від 17.12.2020 року; копію наказу АТ «Українська залізниця» № 761/ос від 02.04.2021 року; копію наказу АТ «Українська залізниця» № 762/ос від 02.04.2021 року; копію наказу АТ «Українська залізниця» № 881/ос від 23.04.2021 року; письмові пояснення представника АТ «Українська залізниця» - адвоката Редевич О.М.; поновлено позивачу строк для подання відповіді на відзив; повернуто позивача - адвокату Симоменку Д.Є. копію листа АТ «Українська залізниця» від 25.10.2022 року; електронний доказ - CD-диск з відеозаписом зі службового кабінету [PERSON] та відмовлено у задоволенні клопотання представника АТ «Українська залізниця» - адвоката Редевич О.М. про надання часу для підготовки заперечень на відзив. В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги з викладених у позовній заяві підстав та просили їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечувала з викладених у відзиві підстав. В судовому засіданні 14.12.2022 року в якості свідка було допитано [PERSON] , який повідомив, що влаштувався на роботу в АТ «Українська залізниця» на посаду менеджера Заступника начальника відділу внутрішньої безпеки Офісу з безпеки АТ «Українська залізниця». Зазначив, що при прийнятті на роботу співбесіду проводив [PERSON] , який познайомив його з [PERSON] та безпосереднім керівником, роз`яснив посадові обов`язки. Свідок пояснив, що йому надали кабінет, в якому не було зв`язку та обладнання, була відсутня техніка, крім ноутбука, на якому проводилися психологічні дослідження, відсутня можливість підключитися до системи «Скедо». Вказав, що неодноразово звертався з доповідними, я в яких вказував про відсутність техніки для роботи. При цьому свідок охарактеризував [PERSON] як кваліфікованого фахівця. В судовому засіданні 14.12.2022 року в якості свідка було допитано [PERSON] , який повідомив, що коли він прийшов на роботу в АТ «Українська залізниця», [PERSON] вже працював в товаристві певний час, проводив тестування працівників під час прийому на роботу, та до зміни керівництва позивач мав імідж фахового працівника, якого поважали та цінували. Свідок пояснив, що роботодавець мав підключити працівників до системи внутрішнього документообігу АТ «Українська залізниця», проте цього виконано не було. Вказав, що працівники неодноразово зверталися з цього приводу до керівництва. Вислухавши вступне слово позивача, представника позивача, представника відповідача, покази свідків, дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне. Суд встановив, що 21.01.2021 року між АТ «Укрзалізниця», в особі Голови правління Жмака В.М. та виконуючого обов`язки члена правління [PERSON] , які діяли на підставі Статуту АТ «Укрзалізниця», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 року № 735 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 13.05.2020 року № 452), та [PERSON] було укладено письмовий трудовий договір № 35-2021 (далі - Трудовий договір), відповідно до п. п. 1.3. якого, [PERSON] призначено на посаду менеджера відділу внутрішньої безпеки Офісу з безпеки АТ «Українська залізниця», зі строком випробування на три місяці. Строк дії трудового договору встановлено за згодою сторін з 22.01.2021 року до 24.01.2022 року (том 1 а. с. 90 - 97). На підставі наказу (розпорядження) АТ «Укрзалізниця» № 136/OC від 21.01.2021 року [PERSON] прийнято на роботу на посаду менеджера відділу внутрішньої безпеки Офісу з безпеки АТ «Українська залізниця» на умовах трудового договору на строк з 21.01.2021 року до 24.01.2022 року (том 1 а. с. 98). Відповідно до змісту наказу АТ «Укрзалізниця» № 136/OC від 21.01.2021 року та п. 1.5 Трудового договору, [PERSON] на підставі вимог ст. ст. 26, 27 КЗпП України, встановлено строк випробування на три місяці до 21.04.2021 року. Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Частиною 1 ст. 3 та ст. 4 КЗпП України встановлено, що трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Згідно ст. 3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно ч. 1 ст. 26 КЗпП України, при укладенні трудового договору може бути обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. Умова про випробування повинна бути застережена в наказі (розпорядженні) про прийняття на роботу. У період випробування на працівників поширюється законодавство про працю (ч. 2 ст. 26 КЗпП України). Відповідно до ч. 1 ст. 27 КЗпП України, строк випробування при прийнятті на роботу, якщо інше не встановлено законодавством України, не може перевищувати трьох місяців, а в окремих випадках, за погодженням з відповідним виборним органом первинної профспілкової організації - шести місяців. Відповідно до п. 1.5 Трудового договору, працівнику відповідно до вимог ст. ст. 26, 27 КЗпП України строк випробування встановлюється на три місяці, при незадовільному результаті випробувань Работодавець має право до закінчення строку випробування припинити цей Договір з Працівником та звільнити Працівника в порядку, встановленому ч. 2 ст. 28 КЗпП України. 19.01.2021 року [PERSON] звернувся до Голови правління АТ «Укрзалізниця» із заявою, в якій просив призначити його на посаду менеджера відділу внутрішньої безпеки Офісу з безпеки АТ «Українська залізниця» на умовах трудового договору строком з 22.01.2021 року до 24.01.2022 року включно зі строком випробування три місяці та повідомив, що він не належить до категорії осіб, з якими відповідно до ст. 26 КЗпП України не встановлюється строк випробування (том 1 а. с. 156). Отже, прийняття на роботу позивача з випробувальним строком відбулося виключно за його ініціативою, на підставі його власносноруч написаної письмової заяви, а ініціюючи встановлення випробувального строку та даючи згоду на випробування, він передбачав можливість розірвання з ним Трудового договору у разі встановлення невідповідності його роботі, що відповідає положенням ст. 28 КЗпП України. Трудовим договором та наказом АТ «Українська залізниця» № 136/OC від 21.01.2021 року прямо передбачено, що умова прийняття на роботу: зі строком випробування 3 місяці, а умови роботи: робота основна, тривалість робочого дня - 8 годин. У листі Міністерства соціальної політики України від 04.04.2012 року № 54/06/187-12 роз`яснюється, що умова про випробування буде вважатися законною у таких випадках: умова про випробування внесена в письмово оформлений трудовий договір і повторена у наказі про прийняття на роботу; умова про випробування застережена в заяві про прийняття на роботу і повторена в наказі про прийняття на роботу; умова про випробування не міститься в заяві про прийняття на роботу, але внесена в наказ про прийняття на роботу, з яким працівник ознайомлений під розписку до початку роботи; умова про випробування не застережена в заяві про прийняття на роботу, але внесена в наказ про прийняття на роботу, з яким працівник ознайомлений після початку роботи і при цьому він не заперечував проти внесення в наказ такої умови. За таких обставин, суд вважає, що АТ «Українська залізниця» було укладено трудовий договір з [PERSON] з дотриманням порядку, передбаченому вимогами трудового законодавства. 06.04.2021 року [PERSON] були надані завдання на період строку випробовування, які полягали в успішному проходженні курсів на порталі розвитку знань: «Кодекс етики», «Політика запобігання та протидії корупції АТ «Укрзалізниця», ініціюванні розробки Порядку проведення психофізіологічного дослідження із застосування поліграфу в Товаристві, наданні проекту такого порядку із супровідними документами для винесення вказаного питання на розгляд правління, проведенні інтерв`юванні, у тому числі, за згодою особи, психофізіологічне дослідження з використанням поліграфа, виконанні окремих доручень керівництва Офісу з безпеки АТ «Укрзалізниця». 06.04.2021 року [PERSON] ознайомився з переліком завдань і методикою оцінки виконання завдань, що підтверджується його підписом на документі «завдання працівнику на період строку випробування 22.01.2021 - 21.04.2021». Під час ознайомлення із завданням [PERSON] не заявив жодних зауважень чи заперечень, тобто цілком з ними погодився, про що свідчить його власноручний підпис (том 1 а. с. 107- 110). Листом за підписом в.о. Директора Офісу з безпеки АТ «Укрзалізниця» Шевченка О.В. від 13.04.2021 року [PERSON] була надана вказівка у термін до 08 год. 00 хв. 15.04.2021 року забезпечити надання звіту по кожному пункту Завдання, встановленого йому на період строку випробування (том 1 а. с. 168). [PERSON] на виконання вказівки в.о. Директора Офісу з безпеки АТ «Укрзалізниця» Шевченка О.В., було направлено звіт по кожному пункту Завдання, встановленого на період строку випробування (том 1 а. с. 169 - 182). У доповідній записці від 15.04.2020 року за вих. № ЦЦБ-12/2106, складеною в.о. Директора Офісу з безпеки АТ «Укрзалізниця» Шевченком О.В. на ім`я в.о. Голови правління АТ «Укрзалізниця», доведено до відома керівника, що [PERSON] , якого було прийнято 22.01.2021 року на посаду менеджера відділу внутрішньої безпеки Офісу з безпеки АТ «Українська залізниця» зі строком випробування 3 місяці, не відповідає цій посаді та внесено пропозицію звільнити останнього за п. 11 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (том 1 а. с. 197). 16.04.2021 [PERSON] було вручено повідомлення про звільнення за результатами випробування, в якому останній повідомляється про встановлення невідповідності його займаній посаді під час строку випробування і його звільнення 21.04.2021 року на підставі п. 11 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (том 1 а. с. 200). 3гідно наказу АТ «Укрзалізниця» № 842/ОС від 16.04.2021 року про припинення трудового договору (контракту) [PERSON] звільнено 21.04.2021 року на підставі п. 11 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (том 1 а. с. 100). До строку випробування не зараховуються дні, коли працівник фактично не працював, незалежно від причини (ч. 3 ст. 27 КЗпП України). Відповідно до ч. 2 ст. 28 КЗпП України, у разі встановлення власником або уповноваженим ним органом невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі він має право протягом строку випробування звільнити такого працівника, письмово попередивши його про це за три дні. Розірвання трудового договору з цих підстав може бути оскаржене працівником в порядку, встановленому для розгляду трудових спорів у питаннях звільнення. Розірвання трудового договору з працівником під час терміну випробування не можна визнати таким, що провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, оскільки працівник при прийнятті на роботу, даючи згоду на випробування, фактично дає згоду і на можливість розірвання з ним трудового договору, якщо протягом строку випробування буде встановлено невідповідність його роботі, на яку його прийнято. Термін «невідповідність» означає, що підставою для звільнення не може бути порушення трудової дисципліни. За такі порушення працівник може бути звільнений на підставі відповідних статей КЗпП України, а не за результатами випробування. Отже, підставою для звільнення за результатами випробування може бути тільки невідповідність працівника посаді, на яку він прийнятий. При цьому, вирішення питання відповідності працівника займаній посаді є правом роботодавця, який приймає таке рішення за наслідками роботи працівника в період строку випробування. Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 11.12.2019 року у справі № 374/274/18-ц (провадження № 61-13082св19). Пунктом 11 ч. 1 ст. 40 КЗпП України передбачено звільнення працівника через встановлення невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі протягом строку випробування. Звільнення на підставі п. 11 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, з урахуванням ч. 2 ст. 28 КЗпП України має відбуватися за наступних умов: 1) встановлення власником або уповноваженим ним органом невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі; 2) письмове попередження працівника про звільнення за три дні; 3) звільнення проводиться протягом строку випробування. У постанові Верховного Суду від 22.07.2020 року у справі № 826/12446/17 вказано, що у період випробувального терміну суб`єкт призначення з`ясовує професійні та ділові якості працівника, його здатність виконувати якісно і сумлінно свої обов`язки. У разі, якщо суб`єкт призначення в період випробування працівника прийде до негативного висновку щодо відповідності працівника роботі, яка йому доручається, він має право його звільнити з причини незадовільного результату випробування. При цьому суб`єкт призначення самостійно визначає, чи відповідає працівник посаді, на яку його призначено, і, визначаючи у цьому контексті критерії якості виконання роботи за посадою, наділений певною свободою розсуду. Відповідно до п. 1 ст. 29 КЗпП України, до початку роботи роботодавець зобов`язаний в узгоджений із працівником спосіб поінформувати працівника про: 1) місце роботи (інформація про роботодавця, у тому числі його місцезнаходження), трудову функцію, яку зобов`язаний виконувати працівник (посада та перелік посадових обов`язків), дату початку виконання роботи; 2) визначене робоче місце, забезпечення необхідними для роботи засобами; 3) права та обов`язки, умови праці; 4) наявність на робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, а також про право на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до законодавства і колективного договору - під підпис; 5) правила внутрішнього трудового розпорядку або умови встановлення режиму роботи, тривалість робочого часу і відпочинку, а також про положення колективного договору (у разі його укладення); 6) проходження інструктажу з охорони праці, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони; 7) організацію професійного навчання працівників (якщо таке навчання передбачено); 8) тривалість щорічної відпустки, умови та розмір оплати праці; 9) процедуру та встановлені цим Кодексом строки попередження про припинення трудового договору, яких повинні дотримуватися працівник і роботодавець. Як визначено у ст. 31 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган не має права вимагати від працівника виконання роботи, не обумовленої трудовим договором. Аналізуючи викладене, суд зауважує, що одного рішення роботодавця про звільнення працівника як такого, що не пройшов випробування, недостатньо. Воно має бути документально обґрунтованим. Так, якщо працівника прийнято на роботу з випробувальним строком, то він має отримувати завдання відповідно до посадових обов`язків, звітувати за їх виконання, а особа, в підпорядкуванні якої знаходиться працівник, контролювати їх виконання. Водночас випадки, коли працівник у період випробування не виконував завдання чи виконував його незадовільно, повинні бути документально зафіксовані (акти, службові й доповідні записки). При цьому, при звільненні через незадовільні результати випробування у наказі про звільнення та у трудовій книжці слід посилатися на п. 11 ст. 40 КЗпП України. Таке звільнення слід розглядати як розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (з ініціативи роботодавця), оскільки ця підстава вказана у ст. 40 КЗпП України. До наказу про звільнення додається документ, що підтверджує невідповідність працівника займаній посаді. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 05.12.2019 року у справі № 522/3864/18. Разом з тим, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів виконання передбаченого п. 1 ст. 29 КЗпП України обов`язку щодо ознайомлення [PERSON] з посадовою інструкцією та положенням про структурний підрозділ, що, у свою чергу, виключає можливість встановлення невідповідності [PERSON] займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі. Згідно ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. АТ «Укрзалізниця» не надало належних, достатніх та допустимих доказів на спростування викладених обставин. За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання незаконним та скасування наказу АТ «Укрзалізниця» про припинення трудового договору та звільнення з 21.04.2021 року [PERSON] з посади менеджера відділу внутрішньої безпеки Офісу з безпеки, у зв`язку із встановленням невідповідності займаній посаді протягом строку випробування за п. 11 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Оскільки встановлено незаконність наказу про припинення трудового договору та звільнення позивача, зважаючи на те, що строк дії укладеного між сторонами трудового договору закінчився, суд вважає за необхідне змінити дату та підстави звільнення [PERSON] з посади менеджера відділу внутрішньої безпеки Офісу з безпеки АТ «Українська залізниця» та вважати [PERSON] звільненим з посади менеджера відділу внутрішньої безпеки Офісу з безпеки АТ «Українська залізниця» 24.01.2022 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України - закінчення строку трудового договору. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Як визначено у ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оплату праці», середній заробіток працівника визначається за правилами, закріпленими у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а саме Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100. Згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (далі - Порядок) середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана ця виплата. Нарахування заробітної плати за час вимушеного прогулу провадиться шляхом множення середньоденного заробітку на кількість робочих дні. Відповідно до п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Згідно п. 5 Порядку, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника. Відповідно до п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі, коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з вищенаведеними правилами нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів (постанова Верховного Суду від 05.08.2020 року у справі № 817/893/17). Згідно довідки про доходи № 517 від 06.10.2021 року, середньомісячна заробітна плата [PERSON] за період часу з лютого 2021 року по березнь 2021 року становить 44 247,63 грн., а середньоденна заробітна плата за вказаний період часу - 2 107,03 грн. (том 2 а. с. 98). За таких обставин, середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22.04.2021 року по 24.01.2022 року становить 383 553,83 грн. Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як визначено у ст. 237-1 Кодексу законів про працю України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В силу положень п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За загальним правилом моральну шкоду відшкодовує особа, яка її завдала, за наявності її вини. Аналогічного підходу дотримується і Верховний Суд, що знайшло своє відображення у постанові від 19.09.2019 року у справі № 335/10080/15-ц (провадження № 61-10703св18). У постанові від 23.09.2019 року по справі № 638/10448/14-ц (провадження № 61-23506св18) Верховний Суд зазначає, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Разом з тим, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди, не зазначено у чому саме вона виразилась, не обґрунтовано її розмір, не доведено, що шкода була завдана саме протиправними діями відповідача, та наявності причинно-наслідкового зв`язку між такою шкодою і протиправними діяннями АТ «Українська залізниця». Отже позов підлягає частковому задоволенню. Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за подачу позову до Печерського районного суду м. Києва сплачено судовий збір у загальному розмірі 7 013,53 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0.2131258665.1 від 19.05.2021 року на суму 2 316,00 грн. та № 0.0.2178727119.2 від 29.06.2021 року на суму 4 697,53 грн. З урахуванням того, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, то відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача підлягає судовий збір у розмірі 4 743,53 грн. Доказів на підтвердження понесення інших витрат позивачем не надано. Відповідачем належних та допустимих доказів на підтвердження понесення судових витрат не надано. Враховуюче викладене,

Outcome: partial