Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-18 00:00:00

12.11.2021 р. представник позивача Виконавчого комітету Миколаївської міської ради перший заступник міського голови Луков В.Д. звернувся в Корабельний районний суд м. Миколаєва з позовною заявою до [PERSON] , де третьою особою зазначив СКП Гуртожиток та в якій просив суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: кімнатою [ADDRESS] . Позов мотивований тим, що гуртожиток розташований по [ADDRESS] належить до комунальної власності Миколаївської міської територіальної громади. В кімнаті № 518 даного гуртожитку значиться зареєстрованою з 20.10.2006 [PERSON] . Під час обстеження житлового фонду комісією в присутності мешканців гуртожитку було виявлено, що в кімнаті [ADDRESS] [PERSON] не мешкає більш ніж три роки. Даний факт підтверджується відповідними актами. Вказана кімната не приватизована, не службова, належить до комунальної власності Миколаївської міської територіальної громади. Власником особового рахунку значиться [PERSON] . Заборгованість по кімнаті № 518 складає 4073,71 грн. по квартирній платі та 1170,69 грн. по оплаті за воду. Відповідач не надала заяви позивачу про те, що буде відсутньою у житловому приміщенні понад шість місяців з поважних причин. Реєстрація відповідача за вказаною адресою позбавляє позивача можливості надати вказану кімнату іншим особам, які потребують забезпечення житлом. Посилаючись на вказані обставини, позивач був змушений звернутися в суд з даним позовом. Ухвалою суду від 16.11.2021 року провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомлення) сторін. Ухвала суду була невідкладно направлена сторонам по справі, а також відразу розміщена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Корабельного районного суду м. Миколаєва, тобто ухвала суду була доступною для ознайомлення відповідачу. В судове засідання сторони не з`явилися. Позивач був своєчасно та належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчать наявні у матеріалах справи поштові повідомлення. Про поважність причин своєї неявки суд не повідомив. Відповідач був вчасно та належним чином повідомлений про місце розгляду справи, про визначений строк для надання відзиву на позов, однак заяву про участь у судовому засіданні не подав, відзиву на позовну заяву не надіслав, заперечень проти задоволення позову до суду не надав. Представник третьої особи був своєчасно та належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчать наявні у матеріалах справи поштові повідомлення. Про поважність причин своєї неявки суд не повідомив. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи, в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. За таких обставин, відповідно до ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень представника позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного. Згідно з матеріалами справи гуртожиток розташований по [ADDRESS] та належить до комунальної власності Миколаївської міської територіальної громади. Відповідно до виписки з домової книги будинку [ADDRESS] , у кімнаті № 518 з 20.10.2006 р. зареєстрована відповідач [PERSON] , [INFO] . Вказані обставини також підтверджуються довідкою СКП Гуртожиток № 1609 від 30.10.2020 р. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна відомості про реєстрацію прав власності на нерухоме майно, а саме: кімнати 518, будинок [ADDRESS] , відсутні. Відповідно до технічного висновку на кімнату [ADDRESS] , засвідченого директором КП СКП Гуртожиток, вказана кімната розташована на п`ятому поверсі дев`ятиповерхового цегляного гуртожитку коридорного типу, 1976 року забудови. Кімната не приватизована, та не є службовою. Технічний стан на 06.11.2020р. Задовільний. 06.09.2018 р. та 25.08.2021 р. представниками КП СКП Гуртожиток та комісією ТОВ Перша Миколаївська управляюча компанія в присутності мешканців гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , був складений акт про те, що відповідач [PERSON] не проживає за адресою реєстрації більше 3 років. Відповідно до виписки КП СКП Гуртожиток з особового рахунку № [NUMBER] , заборгованість [PERSON] по оплаті квартирної плати станом на 01.10.2020 р. складає 4 073,71 грн. Згідно з випискою по особовому рахунку № [NUMBER] , заборгованість [PERSON] за послуги з водопостачання станом на 01.10.2020 р. складає 1 170,69 грн. Статтею 71 ЖК УРСР встановлені загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Також жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців, зокрема, у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи. Відповідно до статті 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. \~ \~ \~ \~Згідно з статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. \~ \~ \~ \~Відповідно до частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. \~ \~ \~ \~Таким чином, реєстрація відповідачів за вказаною адресою позбавляє позивача можливості надати вказані кімнати іншим особам, які потребують забезпечення житлом, тому суд вважає за доцільне задовольнити вимоги позивача. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України). Отже, збереження або втрата права користування житлом за відсутніми мешканцями, у будь якому випадку, прямо залежить від причин відсутності, тобто волі, намірів та свідомих дій цих осіб щодо реалізації свого права на проживання у спірному приміщенні. Відповідач не надав заяви про те, що буде відсутнім у житловому приміщенні понад шість місяців з поважних причин. Відповідно до абзацу 6 ст. 3 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні № 1382-ІV від 11.12.2003 року реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто, правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Відповідно до ст. 7 названого Закону зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, права користування житловим приміщенням. Згідно з п. 26 Постанови КМУ № 207 від 02.03.2016 р. зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Оскільки відповідач [PERSON] не проживає за місцем своєї реєстрації більше трьох років, обов`язків щодо утримання житла не виконує, особистих речей відповідача в житлі не має, суд вважає, що є підстави для визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, в якому останній зареєстрований. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення статті 141 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем сплачений судовий збір в сумі 2 270,00 грн., а тому він підлягає до стягнення з відповідача. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved