Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-05 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову, позивач посилається на те, що 15 квітня 2007 року між ним та відповідачкою укладено шлюб, який зареєстровано виконкомом Бедевлянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області за актовим записом №07, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим 15.04.2007. Від даного шлюбу у них народилось двоє дітей: син [PERSON] [INFO] та дочка [PERSON] [INFO] , які на даний час проживають з відповідачкою, спору про їх виховання не має. [PERSON] зазначає, що підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що за час їх спільного проживання з відповідачкою між ними виникали різні безпідставні сварки та непорозуміння. Вона не поважала його як свого чоловіка та не рахувалася з його думкою. Також вона зрадила йому в подружній вірності. Таким чином між ними втрачено почуття віри та поваги одне до одного. Позивач зазначає, що подружні стосунки між ним та відповідачкою зіпсовані та фактично припинені, так як у них різні характери та погляди на життя. Спільне проживання в подальшому є неможливим, сімейні відносини на даний час припинені, примирення неможливе, тому просить суд, шлюб розірвати. Ухвалою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 7.11.2022, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та просив не надавати строк для примирення. Пояснив, що спільне життя з відповідачкою буде суперечити його інтересам, оскільки вони фактично перестали жити, як дружина з чоловіком. Просить суд, шлюб розірвати. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні не заперечила щодо задоволення позову та просиал строк для примирення їй не надавати. Зауважила, що не зраджувала позивачу у подружній вірності. При цьому ствердила, що за час їх сіпльного проживання позивач не дбав про неї , як свою дружину. Відповідно до ч. 2 ст. 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 15 квітня 2007 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано виконкомом Бедевлянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області за актовим записом №07, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим 15.04.2007. Від даного шлюбу сторони мають двох дітей, сина [PERSON] [INFO] та дочку [PERSON] [INFO] . Спору про виховання дітей на час розгляду справи не виникає. Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружнє життя між сторонами не склалося. Про це свідчать ті обставини, що сімейні відносини між ними припинені. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, про що зазначає у позовній заяві, вимоги якої підтримав в судовому засіданні, відповідачка в судовому засіданні вимоги позивача визнала та просила шлюб розірвати і заперечила щодо надання їм строку для примирення. Наведене дозволяє суду зробити висновок про те, що сторони втратили почуття поваги, любові і довіри один до одного. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем, яка позов визнала, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, враховуючи встановлені під час розгляду справи обставини, які свідчать про наявне між сторонами непорозуміння, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, їх сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб слід розірвати. Позовних вимог щодо утримання та порядку виховання дітей, поділу спільного майна сторін, не заявлено.

Outcome: approved