Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що з 02 липня 2012 року перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають спільних дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] . Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 серпня 2020 року шлюб між сторонами було розірвано. В цей же день між сторонами було укладено договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колісник Д.Ю. Згідно вищезазначеного договору сторони добровільно визначили місце проживання спільних дітей з Позивачем за адресою: [ADDRESS] . Н час звернення до суду діти проживають з Позивачем та знаходяться на його утриманні. Водночас договором від 27 серпня 2020 року не визначений обов`язок матері, яка проживає окремо від дітей, приймати участь в матеріальному утриманні їх. З цих підстав позивач просив суд стягнути з [PERSON] , на користь [PERSON] , аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 26 жовтня 2021 року і до досягнення дітьми повноліття. Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити. Відповідач у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, в обґрунтування своєї позиції зазначила, що Позивач перешкоджає їй у спілкуванні з дітьми, налаштовує останніх проти неї, вже тривалий час вона не бачила своїх дітей. Вказувала, що насправді Позивачеві не потрібні аліменти на утримання дитини, а позов останній подав з метою спонукати її до надання дозволу на виїзд дітей за кордон. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків. Згідно з ч. ч. 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судовим розглядом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , 02 липня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Гадяцького районного управління юстиції у Полтавській області, зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем, про що складено відповідний актовий запис №101. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим 25 вересня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві та [PERSON] [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим 17 лютого 2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 серпня 2020 року у справі № 369/6755/20 шлюб між сторонами було розірвано. Неповнолітні діти перебувають на утриманні позивача та проживають разом з ним, що підтверджується копією Договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей від 27 серпня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колісник Д.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за № 1390, копією довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні № 7887 від 22 жовтня 2021 року та не заперечувалось відповідачем у судовому засіданні. У відповідача не має малолітніх дітей на утримання яких би вона сплачувала аліменти, вона є людиною працездатного віку, працює, проте не надає матеріальної допомоги на утримання спільних дітей. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. У відповідності зі ст.ст. 11, 15 вказаного Закону, кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї разом з батьком або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Ч. 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Заявляючи вимогу про стягнення аліментів у частці від заробітку позивач зазначив, що відповідач зобов`язана на рівні із ним матеріально забезпечувати дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. По змісту ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази, враховуючи позицію відповідача, виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи що спільні діти сторін проживають разом з позивачем, у зв`язку з чим цілодобовий обов`язок останнього полягає не тільки у матеріальному забезпеченні дітей, а ще й у постійному вихованні, контролі, що потребує більших моральних витрат ніж періодичні зустрічі, враховуючи вік дітей, суд прийшов до переконання, що з відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно і до досягнення дітьми повноліття, оскільки такий розмір є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, відповідатиме інтересам дітей, рівності сторін в їх обов`язку щодо утримання та можливості відповідача сплачувати такий розмір аліментів. Відповідно до норми ч. 1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позов [PERSON] пред`явлено 26 жовтня 2021 року, відтак аліменти суд присуджує саме з цього дня. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність позов задовольнити. Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно суд присуджує з відповідача судовий збір у сумі 908,00 гривень в дохід держави. Відповідно до ст. ст. 141, 180, 182, 183, 185, 191 СК України, та,

Outcome: approved