Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-20 00:00:00

[PERSON] (далі-позивач) звернулася до суду з позовною заявою до Жашківського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів №2 Жашківської міської ради Черкаської області (далі-відповідач 1), [PERSON] (далі-відповідач 2) про захист честі, гідності і ділової репутації та відшкодування моральної шкоди про поновлення договору оренди землі. В обгрунтування позовних вимог позивач вказала, що вона працює прибиральницею в Жашківському закладі загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів №2 Жашківської міської ради Черкаської області з 25.09.2012р. В останні два роки, а більше всього в жовтні місяці 2021 року директор закладу [PERSON] привселюдно в приміщенні закладу, на нарадах колективу принижує її неправдивою інформацією про те, що вона поганий працівник і при цьому називаючи її принизливими, гучними образами «ідіоткою, свинею». Директор закладу умисно і цілеспрямовано вказувала на те, вона незадовільно виконує свої трудові обов?язки. Ця інформація не відповідає дійсності, а все сказане використовувалося для того, щоб зганьбити честь, гідність і ділову репутацію позивача як працівника закладу та як громадянина. Директор закладу розмовляє в такому тоні, який в думці залишається надовго. За дев?ять років роботи в заклада позивач не отримувала ніякої догани за невиконання своїх трудових обов?язків, а були тільки подяки. Йде на роботу як на знущання, тому на роботі приймає заспокійливі ліки. У результаті таких пережитих душевних страждань у позивача вже тривалий час погіршується стан здоров?я. Спочатку займалася самолікуванням, а потім змушена була звертатися до свого сімейного лікаря, який направив її до невропатолога. Лікарі призначили лікування, але від директора закладу продовжується психологічний тиск та погрози на звільнення. Своїми неправомірними діями директор закладу завдала позивачу моральну шкоду, яка виражається в моральних стражданнях та переживаннях, порушення душевної рівноваги. У зв?язку з тим, що позивач була ображена та принижена в присутності працівників, вона відчує дискомфорт в колективі закладу. Протиправні дії директора Жашківського закладу ЗСО І-ІІІ ступенів №2 Жашківської міської ради Черкаської області Рижук Л.О. публічно принизили честь, гідність і ділову репутацію позивача як працівника закладу. За вказаних обставин позивач звернулася до суду з позовом та просила: визнати поширену інформації про неї директором Жашківського закладу ЗСО І-ІІІ ступенів №2 Жашківської міської ради Черкаської області [PERSON] недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, яка принижує її честь, гідність і ділову репутацію; стягнути на її користь з Жашківського закладу ЗСО І-ІІІ ступенів №2 Жашківської міської ради Черкаської області моральну шкоду в розмірі 100\~000 грн. 00 коп. та судові витрати. Ухвалою суду від 28 грудня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. 19 січня 2022 року представник відповідачів адвокат Стовбун О.А. подав на позовну заяву відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на те, що позивачем не доведені обставини, вказані в позовній заяві. 14 лютого 2022 року ухвалою суду до участі у справі були залучені в якості співвідповідача - [PERSON] та в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - відділ освіти Жашківської ОТГ. 14 квітня 2022 року представник третьої особи подала до суду пояснення щодо позову, в якому заперечувала проти задоволення позовних вимог. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити. Пояснила, що [PERSON] налаштовує проти неї працівників закладу, сказала їм, щоб вони з нею не спілкувалися, не слухали її і не пили з нею кави. Примушує позивача працювати по 9 годин в день, заборонивши ходити на обідню перерву. Останній раз [PERSON] обзивала позивача та примушувала написати її заяву про відсутність останньої на робочому місці протягом трьох годин, хоча при цьому вона відпросилася у завгоспа. [PERSON] примушувала позивача отримати сертифікат про вакцинацію проти «COVID-19». У результаті обзивання та приниження у позивачки порушилися психіка та виникла депресія. [PERSON] обзивала її у своєму кабінеті. Це чув техперсонал, але вони бояться це озвучувати. Директор перевищувала свої повноваження. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Гупало П.М. позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити. У судовому засіданні відповідач [PERSON] просила відмовити у задоволенні позовних вимог та пояснила, що за весь період роботи в закладі вона нікого не принижувала і навіть не підвищувала голос. З 2019 року [PERSON] ходила на масажі і при цьому по1-1,5 год була відсутня на роботі. Роботу виконувала неякісно, відмовлялася прибирати на подвір?ї. Мати одного учня мала претензії до [PERSON] , так як вона погано віднеслася до своїх обов?язків. Ходила обідати в столову і не заплатила за обіди, внаслідок чого в неї є борг 980 грн. Не хотіла вакцинуватися. Коли відповідач зачитувала наказ про обов?язковість вакцинації, то позивач обзивала її. Без попередження покидає робоче місце, телефонує на гарячу лінію. Постійно ходить до своєї мами, яка неподалік від школи живе. Не допомагала у столовій, коли готували допомогу для ЗСУ. Це не були між нею та [PERSON] суперечки, а були трудові відносини. Усне слово відповідача нічого для позивача не значить. Всі прибиральниці ходять по черзі, а [PERSON] не приходить своєчасно. [PERSON] вимушена була постійно говорити їй, що не прибрано, вказувати на недоліки у роботі. У судовому засіданні представник відповідача - адвокат Стовбун О.А. просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки позовні вимоги не доведені. У судовому засіданні третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, представник відділу освіти Жашківської міської ради Чорна А.В. заперечувала проти задоволення позовних вимог, так як позивачем не підтверджено факт поширення відповідачем неправдивої інформації. Вислухавши учасників процесу, з?ясувавши обставини та дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. У відповідності до положень ч.1 ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.55\~Конституції України та ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленному цим Кодеком, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи що, виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно ст.16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до ст.13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України "Про оренду землі". Обставини справи та письмові докази. З довідки про результати розгляду звернення [PERSON] до відділу поліції №1 Уманського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області, вбачається, що [PERSON] зверталася до правоохоронного відділу з метою притягнення директора Жашківського закладу\~ЗСО І-ІІІ\~ступенів №2\~Жашківської міської\~ради Черкаської\~області [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.173 КУпАП, оскільки остання в приміщенні навчального закладу та у присутності працівників та дітей ображає, принижує та висловлюється нецензурною лайкою в адресу [PERSON] . Перевірку було закінчено та рекомендовано [PERSON] звернутися до відділу освіти Жашківської міської ради задля проведення перевірки щодо дій директора Жашківського закладу ЗСО І-ІІІ ступенів №2 Жашківської міської ради Черкаської області [PERSON] та прийняти рішення у відповідності до чинного законодавства (а.с.6). З медичної картки амбулаторного хворого №1214 вбачається, що [PERSON] 13.12.2021р. та 17.12.2021р. зверталася до лікаря з приводу погіршення стану здоров?я (а.с.5). 17.02.2014р. на посаду директора Жашківського закладу ЗСО І-ІІІ ступенів №2 Жашківської міської ради Черкаської області було призначено [PERSON] (а.с.27). 29.09.2021р. [PERSON] звернулася до голови Жашківської міської ради Цибровського І.А. з листом, в якому просить вжити всіх необхідних заходів для припинення конфлікту між нею та директором Жашківського закладу ЗСО І-ІІІ ступенів №2 Жашківської міської ради Черкаської області [PERSON] та поширення останньою неправдивої інформації про працівників закладу (а.с.23). У листі начальнику відділу освіти [PERSON] техперсонал Жашківського закладу ЗСО І-ІІІ ступенів №2 Жашківської міської ради Черкаської області повідомляє, що 21.10.2021р. під час зібрання технічного персоналу та адміністрації школи було розглянуто лист-звернення прибиральниці [PERSON] стосовно поведінки директора закладу [PERSON] . Кожен працівник висловив свою думку. [PERSON] реагувала збуджено і покинула зібрання, не вислухавши всіх до кінця. Присутні з написаним в листі-звернення не погоджуються, про що засвідчили своїми підписами (а.а.22). З доповідної записки завідуючого господарством [PERSON] вбачається, що 03.11.2021р. прибиральниця [PERSON] була відсутня на робочому місці без попередження, про що в той же день було складено акт №2 про відсутність на робочому місці (а.с.25, 26). 10.11.2021р. заступником директора з НВР [PERSON] , заступником директора з ВР [PERSON] та завідуючим господарства [PERSON] було складено акт про відмову від письмового пояснення про факт відсутності на робочому місці [PERSON] (а.с.24). 18.11.2021р. [PERSON] звернулася до голови Жашківської міської ТГ Уманського району Черкаської області з заявою про дії посадової особи [PERSON] (а.с.139). Вказану заяву було розглянуто та надано відповідь, з якої вбачається, що конфлікт між [PERSON] та директором Жашківського закладу ЗСО І-ІІІ ступенів №2 Жашківської міської ради Черкаської області [PERSON] був розглянутий на засіданні комісії з питань освіти, культури, охорони здоров?я, спорту та соціального захисту населення Жашківської міської ради, на якому керівник закладу освіти попросила вибачення в [PERSON] і начальником відділу освіти [PERSON] було взято на контроль мікроклімат у Жашківському ЗЗСО І-ІІІ ст. №2 та недопущення в подальшому подібних ситуацій (а.с.140). У ході судового розгляду допитана в якості свідка [PERSON] пояснила, що три роки працювала з позивачкою в школі. [PERSON] в її присутності обзивала останню «дурою» і ненормальною та принижувала [PERSON] . Нецензурними словами не обзивала. У позивачки хвора мати, а [PERSON] \~не відпускала\~її до\~неї.\~Коли [PERSON] \~обзивала на\~зборах у\~жовтні [PERSON] ,\~свідок тоді\~не працювала\~в школі. У ході\~судового розгляду\~допитана в\~якості свідка\~ [PERSON] пояснила,\~що працює\~вчителькою та\~заступником директора\~по навчальній\~роботі в\~Жашківському закладі\~ЗСО І-ІІІ\~ступенів.\~У її\~присутності [PERSON] \~нікого не\~принижувала,\~користувалася нормативними\~актами. [PERSON] відносилася до своєї роботи неякісно і недобросовісно. Коли свідок протягом трьох місяців виконувала обов?язки директора, то бачила [PERSON] \~на роботі\~лише один\~раз.\~Свідок сама\~поливала вазони,\~замітала і\~прибирала в\~туалеті. Свідок\~не чула,\~щоб [PERSON] \~принижувала [PERSON] на зборах у школі в жовтні місяці. У ході судового розгляду допитана в якості свідка [PERSON] пояснила, що працює вчителем та заступником директора по виховній роботі в Жашківському закладі ЗСО І-ІІІ ступенів. Свідок ніколи не спостерігала з боку директора приниження. [PERSON] завжди вела себе коректно, не підвищувала голос, була вимогливою до роботи та обов?язків. [PERSON] неякісно відносилася до своїх обов?язків, підбурювала інших працівників. Неохоче виконує свою роботу, неякісно прибирає, пилюка і бруд залишаються. Свідком було зроблено [PERSON] зауваження. Діти разом з вчителями загрібали листя, а прибиральниця спостерігала за ними в дверях школи. [PERSON] покидала своє робоче місце, про що свідок склала акт і попередила її. [PERSON] поводила себе грубо, на контакт не йшла. Свідок не чула, щоб [PERSON] обзивала [PERSON] дурою і свинею. У ході судового розгляду допитана в якості свідка [PERSON] по суті ніяких пояснень не надала. Обгрунтування і висновки. Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Таким чином, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У статті 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно з статтею 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. У частині першій статті 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації. Тлумачення статті 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування. Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Під поширенням інформації слід розуміти: ?опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; ?поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; ?викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; ?повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, ?а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. У позовній заяві позивач вказує, що «В останні два роки, а більше\~всього в\~жовтні місяці\~2021\~року директор закладу [PERSON] привселюдно в приміщенні закладу, на нарадах колективу принижує її неправдивою інформацією про те, що вона поганий працівник і при цьому називаючи її принизливими, гучними образами «ідіоткою, свинею». Відповідач та представник третьої особи заперечували проти задоволення позовних вимог та вважають, що позивачем не надано конкретних доказів та не доведено факт поширення неправдивої про неї інформації. У позовній заяві позивач окрім загальної інформації про свою трудову діяльність та посилання на статті Конституції України та Цивільного Кодексу України не вказує відомості про те, в який спосіб була поширена інформація, що порушує особисті немайнові права позивача (заявника); яка саме інформація поширена відповідачем (відповідачами), із зазначенням часу, способу й осіб, яким така інформація повідомлена; посилання на докази, що підтверджують кожну з таких обставин; а також не зазначає способу захисту, в який позивач бажає захистити своє порушене право. Таким чином, на цій стадії цивільного процесу позивач зобов`язаний виконувати вимоги щодо доведення певного кола фактів, що мають процесуальне значення, для підтвердження наявності права на пред`явлення позову та дотримання процесуального порядку його пред`явлення. У відповідності до положень п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, іобго або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Згідно роз`яснень п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009р. під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. У пункті 18 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України також роз`яснено, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Отже,\~позивач повинен\~довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Проте, в позовній заяві відсутні дані про будь-який із перерахованих способів поширення інформації. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільною судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Позовна заява повинна містити зазначення доказів по кожному випадку поширення недостовірної, негативної інформації та вплив її на ділову репутацію позивача по кожному епізоду поширення конкретної недостовірної інформації. Згідно з чинним законодавством зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину позову щодо порушення прав позивача відповідачем, є обов`язковими для особи, яка пред`являє позов, оскільки без зазначення доказів, що підтверджують вимоги, суд не може здійснити підготовку справи до розгляду та належним чином провести судове засідання Вивченням матеріалів позовної заяви встановлено, що позивачем не вказано конкретних випадків поширення недостовірної інформації і доказів, які б підтверджували кожний випадок. На підтвердження вищевказаного факту позивач надала диск з аудіозаписом (а.с.9), під час прослуховування якого судом з?ясовано, що записана розмова відбувалася в квітні 2021 року, а не в жовтні 2021 року, як зазначено в позовній заяві. Розмова відбувалася між двома особами, голоси, яких ідентифікувати не можливо без проведення відповідної експертизи. Отже, в який час та в якому місці відбувалася вказана розмова і за участю яких осіб, визначити неможливо, тому суд не приймає вказаний доказ, оскільки він не є належним та достовірним доказом, на підставі якого можна встановити дійсні обставини справи. У відповідності до положень п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам. Тобто, спілкування керівника закладу з підлеглим працівником, з`ясування причин невиконання працівником своїх посадових обов`язків не є поширенням інформації, а є виконання керівником своїх функцій, передбачених чинним законодавством, згідно з яким керівник закладу освіти має право прийняття на роботу працівників закладу освіти, звільнення з роботи, затвердження правил внутрішнього трудового розпорядку, посадових інструкцій для працівників та контролю за їх виконанням. Згідно роз`яснень п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009р. недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. У позовній заяві позивач вказує, що «..директор закладу Рижук...принижує мене неправдивою інформацією, що я поганий працівник...», але це не являється поширенням недостовірної інформації. При цьому керівник закладу освіти має свою суб`єктивну думку про професійні, ділові якості своїх підлеглих працівників і вказана інформація не є недостовірною, так як факти невиконання позивачем своїх посадових обов`язків, відсутності на робочому місці без поважних причин, підтверджуються наданими відповідачем до відзиву копіями актів та доповідних записок, показами свідків, наданими в судовому засіданні. Таким чином, позивач належними допустимими і достовірними доказами у справі не довела факту поширення недостовірної інформації про неї, приниження її честі, гідності та ділової репутації. Згідно ч.ч.1, 2 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як передбачено ч.ч.1,5,6,7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються\~сторонами та\~іншими учасниками\~справи. Доказування\~не може\~ґрунтуватися на\~припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.76 ЦПК України ці данні встановлюються на підставі письмових, речових і електронних доказів; висновків експертів; показань свідків. Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмета доказування. Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За змістом частини першої статті 79 Цивільного процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до норм частини першої статті 80 Цивільного процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. На підставі ч.ч.2,3 ст.89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності до ч.ч.1,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши та оцінивши наявні в матеріалах докази, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог. Статтею 141 ЦПК України встановлено порядок розподілу судових витрат між сторонами. Відповідно до\~ч.ч.1,2\~ст.141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі\~відмови в\~позові -\~на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, враховуючи відмову у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача. На підставі\~вищевикладеного та\~

Outcome: dismissed