Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-15 00:00:00

14.02.2022 р. [PERSON] звернулася до суду із позовними вимогами до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»про стягнення 12 171,33 грн, з яких: 2 000,35 грн безпідставно списаних коштів, 4 499,22 грн процентів, 453,38 грн пені, 42,79 3% річних, 76,59 грн інфляційних втрат, 5 000,00 грн моральної шкоди. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані тим, що з 1998 р. у неї відкритий рахунок банківського вкладу (депозиту) на підставі договору № 10_132_6920_006_45950 від 04.01.1998 р., IBAN [NUMBER] . Протягом 2013 р.-2021 р. на вказаному рахунку зберігались кошти в розмірі 4 000,35 грн, а 04.06.2021 р. стало відомо, що їх частина була списаною як щомісячна комісійна винагорода за обслуговування неактивних поточних рахунків фізичних осіб сумарно в розмірі 2 099,35 грн. Відповідач зобов`язаний був видати їй суму вкладу на першу вимогу і не міг зменшувати суму вкладу шляхом застосування штрафних санкцій у виді комісії, так само не нараховувати і не виплачувати проценти за вкладом, отже списана з неї як щомісячна комісійна винагорода сума коштів з банківського вкладу підлягає поверненню; за період з 04.06.2021 р. по 06.02.2022 р. відповідач має виплатити пеню та інфляційні втрати. Вважає, що протиправними діями відповідача їй заподіяна моральна шкода. Ухвалою суду від 16.02.2022 р. відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 14.07.2022 р. здійснено перехід з розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження у розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Відповідачем Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» подано відзив на позовну заяву та заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності. Ухвалою суду від 24.11.2022 р. закрито підготовче провадження у справі. У судове засідання 16.12.2022 р. о 10:30 год. позивач, відповідач не з'явилися, про дату, час і місце цього засідання належним чином повідомлені, суд, враховуючи заявупредставника позивача [PERSON] від 24.11.2022 р. про розгляд справи за відсутності позивача, її представника, ухвалив розглядати справу за відсутності позивача, відповідача, оскільки учасники справи були належним чином повідомлені про судове засідання, нез`явлення позивача, відповідача не перешкоджає вирішенню спору та, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини і дійшов наступних висновків. Відповідно до частин першої-четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно частин першої-третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Так, на підтвердження заявлених позовних вимог про стягнення безпідставно списаних коштів, пені, процентів, інфляційних втратпозивачем [PERSON] у якості письмових доказів додано копії: пенсійного посвідчення, паспорту, скарги щодо протиправності дій комерційного банку, часткової виписки по рахунку IBAN [NUMBER] від 04.06.2021 р, підставою поданого позову зазначає порушення відповідачем зобов`язань за укладеним договором банківського вкладу (депозиту). Відповідач Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», викладаючи заперечення проти позову, у відзиві стверджує, що, як слідує із номеру вказаного рахунку, такий згідно Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженого постановою правління Національного банку України № 388 від 21.11.1997 р., відноситься до класу 2620 - поточні рахунки фізичних осіб (кошти на вимогу фізичних осіб), а отже є поточним рахунком, тому правовідносини, що склалися між позивачем та відповідачем, є правовідносинами у сфері функціонування банківського поточного рахунку. Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Верховний Суд України у постанові від 29.11.2017 р. у справі № 6-109цс17 зазначив, що судам нижчих інстанцій необхідно у порядку, передбаченому процесуальним законом, перевіряти доводи і докази сторін стосовно додержання письмової форми договорів банківського вкладу та щодо розмірів вкладів, досліджувати документи про укладення договорів, перевіряти проведення розрахунків, внесення сум і наводити відповідні висновки у судовому рішенні. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2019 р. у справі № 463/5896/14-ц підтримала позицію Верховного Суду України, висловлену у справах № 6-17цс12, № 6-118цс14 та № 6-109цс17, і звернула увагу на те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Згідно пунктів 1, 6 Правил здійснення депозитних операцій для банківських депозитів і Правил випуску та обігу валютних деривативів, затверджених постановою правління Національного банку України № 216 від 07.07.1997 р., зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11.09.1997 р. за № 393/2197, яким встановлюються правила здійснення депозитних операцій для банківських депозитів, чинна на момент, що вказується позивачем як виникнення спірних правовідносин, депозит (вклад) - кошти, які надаються фізичними чи юридичними особами в управління резиденту, визначеному фінансовою організацією згідно із законодавством України, або нерезиденту на чітко визначений строк та під процент і оформлюється відповідною угодою. Вклади коштів юридичних і фізичних осіб на депозитний рахунок оформлюються комерційним банком шляхом: відкриття строкового депозитного рахунку з укладенням договору банківського вкладу (код рахунку 2630 згідно Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженого постановою правління Національного банку України № 388 від 21.11.1997 р.); видачі ощадного (депозитного) сертифіката. За договором банківського депозиту (вкладу) комерційний банк, який прийняв кошти від вкладника або кошти, що надійшли на рахунок вкладника від іншої сторони, зобов`язується виплатити вкладнику суму депозиту (вкладу) та нараховані проценти на умовах та в порядку, що передбачені договором. Договір банківського вкладу має бути укладений письмово. Пункт 10.1 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах, затвердженої постановою правління Національного банку України № 492 від 12.11.2003 р., зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.12.2003 р. за № 1172/8493, передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого вкладного рахунка кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку. Отже, письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджене договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту (висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 06.06.2012 р. у справі № 6-17цс12, від 29.10.2014 р. у справі № 6-118цс14). Квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі (висновки Верховного Суду України, викладене у постановах від 25.04.2012 р. у справі 6-20цс12, від 06.04.2016 р. у справі № 6-352цс16). Додержання письмової форми договору є обов`язковою умовою взаємовідносин між банком і вкладником (пункт 2.2 глави 2 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою правління Національного банку України № 516 від 03.12.2003 р., зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29.12.2003 р. за № 1256/8577). За таких обставин, вбачається, що вимоги позивача про стягнення безпідставно списаних коштів, процентів, пені, 3% річних, інфляційних втрат не знайшли свого підтвердження, оскільки позивачем не надано належних доказів додержання письмової форми депозитного договору, отже у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Щодо інших вимог [PERSON] , то позовні вимоги про стягнення моральної (немайнової) шкоди позивач пов`язує із вимогами про стягнення безпідставно списаних коштів, а, оскільки у суду відсутні підстави для їх стягнення, тому відсутні підстави і у задоволенні позовних вимог [PERSON] в цій частині. Щодо заяви відповідача Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За приписами статті 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Виходячи з правового аналізу наведених норм суд зазначає, що строк позовної давності може бути застосований лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення, виключно у тому випадку, коли судом буде встановлено, що було порушено право позивача та воно підлягає судовому захисту, але у зв`язку з пропуском ним строку позовної давності, суд дійде висновку про наявність підстав для відмови у позові. Враховуючи, що під час розгляду справи суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю, підстав для застосування строку позовної давності немає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed