Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-04 00:00:00

20.04.2020 позивач звернувся до суду із вказаним позовом, зазначивши, що 10.08.2017 року у м. Києві по вул. Верхній Вал, 39 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Ford В-Мах», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Нamer Н3», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Подільського районного суду м. Києва від 29.09.2017 у справі №758/11166/17 [PERSON] було визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України. Оскільки автомобіль «Ford В-Мах», д.н.з. [NUMBER] , був застрахований у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №АМ.114718 від 03.01.2017, страховою компанією було здійснено страхове відшкодування потерпілому [PERSON] у розмірі 25798,94 грн. Після виплати суми страхового відшкодування на користь потерпілої особи у позивача виникло право вимоги до відповідача згідно ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача на його користь вказану суму страхового відшкодування в порядку суброгації. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.04.2020 головуючим суддею у справі було визначено [PERSON] . Ухвалою судді від 07.09.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін, встановлено відповідачу строк для подання відзиву, а позивачу відповіді на відзив. На підставі розпорядження керівника апарату Подільського районного суду міста Києва від 27.05.2021 призначено повторний автоматизований розподіл зазначеної справи, оскільки згідно Рішення Вищої ради правосуддя №798/0/15-21 від 08.04.2021 суддю Подільського районного суду міста Києва [PERSON] звільнено з займаною посади у зв`язку з поданням заяви про відставку. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.05.2021 головуючим суддею у справі визначено Ковбасюк О.О. Ухвалою судді від 18.06.2021 справу прийнято справу до провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, в матеріалах справи міститься заява про розгляд без його участі, в якій представник позовні вимоги підтримує, не заперечуючи щодо ухвалення судом заочного рішення. Відповідач, будучи неодноразово належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов та заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подав. З огляду на викладене та при відсутності заперечень сторони позивача, суд ухвалив провести розгляд справи на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення, оскільки згідно ст. 281 ЦПК України, якщо відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. При вирішені питання щодо розгляду справи в заочному порядку суд виходив з того, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Дослідивши письмові матеріали справи відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.01.2017 року між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №АМ.114718, предметом якого є страхування автомобіля «Ford В-Мах», д.н.з. [NUMBER] . 10.08.2017 у м. Києві по вул. Верхній Вал, 39 трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля «Ford В-Мах», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Нamer Н3», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Подільського районного суду м. Києва від 29.09.2017 у справі №758/11166/17 [PERSON] визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України. Вказана постанова не оскаржена та набрала законної сили 08.10.2017. 11.08.2017 року потерпілий [PERSON] звернувся до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» із заявою про пошкодження транспортного засобу в зв`язку з дорожньо-транспортною подією, яка є страховим випадком відповідно до умов договору. На підставі страхового акту №UA2017081000041/L01/01 від 08.09.2017 та розрахунку суми страхового відшкодування до нього позивач здійснив виплату страхового відшкодування на користь потерпілого в розмірі 25798,94 грн., що підтверджується платіжним дорученням №26122 від 11.09.2017. 19.12.2019 з метою досудового врегулювання спору позивачем на адресу відповідача було направлено вимогу щодо компенсації суми сплаченого страхового відшкодування. На вказану вимогу відповідач жодним чином не відреагував, а тому 25.04.2019 позивачем було направлено повторну претензію із зазначенням 5-денного строку для надання відповіді. Однак таку вимогу відповідачем також було проігноровано та жодних дій, спрямованих на врегулювання даного питання в досудовому порядку, з боку відповідача здійснено не було. Станом на час розгляду справи до суду не надано доказів сплати відповідачем суми страхового відшкодування відповідачем. Надаючи оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких правових норм. Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно зі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Із вказаних законодавчих положень вбачається, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати позов як до страхувальника, так і до водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП. Відповідно до ст. 511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно із ч. 1, ч. 4 ст. 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, у якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на зазначене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні. Враховуючи вищенаведене, позивачу як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд може обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 16.09.2016 по справі №6 -725цс16; від 20.01.2016 по справі № 6-2808цс15; від 14.02.2018 по справі №754/1114/15-ц. Із урахуванням наведених положень законодавства та судової практики, суд вважає обґрунтованими доводи позивача ПрАТ «СК «ПЗУ» про те, що у нього як у страховика з 11.09.2017, тобто з моменту виплати страхового відшкодування на користь потерпілого в повному обсязі згідно платіжного доручення №26122 від 11.09.2017, виникло право вимоги до відповідача. На підставі наведеного суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, у зв`язку з чим наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми завданого збитку в порядку суброгації у розмірі 25798,94 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В матеріалах справи міститься платіжне доручення № 39252 від 31.01.2020 про сплату позивачем при подачі позову до суду судового збору у розмірі 2102,00 грн. Таким чином, вказана сума судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved