Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-06 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача. [PERSON] звернувся до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про скасування заборгованості та стягнення безпідставно отриманих грошових коштів. Позо вні вимоги обґрунтовані тим, що 08.01.2021 року з картки АТ КБ «ПриватБанк» ( [NUMBER] ), яка належить позивачу, були здійснені перекази на кратки третіх осіб і поповнено два мобільних телефони без його підтвердження, а також відбулось зняття готівкових коштів з розрахункових рахунків [NUMBER] та [NUMBER] в додатку «Приват для бізнесу». Сума переказів з особистої картки становила 110 106 (сто десять тисяч сто шість) грн., а з рахунку підприємства - 88 000 (вісімдесят вісім тисяч) грн. Разом - 198 106 (сто дев`яносто вісім тисяч сто шість) грн. Вказані операції були проведені з 01 год. 52 хв. по 06 год. 39 хв. Вранці 08.01.2021 року позивачем було встановлено, що його сім-карта ( [NUMBER] ) була заблокована, позивач звернувся в сервісний центр «Vodafonе» де йому повідомили, що було здійснено перевипуск його сім-карти третіми особами, без його відома. Одразу після відновлення власного номера, позивачу зателефонували з АТ КБ «ПриватБанк» та повідомили, що вночі було скоєно спроби переказу коштів, внаслідок чого, персональний менеджер вирішив зв`язатись з позивачем за номером телефону ( [NUMBER] ) для підтвердження переказів, та почувши голос інший ніж той, що належить позивачеві, заблокував вказані операції. Вважає, що з вини працівників банку його банківський рахунок належним чином не було заблоковано, що сприяло невстановленим особам провести транзакції з викрадення грошових коштів. За наслідками незаконних дій третіх осіб, позивач звернувся до служби безпеки АТ КБ «ПриватБанк» та до правоохоронних органів. З приводу вказаних дій за його зверненням відкрито кримінальне провадження за ознаками злочину передбаченого частиною першою статті 190 КК України, та розпочато досудове розслідування. Аргументи учасників справи. Представником позивача подано до суду клопотання про підтримання позовних вимог у повному обсязі. Представником відповідача надано до суду відзив на позовну заяву, який мотивований тим, що позовна заява не підлягає задоволенню, адже підписавши відповідну анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк» позивач погодився виконувати їх вимоги. Представник відповідача вказував на те, що саме на позивача покладено обов`язок нерозголошення (нерозкриття) інформації за рахунком в результаті використання клієнтом паролів, ПІН-кодів, ідентифікаторі користувача, паролях системи Приват24, паролі (ніку) МоbilBanking, як і обов`язок повідомлення банку в разі втрати, викрадення платіжної картки та розголошення. Банк не несе відповідальності у випадку, якщо інформація про рахунки клієнта, карту, контрольну інформацію клієнта, відправленому в СМС-повідомленні ПІН- коді, ідентифікаторі користувача, паролях системи Приват24, паролі (ніку) МоbilBanking або проведених клієнтом операціях стане відомою іншим особам внаслідок несумлінного виконання клієнтом умов їхнього зберігання і використання та прослуховування або перехоплення інформації у каналах зв`язку надання банківських послуг під час використання цих каналів. Враховуючи, що операція з переказу коштів 08.01.2021 року була здійснена в мережі Інтернет за допомогою Приват-24, всі операції здійснювалися з коректним введенням персональних даних, в тому числі логіну, паролів, які відомі тільки власнику картки, банк не повинен нести відповідальність за дану операцію, отже, на думку представника відповідача, банк є неналежним відповідачем. Рух справи. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 26.10.2022 року, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі № 953/5904/22 в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи. Участь у справі сторін та інших учасників справи. У судове засідання позивач не з`явився, матеріали справи містять клопотання представника позивача про розгляд справи за їхньої відсутності. У судове засідання представник відповідача не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. Враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. [PERSON] є клієнтом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на підставі договорів укладених на підставі анкети-заяви, в тому числі: угоди за договором SAMDNWFC00051955741 від 13.06.2019 року відповідно до якої у нього наявні розрахункові рахунки [NUMBER] та [NUMBER] в додатку «Приват для бізнесу». 08.01.2021 року близько 01 год. 52 хв. невстановлена особа шляхом використання належного [PERSON] номера мобільного телефону [NUMBER] ), який було перевипущено, здійснила та без його відома вчинила стороннє втручання до системи «Приват-24». При цій операції вчинено втручання до належних [PERSON] розрахункових рахунків [NUMBER] та [NUMBER] . На підставі зверненням позивача, у провадженні СУ ГУНП в Харківській області знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42021222010000024 від 22.01.2021 р., за фактом вчинення шахрайських дій. Досудове розслідування триває, [PERSON] визнаний потерпілим. Позивач звернувся до банку з письмовою вимогою щодо призначення та проведення службового розслідування за фактом несанкціонованого списання з його рахунку грошових коштів, однак його вимоги залишилися без задоволення. Висновком банку, який було надано на виконання постанови заступника начальника відділу Харківської обласної прокуратури про здійснення тимчасового доступу до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю від 31.08.2022 року, встановлено, що гр. [PERSON] нанесено матеріальну шкоду внаслідок несанкціонованого перевипуску SIM- карти його фінансового номеру. Частина грошових коштів отримана шахраями на карту, яку вони контролюють, за інші грошові кошти шахраями була куплена криптовалюта, рекомендовано звернутись до правоохоронних органів. За період з 01.01.2021 по 06.10.2022 року банк нарахував та стягнув з позивача 101 369 (сто одна тисяча триста шістдесят дев`ять) гривень 34 коп., у рахунок погашення відсотків за використання кредитного ліміту за викраденими коштами. Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із частиною першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. У частині першій статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «ПРИВАТБАНК», який міститься у матеріалах справи, не містить підпису позивача, тому їх не можна вважати частиною кредитного договору, що відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). За таких обставин, у банку відсутні правові підстави здійснювати нарахування передбачені вказаними Умовами та правилами. Відповідно до частини першої статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Згідно з ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Статтею 1067 ЦК України визначено, що договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов`язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам. Банк не має права відмовити у відкритті рахунка, вчинення відповідних операцій за яким передбачено законом, установчими документами банку та наданою йому ліцензією, крім випадків, коли банк не має можливості прийняти на банківське обслуговування або якщо така відмова допускається законом або банківськими правилами. За положенням ст. 1068 ЦК України, Банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Згідно ч. 1 ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Статтею 1073 ЦК України передбачено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначаються загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків (далі - платіжні системи) в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб`єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами. Згідно п. 1.27 ст. 1 зазначеного Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжна картка - це електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу. Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі. Відповідно до статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Відповідно до частин сьомої-дев`ятої розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 705 від «05» листопада 2014 року, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13.05.2015 року у справі № 6-71цс15, у постанові Верховного Суду від 23.01.2018 року у справі № 202/10128/14-ц (провадження № 61-1856св17) від 13.09.2019 року у справі № 501/4443/14-ц (провадження № 61-10469св18), від 20.11.2019 року у справі № 577/4224/16-ц (провадження № 61-30583св18) та від 17.06.2021 року у справі № 759/4025/19 (провадження № 61-1035св21). Згідно п. 33.3 ст. 33 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платник зобов`язаний відшкодувати шкоду, заподіяну банку або іншій установі - учаснику платіжної системи, що його обслуговують, внаслідок недотримання цим платником вимог щодо захисту інформації і проведенням незаконних операцій з компонентами платіжних систем (платіжні інструменти, обладнання, програмне забезпечення тощо). При цьому банк або інша установа - учасник платіжної системи, що обслуговує платника, звільняється від відповідальності перед платником за проведення переказу. Пунктом 8 розділу VI постанови правління НБУ від 05.11.2014 р. № 705 «Про затвердження Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», обов`язок емітента відновити залишок на рахунку клієнта передбачено лише у випадку здійснення помилкового або неналежного переказу, тобто відповідно до п. 1.24. ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у випадках наявності вини банку або ініціатора переказу у здійсненні платежу. Пункт 9 розділу VI зазначеного Положення звільняє користувача платіжного засобу від відповідальності за здійснення платіжних операцій, лише у випадку коли електронний платіжний засіб було використано без електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача. Одночасно п. 5 розділу VI Положення покладає на користувача обов`язок контролювати рух коштів за своїм рахунком, а п. 6 розділу VI Положення розмежовує ризик та відповідальність користувача за збитки від здійснення операцій моментом повідомлення користувачем банку про втрату електронного платіжного засобу. Саме про таке застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини, зазначено в постанові Верховного Суду від 10.07.2019 року у справі № 522/22780/15. Практика ж Верховного Суду зазначена представником відповідача у відзиві та викладена у постановах від 05.06.2019 року у справі № 712/4463/16-ц (провадження № 61-22267св18), від 01.07.2020 року у справі № 712/9107/18 (провадження № 61-9877св19), від 10.07.2019 року у справі № 522/22780/15-ц (провадження № 61-23040св18), від 17.06.2020 року, у справі № 201/15185/16-ц (провадження № 61-41264св18), від 07.12.2020 року у справі № 182/5175/16-ц (провадження № 61-15991св19) не є релевантною, адже правовідносини учасників тих справ не є тотожними правовідносинам учасників даної справи. Так, в постанові від 05.06.2019 року у справі № 712/4463/16-ц (провадження № 61-22267св18) списання коштів відбувалося з рахунку платника за електронною ідентифікацією електронного платіжного засобу і його користувача, яка підключила на власному телефоні переадресацію на телефон невстановленої особи і тим самим надала можливість володіти інформацією про надіслані паролі, в постанові від 01.07.2020 року у справі № 712/9107/18 (провадження № 61-9877св19) перекази коштів були здійсненні на картку, яка 22 березня 2018 року була перевипущена на ім`я (доньки позивача), однак заявник не надала належних доказів на підтвердження неправомірного перевипуску зазначеної картки третіми особами чи несанкціонованого списання перерахованих з її карткового рахунку коштів з її картки на користь третіх осіб, в постанові від 10.07.2019 року у справі № 522/22780/15-ц (провадження № 61-23040св18) операція з переказу коштів в мережі Інтернет з використання реквізитів платіжної картки, у тому числі CVV-коду, які відомі тільки власнику картки, а не шляхом зміни фінансового номеру, в постанові від 17.06.2020 року, у справі № 201/15185/16-ц (провадження № 61-41264св18) заявниці зателефонувала невстановлена особа, яка представилася працівником ПАТ КБ «ПриватБанк» та повідомила про підвищення кредитного ліміту на її платіжній картці для активації чого необхідно вказати код, надісланий на мобільний телефон, що вона і зробила, в постанові від 07.12.2020 року у справі № 182/5175/16-ц (провадження № 61-15991св19) операція з переказу спірних коштів була здійснена у мережі Інтернет з підтвердженням платежу 3D Secure, списання коштів з карткового рахунку заявника відбулося за електронною ідентифікацією електронного платіжного засобу і його користувача, а позичальник підтвердив факт надходження на його телефон відповідних повідомлень від АТ КБ «ПриватБанк». У відповідності до ст. 1213 ЦК України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Таким чином, аналіз наведених вище норм вказує, що крім функцій розрахунково-касового обслуговування клієнта, банк також виконує й функцію зберігання його грошових коштів, які перебували на поточному рахунку, і несе відповідальність за безпеку власної платіжної системи, а значить і грошових коштів. Згідно з ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не має для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи ж відсутність обставин, які безспірно доводять, що позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню пін-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, правильним є висновок суду про несанкціоноване списання грошових коштів з рахунків [PERSON] , у зв`язку із чим, вони підлягають поверненню. З викладених вище обставин суд вважає, що банк покладені на нього обов`язки не виконав, чим порушив майнові права позивача. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного суду в аналогічній цивільній справі № 673/1132/17 (провадження № 61-19561св19) від 15.04.2020, яка у відповідності до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховується судом при вирішенні цієї справи. З огляду на те, що з картки АТ КБ «ПриватБанк» ( [NUMBER] ), яка належить позивачу, здійснені перекази грошових коштів 08.01.2021, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та скасування нарахованої АТ КБ «ПриватБанк» за період з 08.01.2021 року по день ухвалення рішення по належному [PERSON] картковому рахунку № [NUMBER] за договором SAMDNWFC00051955741 від 13.06.2019 року заборгованості за кредитним договором, яка складається із заборгованості по тілу кредиту та заборгованості по відсотках за користування кредитом. Позов в частині стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь позивача безпідставно отриманих грошових коштів в розмірі 101 369,34 грн. та зарахування їх на належну [PERSON] картку підлягає задоволенню у повному обсязі. Щодо судових витрат. За приписами ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому судовий збір необхідно стягнути з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial