Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-15 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. У вересні 2022 року до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради Краматорського району Донецької області до [PERSON] за участю третьої особи: Служби у справах дітей виконавчого комітету Миколаївської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] проживає разом із неповнолітньою донькою [PERSON] [INFO] , яка є внутрішньо переміщеною особою (Довідка внутрішньо переміщеної особи від 01.112016 № 1445-331608), та співмешканцем [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька дитини у свідоцтво про народження внесені відповідно до статті 135 Сімейного кодексу України. Питання про неналежне виконання батьківських обов`язків її матір`ю, [PERSON] , по відношенню до [PERSON] стало відоме після отримання Службою заяви від дитини, написаної власноруч, щодо вживання матір`ю та її співмешканцем спиртних напоїв та жорстокого поводження з нею. В Україні проголошено воєнний стан, відповідно триває евакуація населення. [PERSON] виявила бажання виїхати із села через постійні обстріли з боку агресора - російської федерації, про що неодноразово наголошувала матері, яка ігнорувала звернення доньки. Залишення на території села Рай-Олександрівка створює загрозу життю та здоров`ю населення, зокрема неповнолітній дитині. Крім того, сім`я тримає велику рогату худобу, за якою мати примушує доглядати неповнолітню. Дівчина допомагає по господарству, але часто це робота є непосильною для неї. Вона про це намагається говорити, після чого реакція матері та співмешканця в її бік стає негативною і перетворюється до скандалу. Також встановлено, що мати постійно дорікає, що донька потребує догляду, тобто треба задовольняти її потреби, а саме вдягати та годувати. Поки дитина не могла за себе постояти, мати застосовувала фізичну силу. Від співмешканця [PERSON] також потерпала принижень. Вніч, з 25 на 26 серпня 2022 року, мати вигнала доньку на вулицю. Дівчина провела просто неба всю ніч, що створювало загрозу її життю та здоров`ю. В зв`язку з безпосередньою загрозою для життя або здоров`я неповнолітньої [PERSON] , органом опіки та піклування 26.08.2022 року було видане Розпорядження № 17 «Про негайне відібрання неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] від матері», та тимчасово влаштована в сім`ю родичів - до дядька [PERSON] (рідного брата матері). Просять суд постановити рішення яким позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] (паспорт [NUMBER] , виданий Артемівським РВ ЛМУ УМВС України в Луганській області 10.02.2004), відносно її неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Стягнути з [PERSON] , [INFO] (паспорт [NUMBER] , виданий Артемівським РВ ЛМУ УМВС України в Луганській області 10.02.2004) проживає за адресою: [ADDRESS] ; зареєстрована, відповідно до довідки ВПО, за адресою: [ADDRESS] , аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] (паспорт ID-картка: [NUMBER] , виданий 1455 від 21.08.2019), яка є внутрішньо переміщеною особою (Довідка внутрішньо переміщеної особи від 01.112016 № 1445-331608) в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня подачі заяви і до повноліття дитини. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради Сухоруков В.Г. в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про час та дату судового розгляду, надав до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, позовні вимоги просив задовольнити. Відповідач [PERSON] своїм правом, передбаченим ст.178 ЦПК України, не скористалася, в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причину неявки суду не повідомила, відзиву на позов не подала. Представник третьої особи Служби у справах дітей виконавчого комітету Миколаївської міської ради, до судового засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про час та дату судового розгляду, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 07.09.2022 року відкрито загальне позовне провадження у справі. Витребувано в органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради Краматорського району Донецької області висновок стосовно доцільності позбавлення [PERSON] , [INFO] (паспорт [NUMBER] , виданий Артемівським РВ ЛМУ УМВС України в Луганській області 10.02.2004), проживає за адресою: [ADDRESS] ; зареєстрована, відповідно до довідки ВПО, за адресою: [ADDRESS] , батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . Ухвалою від 25.10.2022 року проведено підготовче засідання, призначено справу до судового розгляду та встановлено порядок з`ясування обставин. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом. Неповнолітня [PERSON] звернулась до Служби у справах дітей Миколаївської міської ради із заявою про неналежне виконання батьківських обов`язків її матір`ю, [PERSON] , в якій вказала на вживання матір`ю та її співмешканцем спиртних напоїв та жорстокого поводження з нею. Органом опіки та піклування 26.08.2022 року було видане Розпорядження № 17 «Про негайне відібрання неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] від матері», та тимчасово влаштована в сім`ю родичів. Згідно висновку Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, про негайне відібрання дитини та доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , вказано про доцільність та необхідність позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до її доньки. V. Оцінка Суду. Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХII від 27 грудня 1991 року (далі Конвенція) визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Відповідно до ст. 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до положень ст. 9 зазначеної Конвенції, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Крім того, відповідно до положень принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за його навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 Постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб , які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2018 року (справа N 404/6391/16-ц; провадження N 61-40224св18) було зазначено, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.При цьому, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори розглядаються судом, як кожен окремо, так і в сукупності. У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суд від 6 травня 2020 року (справа N 641/2867/17-ц; провадження N 61-38660св18) застосовано таку ж правову позицію та зазначено, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Крім цього, судова практика Верховного Суду згадана вище, виходить із того, що висновок органу опіки та піклування, є лише одним із доказів у справі та може бути відхилений судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні таких доказів. Так наданий до суду висновок Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, про негайне відібрання дитини та доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , не містить жодних посилань на об`єктивні докази ухилення відповідачки від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Згідно змісту зазначеного документа - висновки органу опіки про доільність позбавлення [PERSON] батьківських прав, зроблені лише зі слів [PERSON] [INFO] та на підставі її заяви поданої до Служби у справах дітей Миколаївської міської ради. Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Таким чином суд зазначає, що особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. У відповідність до вимог ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Досліджуючи наявність підстав щодо позбавлення відповідачки батьківських прав стосовно [PERSON] [INFO] , судом встановлено наступне. Обгрунтування позовних вимог про позбавлення батьківських прав так само як і видане Розпорядження № 17 «Про негайне відібрання неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] від матері» ґрунтуються лише на заяві, написаної дитиною, щодо вживання матір`ю та її співмешканцем спиртних напоїв та жорстокого поводження з нею. Більше суду не було надано жодних належних письмових доказів в обґрунтування позову та на підтвердження викладених в заяві [PERSON] обставин. Зокрема в матеріалах справи відсутні докази про притягнення відповідачки до адміністративної відповідальності за систематичне неналежне виконання батьківських обов`язків по відношенню до [PERSON] , про що повідомляє дитина, або до кримінальної відповідальності за домашнє насильство відносно дитини. Відсутні докази виходу спеціалістами служби у справах дітей, чи органу опіки спільно з інспектором сектору ювенальної превенції відділу поліції за місцем проживання неповнолітньої [PERSON] та відсутня фіксація фактів порушення відповідачкою чинного законодавства по відношенню до своєї доньки. Суду не було надано жодних доказів, що спеціалістами служби у справах дітей чи органом опіки було проведено обстеження умов проживання неповнолітньої [PERSON] , не зібрано жодних характеризуючих матеріалів, пояснень свідків, сусідів чи рідних, які б підтверджували ті обставини про які йдеться в заяві неповнолітньої [PERSON] . Суду взагалі не надано ніяких належних доказів та обґрунтованих фактів, що відповідачка самоусунулася від виховання дитини, нехтує батьківськими обов`язками, не виявляє турботи щодо своєї дитини, не цікавиться її життям і здоров`ям, не піклується про доньку. Відсутні в матеріалах справи і відомості щодо здійснення соціальної роботи органом опіки з матір`ю неповнолітньої [PERSON] , на підставі яких суду можливо було б встановити відсутність батьківського та виховного потенціалу відповідачки до своєї доньки. Суду також не надано на підтвердження позовних вимог і акт проведення оцінки рівня безпеки дитини, який відповідно до п .п. 5, 9 Порядку забезпечення соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі дітей, які постраждали від жорстокого поводження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2020 року № 585, 22 червня 2022 року - повинен був складений за результати повноцінної перевірки. З приводу доводів органу опіку про необхідність позбавлення батьківських прав відповідачки через ігнорування нею примусової евакуації суд зазначає наступне. Дійсно, відповідно до постанови КМУ від 23.08.2022 року згідно якої посилюється відповідальність за дітей під час евакуації, видно, що сім`ї, а також патронатні вихователі та дитячі будинки, які виховують прийомних дітей-сиріт чи позбавлених батьківського піклування, можуть втратити право опікувати їх, якщо наражають своїх вихованців на великий ризик та відмовляються від обов`язкової евакуації. Однак із суті викладено видно, що мова йде про можливе позбавлення права опіки за відмову від обов`язкової евакуації прийомних дітей, а не про позбавлення батьківських прав відносно рідних дітей. До того ж порядок позбавлення батьківськх прав в Україні та чинне законодавство, яке регулює це питання не змінились. Оцінюючи достатність і взаємний зв`язок фактичних обставин справи у їх сукупності, а також відсутність будь яких доказів на підтвердження позовних вимог, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки вимога про стягнення аліментів є похідною вимогою від позовної вимоги про позбавлення батьківських прав. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed