Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-13 00:00:00

Представник Концерну «Міські теплові мережі» Лойко А.О., яка діє на підставі довіреності № 249/20-22 від 03.12.2021 року, звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді, в якій просить суд стягнути з [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , на користь Концерну «Міські теплові мережі» основний борг у розмірі 2127 грн. 31 коп. на розрахунковий рахунок № [NUMBER] у Філії АТ «Укрексімбанк» у місті Києві, МФО 322313, ЄДРПОУ 32121458; стягнути з [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] на користь Концерну «Міські теплові мережі» на розрахунковий рахунок № [NUMBER] , ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК», МФО 320478, ЄДРПОУ 32121458: інфляційні втрати у розмірі 165 грн. 40 коп.; 3 % річних у розмірі 58 грн. 12 коп.; судові витрати у розмірі судового збору у сумі 2481 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що предметом діяльності Концерну «Міські теплові мережі» є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій, її збут та інше. Позивач вказує, що між Концерном «Міські теплові мережі» та [PERSON] 01 травня 2003 року укладено договір № 992 про постачання теплової енергії в гарячій воді, та відповідно до умов даного договору, теплопостачальна організація бере на себе зобов`язана постачати теплову енергію в гарячій воді споживачу, а споживач зобов`язується оплачувати одержану теплову енергію за діючими тарифами (цінами) в терміни, передбачені Договором. У позовній заяві вказано, що даний Договір укладено для об`єкту нежитлового приміщення [ADDRESS] . На виконання вищевказаного Договору, позивач надавав послуги відповідачу у період з листопада 2020 року до квітня 2021 року, на загальну суму 3177 грн. 78 коп., та за вказаний період відповідач частково здійснив оплату заборгованості у розмірі 1050 грн. 47 коп., однак залишився борг у розмірі 2127 грн. 31 коп. Позивач, посилаючись на ч. 2 ст. 625 ЦК України, вказує що сума інфляційних витрат за спірний період складає 165 грн. 40 коп., а 3% річних від простроченої суми складають 85 грн. 12 коп. Виходячи з вищенаведеного, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом, в зв`язку з тим, що відповідач в добровільному порядку не виконує покладені на нього обов`язки та не сплачує заборгованість за надані послуги. Ухвалою Жовтневого районного суд міста Запоріжжя від 04 жовтня 2022 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.24). У судове засідання представник позивача Концерну «Міські теплові мережі» Лойко А.О., яка діє на підставі довіреності № 249/20-22 від 03.12.2021 року, не з`явилася, надавши до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити їх у повному обсязі (а.с.29). Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку за останнім відомим місцем проживання (перебування), що підтверджується поштовими конвертами, які повернулися на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.34,38), також належне сповіщення відповідачки здійснено судом шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади про виклик відповідача до суду, відповідно до приписів ч.11 ст.128 ЦПК України (а.с.33,37). Проте, будь-яких документів на підтвердження поважності причин неявки відповідачем суду не надано, відзив на позов суду не направлено. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, в тому числі у відсутність відповідача на підставі ст. 280 ЦПК України в заочному порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», «споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач»; «індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги»; «житлово-комунальні послуги-результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг». Згідно п. 2) ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», «комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами». Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг, відповідно до статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Судом встановлено, що послуги з постачання теплової енергії надавались до нежитлового приміщення № 112, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Договору дарування квартири №1-1215 від 02 жовтня 2002 року серії ВАВ № 181157, квартира [ADDRESS] , належить [PERSON] на праві приватної власності, копія якої міститься в матеріалах справи (а.с.14). 01 травня 2003 року між Концерном «Міські теплові мережі» та [PERSON] укладено договір № 992 про постачання теплової енергії в гарячій воді, та відповідно до умов даного договору, теплопостачальна організація бере на себе зобов`язана постачати теплову енергію в гарячій воді споживачу (п.4.2.), а споживач зобов`язується оплачувати одержану теплову енергію за діючими тарифами (цінами) в терміни (п.3.2.), передбаченими даним Договором. Споживачем даного договору вказана «власник приміщення [PERSON] , [ADDRESS] , магазин продуктів». Також зі змісту даного договору вбачається строк його дії, а саме договір дійсний до 30 серпня 2008 року, однак у п. 10.1. також вказано, що договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, окрім досягнення взаємної згоди обома сторонами, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.8-12). Отже, суд приходить до висновку, що у період з листопада 2020 року по квітень 2021 року договір № 992 від 01 травня 2003 року діяв. Концерн «Міські теплові мережі» у період з листопада 2020 року по квітень 2021 року надав послуги до вказаного приміщення на загальну суму 3177 грн. 78 коп., з яких 1050 грн. 47 коп. відповідачем було сплачено. Відповідно до розрахунку основного боргу за договором № 992 від 01.05.2003 року, загальна сума заборгованості станом на квітень 2021 року становить 2127 грн. 31 коп. (а.с.5). Відповідно до Розрахунку інфляції за договором № 992, у період з листопада 2020 року по квітень 2021 року від суми основного боргу 2533 грн. 50 коп. становить 165 грн. 40 коп. (а.с.6). Відповідно до Розрахунку 3% річних за договором № 992, у період з листопада 2020 року по квітень 2021 року становить 58 грн. 12 коп. (а.с.7). Факт надання послуги також підтверджується рахунками за постачання теплової енергії за договором № 992 від 01 травня 2003 року з грудня 2020 року по квітень 2021 року (а.с.18 - з.б.а.с.18). 12 серпня 2022 року Концерном «Міські теплові мережі» було направлено відповідачу [PERSON] вимогу щодо погашення заборгованості за теплову енергію № 183/44 (а.с.19-20). Суд зазначає, що система опалення приміщення відповідача є невід`ємною складовою централізованої системи теплопостачання будинку, в якому воно розташоване. Тобто, факт наявності теплопостачання в приміщенні відповідача в даному періоді є підтвердженим та доведеним. Також суд враховує, що відповідач відзив не надавала та заперечень щодо нарахувань, зазначених у розрахунку, на адресу позивача не направляла. Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно ст.ст. 610-611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. Як вбачається з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов \~ \~ \~ \~язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до статті 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст.67,68 ЖК України наймачі (власники) квартир зобов`язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інше) за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно з ч. 3 ст. 19-1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», оплата споживачем теплової енергії шляхом перерахування коштів на рахунок із спеціальним режимом використання є обов`язковою умовою договору на постачання теплової енергії, укладеного між теплопостачальною організацією та споживачем теплової енергії. Згідно ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Таким чином, оскільки відповідач належним чином не виконує покладені на неї зобов`язання за договором, в частині своєчасної оплати вартості послуг, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за послуги з постачання теплової енергії, а також інфляційні витрати та 3 % річних. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що даний позов слід задовольнити повністю. Згідно статті 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2481 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved