Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] про збільшення розміру аліментів, в якому просила суд змінити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 травня 2017 року на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1000 гривень щомісячно на 3500 гривень щомісячно. В обґрунтування позову зазначено, що 04 жовтня 2016 року на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі № 369/6036/16-ц шлюб, укладений між Позивачем та Відповідачем було розірвано. Від шлюбу у Позивача та Відповідача народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 19 травня 2014 року Виконавчим комітетом Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 травня 2017 року у справі №369/4157/17 з Відповідача стягнуто на користь Позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи з 19 квітня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. На даний час розмір аліментів, який визначений рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 травня 2017 року не дозволяє забезпечувати навіть мінімальну частину від потреб дитини з огляду на значне збільшення рівня цін на продукти харчування, одяг, медичне лікування, навчання, відпочинок тощо. Крім того навчання в школі вимагає додаткових витрат, оскільки майже всі підручники потрібно придбавати самостійно, оплачувати харчування в школі, гуртки та додаткові заняття. Позивач намагається самостійно забезпечити сина всім необхідним, проте наразі з цим важко впоратися з огляду на постійне зростання цін. Аліменти, які присуджені рішенням суду є недостатніми, щоб забезпечувати дитину, ще з середини 2020 року прожитковий мінімум для дитини віком від 6 років становить 2318 гривень, в той же час аліменти які сплачує Відповідач є меншими за 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі викладеного Позивач вважає, що є всі підстави для перегляду розміру аліментів в бік його збільшення. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 грудня 2021 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 23 березня 2022 року від відповідача до суду надійшов відзив, у відповідності з яким відповідач заперечує щодо обставин, викладених в позовній заяві, при цьому зазначає, що Позивачу достовірно відомо про те, що на утриманні Відповідача перебуває ще одна дитина - [PERSON] , [INFO] . Позивачем у її заяві не зазначено обставин, які можуть слугувати підставою для перегляду раніше визначеного розміру аліментів. Крім того, Позивачем не надано доказів того, що матеріальний стан Відповідача покращився. Відповідач зазначає, що він має тимчасові підробітки, не має стабільного доходу. На підставі викладеного, Відповідач у задоволенні позовних вимог просив відмовити. У судове засідання позивач не з`явилася, через канцелярію суду подала заяву, в якій просила суд розглянути справу у її відсутність, позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату та час судового розгляду був повідомлений належним чином, у відзиві просив суд розгляд справи провести за його відсутності та відмовити у задоволенні позову. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, з 08 червня 2013 року по 04 жовтня 2016 року, що підтверджується рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі № 369/6036/16-ц. Також встановлено, що у сторін від шлюбу є син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим 19 травня 2014 року Виконавчим комітетом Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 жовтня 2016 року (справа № 369/6036/16-ц), позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу - задоволено. Шлюб, укладений між [PERSON] до [PERSON] , що зареєстрований 08 червня 2013 року відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Радомишльського районного управління юстиції у Житомирській області, актовий запис № 33 розірвано. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 травня 2017 року у справі № 369/4157/17, позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини - задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи з 19 квітня 2017 року. Стягнуто з [PERSON] судовий збір у сумі 640 (шістсот сорок) гривень в дохід держави. Рішення суду набрало законної сили 28 липня 2017 року. Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, суд приймає до уваги те, що відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, а тому у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК). Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Згідно з п. 23 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 № 3, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, а й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Вказана правова позиція викладена в постанові ВСУ від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Законом «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року №037-VIII ч. 2 ст. 182 СК викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п. 17 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року за № 3 зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Аналіз змісту ст. 192 СК України свідчить, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до ст. 192 СК України. Згідно ст. 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Аналіз ст. 8 СК України та ч. 1 ст. 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Частинами 1, 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Усталеним є розуміння юридичних фактів як певних фактів реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 3 ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Тлумачення ч. 3 ст. 11 ЦК України свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту. Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до ст. 192 СК України. Такий висновок зробив Верховний Суд у своїй постанові від 20 червня 2019 року по справі №632/580/17. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] просила збільшити розмір аліментів на дитину, стягнутих за рішенням суду з 1000,00 грн. до 3500,00 грн., однак позивачем не надано жодного доказу про зміну матеріального чи сімейного стану відповідача та позивачки, погіршення або покращення стану здоров`я відповідача, достатність заробітку (доходу) відповідача для виплати мінімального рекомендованого розміру аліментів. Посилання на зміну законодавства в частині збільшення прожиткового розміру на дитину само по собі не може свідчити про зміну матеріального стану платника чи одержувача аліментів та не є підставою для зміни розміру аліментів. Згідно із ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Законом України від 03.07.2018 № 2475-VIII ч. 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Таким чином, законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення. Враховуючи викладене, оскільки, позивачкою не доведено, що від дня постановлення судового рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 травня 2017 року про стягнення з відповідача аліментів змінились сімейне становище та матеріальний стан платника або одержувача аліментів, виникли інші обставини, що відіграють суттєву роль в житті позивачки, відповідача чи їх неповнолітньої дитини, що є підставою для збільшення розміру аліментів, суд, з`ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed