Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-13 00:00:00

Позиції сторін та учасників справ, заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Львівське міське комунальне підприємство «Львівводоканал» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про встановлення постійного безоплатного сервітуту,у якому просить прийняти рішення про встановлення Львівському міському комунальному підприємству «Львівводоканал» постійного безоплатного сервітуту щодо нежитлового підвального приміщення у будинку [ADDRESS] , для оснащення будівлі вузлом комерційного обліку питної води та обслуговування такого вузла обліку. Зобов`язати відповідачів усунути перешкоди в користуванні нежитловим підвальним приміщенням будинку [ADDRESS] , шляхом надання доступу до підвального приміщення будинку, в якому обладнується вузол комерційного обліку питної води для встановлення та обслуговування такого вузла Львівським міським комунальним підприємством «Львівводоканал». Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач покликаються на те, що ЛМКП "Львівводоканал" є підприємством у сфері водопостачання та водовідведення. Відповідно до положень Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України" від 27.06.2008р. № 190 (надалі - Правила користування) ЛМКП "Львівводоканал", як виконавець послуги з централізованого водопостачання/централізованого водовідведення обслуговує вуличні, квартальні та дворові мережі водопостачання та водовідведення, споруди і обладнання, а також технологічні прилади й пристрої на них які перебувають у нього на балансі або на які є відповідний договір на обслуговування зі споживачем. З метою здійснення оснащення багатоквартирного будинку [ADDRESS] вузлами комерційного обліку, позивачем був виготовлений робочий проект встановлення приладів обліку води на вводах у багатоповерхові житлові будинки м. Львова. На виконання вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 6 червня 2018 р. № 444 Про порядок інформування оператором зовнішніх інженерних мереж власників (співвласників) будівлі про намір встановлення вузла комерційного обліку позивачем здійснено наступні кроки: 1-ше: на сайті ЛМКП "Львівводоканал" розміщено повідомлення про намір встановлення вузла комерційного обліку у будинку відповідачів; 2-ге: на дошці оголошень будинку відповідачів розміщено повідомлення про намір встановити вузол комерційного обліку; 3-тє: усім мешканцям будинку [ADDRESS] у їхніх рахунках-повідомленнях про оплату послуг водопостачання і водовідведення вказано інформацією про намір ЛМКП "Львівводоканал встановити вузол комерційного обліку в їхньому будинку. 12 липня 2022 року працівники позивача прибули для встановлення вузла комерційного обліку води в підвальному приміщенні будинку за адресою: [ADDRESS] . Однак, відповідачі не допустили позивача до приміщення, про що складено Акт від 12 липня 2022р. про недопущення до будівлі (підвального приміщення житлового будинку) та відмову від встановлення вузла комерційного з постачання питної води. Акт, відповідачі підписувати відмовились. Такі дії відповідачів, що проявилися у свідомій відмові та перешкоджанні у надані доступу до будівлі для встановлення вузла комерційного обліку води стали підставою для звернення позивачем до суду з даним позовом. У зв`язку з вищевикладеним, позовні вимоги просить задовольнити. Ухвалою суду від 27.09.2022 року було відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 18 листопада 2022 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Сендеги Тараса Романовича до суду надійшов відзив на позовну заяву. 07 грудня 2022 року від представника позивача [PERSON] до суду надійшло клопотання про виключення з числа співвідповідачів [PERSON] . 13 грудня 2022 року від представника позивача [PERSON] до суду надійшла відповідь на відзив. Ухвалою суду від 14 грудня 2022 року клопотання представника позивача - [PERSON] задоволено. Виключено [PERSON] з числа відповідачів у цивільній справі за позовом Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про встановлення постійного безоплатного сервітуту. Представник позивача [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судове засідання повторно не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими відправленнями рекомендованої кореспонденції та оголошеннями, в порядку ст.128 ЦПК України. Правом на подачу відзиву на позов та подачу заяви про розгляд справи за їх відсутності відповідачі не скористались. Відповідно до ч.2 ст. 223 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. В свою чергу, сторона зобов`язана демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. З врахуванням тривалості провадження у справі, забезпечення судом можливості сторонам в повній мірі реалізувати свої процесуальні права, а також того, що відповідачі неодноразово не з`являлися в судове засідання, суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи. Суд приходить до переконання про наявність законних підстав для вирішення спору по суті, з ухваленням заочного рішення у справі. При цьому, суд наголошує, що основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні відповідача, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, з врахуванням тривалості провадження, з метою забезпечення розумних строків розгляду у справі, суд вважає, що розгляд справи у відсутності відповідачів є можливим, а законні підстави для відкладення розгляду справи відсутні. При цьому, суд виходить з того, що Законом України «Про правовий режим воєнного стану» встановлено наступне. Стаття 10. Неприпустимість припинення повноважень органів державної влади, інших державних органів в умовах воєнного стану 1. У період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Стаття 12-2. Діяльність судів, органів та установ системи право суддя в умовах воєнного стану 1. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. 2. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Стаття 26. Правосуддя в умовах воєнного стану 1. Правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. 2. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. 3. У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінена територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження судів. 4. Створення надзвичайних та особливих судів не допускається. Наведені положення покладають на суд обов`язок продовжувати здійснювати правосуддя в умовах введення воєнного стану, за наявності такої можливості та встановлюють те, що повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. При цьому, скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства прямо забороняється Законом. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка доводів учасників справи, норми права та мотиви їх застосування та незастосування. Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Згідно зі статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на судовий захист. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Основними елементами, що визначають сутність будь-якого позову (індивідуалізуючи ознаки позову) являються предмет і підстава. Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення. Вона опосередковується спірними правовідносинами - суб`єктивним правом і обов`язком відповідача. Підставу позову складають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача. Позивач звертаючись до суду з позовом самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах. Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача про яке ним зазначається в позовній заяві здійснюється судом на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги При ухваленні рішення суд має з`ясовувати яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. У такий спосіб здійснюється "право на суд", яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом. Судом встановлено, що Львівське міське комунальне підприємство "Львівводоканал" є підприємством у сфері водопостачання та водовідведення. Відповідно до положень Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України" від 27.06.2008р. № 190 (надалі - Правила користування) ЛМКП "Львівводоканал", як виконавець послуги з централізованого водопостачання / централізованого водовідведення обслуговує вуличні, квартальні та дворові мережі водопостачання та водовідведення, споруди і обладнання, а також технологічні прилади й пристрої на них які перебувають у нього на балансі або на які є відповідний договір на обслуговування зі споживачем. Згідно зі статтею 23 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», підприємства питного водопостачання та централізованого водовідведення мають право, зокрема здійснювати контроль за технічним станом інженерного обладнання будинків та споруд, забезпечувати встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку питної води відповідно до Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання (далі - Закон про облік). При цьому відповідно до статті 3 Закону про облік, оснащення будівель вузлами комерційного обліку та обладнання інженерних систем для забезпечення такого обліку здійснюється відповідно до проектної документації з дотриманням будівельних норм і правил у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Таке оснащення та відповідна проектна документація не потребують видачі технічних умов та інших вимог до встановлення вузла комерційного обліку, погодження з державними органами, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими особами, операторами зовнішніх інженерних мереж, виконавцями комунальних послуг. Місце встановлення вузла комерційного обліку визначається відповідно до будівельних норм і правил. Абзацом 4 ч. 3 ст. 3 Закону про облік передбачено наступне: «У разі якщо власник (співвласники) будівлі не дає згоди або створює перешкоди для встановлення вузла комерційного обліку в місцях вводу зовнішніх інженерних мереж у будівлю, оператор зовнішніх інженерних мереж, до яких приєднана (приєднується) будівля, може вимагати встановлення судом сервітуту щодо частини будівлі, в/на якій обладнується вузол комерційного обліку, для встановлення та обслуговування такого вузла обліку». Водночас, згідно з пунктом 13 Порядку оснащення будівель вузлами комерційного обліку та обладнанням інженерних систем для забезпечення такого обліку (далі - Порядок), затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 09.08.2018 № 206, вузлами комерційного обліку обладнуються усі вводи зовнішніх інженерних мереж у житлових та нежитлових будівлях. Вузол комерційного обліку встановлюється на стороні споживача на межі майнової належності у точці приєднання (вводу) до зовнішніх інженерних мереж відповідних внутрішньобудинкових інженерних систем будівлі, а в разі неможливості встановлення - в іншому місці якомога ближче до точки приєднання. Постановою Кабінету Міністрів України від 6 червня 2018 р. № 444 «Про порядок інформування оператором зовнішніх інженерних мереж власників (співвласників) будівлі про намір встановлення вузла комерційного обліку» визначено, що оператор зовнішніх інженерних мереж не менш як за два місяці до встановлення вузла комерційного обліку повідомляє власникам (співвласникам) будівлі про намір встановити такий вузол за формою згідно з додатком. У разі якщо протягом двох місяців з дня отримання повідомлення оператора зовнішніх інженерних мереж про намір встановити вузол комерційного обліку власник (співвласники) будівлі не повідомив(ли) оператора зовнішніх інженерних мереж про намір погодити з ним відмінні від запропонованих умови встановлення вузла комерційного обліку або про намір самостійно обладнати будівлю вузлом комерційного обліку, а також у разі, якщо власник (співвласники) повідомив(ли) про намір погодити відмінні від запропонованих умови встановлення вузла комерційного обліку або про намір самостійно обладнати будівлю вузлом комерційного обліку, але не зробив(ли) цього протягом чотирьох місяців з дня отримання повідомлення оператора зовнішніх інженерних мереж про намір встановити вузол комерційного обліку, оснащення будівлі вузлом комерційного обліку здійснює оператор зовнішніх інженерних мереж. З метою здійснення оснащення багатоквартирного будинку [ADDRESS] вузлами комерційного обліку, позивачем був виготовлений робочий проект встановлення приладів обліку води на вводах у багатоповерхові житлові будинки м. Львова. З матеріалів справи вбачається, що на виконання вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 6 червня 2018 р. № 444 «Про порядок інформування оператором зовнішніх інженерних мереж власників (співвласників) будівлі про намір встановлення вузла комерційного обліку» позивачем здійснено наступні кроки: 1-ше: на сайті ЛМКП "Львівводоканал" розміщено повідомлення про намір встановлення вузла комерційного обліку в будинку відповідачів; 2-ге: на дошці оголошень будинку відповідачів розміщено повідомлення про намір встановити вузол комерційного обліку; 3-тє: усім мешканцям будинку [ADDRESS] в їхніх рахунках-повідомленнях про оплату послуг водопостачання і водовідведення вказано інформацією про намір ЛМКП "Львівводоканал встановити вузол комерційного обліку в їхньому будинку. Як вбачається з наданих суду матеріалів, достовірність яких в ході судового розгляду спростована не була, 15 листопада 2021 року працівники ЛМКП «Львівводоканал» прибули для встановлення вузла комерційного обліку води в підвальному приміщенні будинку за адресою: [ADDRESS] . Однак, відповідачі не допустили працівників ЛМКП «Львівводоканал» до приміщення, про що складено відповідний Акт від 15 листопада 2021р. про ненадання доступу до оснащення вузлом комерційного обліку будівлі - житлового будинку. Такі дії відповідачів, що проявилися у свідомій відмові та перешкоджанні у надані доступу до будівлі для встановлення вузла комерційного обліку води суперечать наведеним вище нормативним актам та стали підставою для звернення позивачем до суду з даним позовом. Частиною 1 ст. 401 Цивільного кодексу України визначено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. За приписами ст. 402 Цивільного кодексу України, сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Згідно з ч. 2 ст. 403 ЦК України, сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Отже, підставою встановлення сервітуту є відсутність у будь-якої особи можливості задовольнити свої потреби іншим способом, як встановлення права користування чужим майном - сервітуту. Тому, правова природа сервітуту передбачає, що однією з умов його встановлення є неможливість власника майна задовольнити власні потреби без встановлення користування чужим майном. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем здійснено усі залежні від нього дії з метою оснащення багатоквартирного будинку [ADDRESS] вузлами комерційного обліку води. Відповідачам було відомо про намір ЛМКП «Львівобленерго» встановити вузол комерційного обліку води на будинок, однак зі свого боку, згоди на встановлення відповідного вузла вони не надали, що вбачається з акту від 15 листопада 2021 року про ненадання доступу до оснащення вузлом комерційного обліку будівлі-житлового будинку», самостійно вузол комерційного обліку питної води у строки, передбачені Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», не встановили, до позивача для врегулювання вказаного питання не звертались. Отже, у позивача відсутня можливість виконати наведені вимоги чинного законодавства щодо оснащення будинку [ADDRESS] вузлом комерційного обліку питної води іншим способом, аніж встановлення постійного безоплатного сервітуту щодо нежитлового підвального приміщення в будинку [ADDRESS] , для оснащення будівлі вузлом комерційного обліку питної води та обслуговування такого вузла обліку. В ході судового розгляду встановлено, що відповідачі зареєстровані або на них відкриті особові рахунки з отримання послуг які надає відповідач, тобто на відповідній підставі отримують послуги та позивачем обґрунтовано пред`явлення вимог саме до них. Ухвалюючи рішення у даній справі, суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зокрема у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04 від 10 лютого 2010 року). У відповідності до вимог ст. 76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи . Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки доводи позивача щодо наявності законних підстав для задоволення позовної заяви знайшли своє підтвердження в ході судового провадження. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про встановлення постійного безоплатного сервітутує обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Варто також відзначити, що задоволення заявлених вимог сприятиме дотриманню і прав самих відповідачів, адже відсутність відповідного сервітуту може призвести до припинення надання їм відповідних послуг, що очевидно не сприятиме дотриманню їх прав та суперечитиме їх інтересам. При зверненні до суду позивач поніс судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2481 гривень 00 копійок. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідачів на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2481 гривень 00 копійок.

Outcome: approved