Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-13 00:00:00

Представник [PERSON] - [PERSON] , звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 139284,37 грн. та судові витрати у розмірі 1392,85 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 31.07.2014 року Біляївським районним судом Одеської області винесено рішення у справі 496/1659/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу у розмірі 504032,70 грн. 04.03.2022 року ухвалою Біляївського районного суду Одеської області заяву [PERSON] задоволено: поновлено строк для пред`явлення дублікату виконавчого листа по цивільній справі №496/1659/14 до виконання та 25.03.2022 року видано дублікат виконавчого листа. 28.05.2020 року приватним виконавцем Одеської області Гамбаль О.Є. відкрито виконавче провадження ВП №62203575 про примусове виконання виконавчого листа №496/1659/14 від 25.03.2020 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу за договором позики в сумі 504032,70 грн. та суми судового збору у розмірі 3917,60 грн. Станом на 01.03.2021 року ніяких грошових коштів за вищевказаним виконавчим листом з боржника [PERSON] на користь [PERSON] не стягнуто. З огляду на той факт, що [PERSON] тривалий час не виконує рішення Біляївського районного суду Одеської області від 31.07.2014 року у сумі 504032,70 грн. у позивачки виникло право на стягнення інфляційних втрат від знецінення грошових коштів та 3 відсотків річних від суми боргу за період із 01.03.2018 по 01.03.2021 року. Розрахунок згідно ст. 625 ЦК України на суму боргу у розмірі 504032,70 грн. Інфляційні втрати з 27.02.2018 року по 27.02.2021 року становлять 93880,06 грн. та 3% річних у розмірі 45404,31 грн., у зв`язку з чим звернувся з даним позовом до суду. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, але представник позивача подав до суду заяву, в якому просив справу розглянути за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, та не заперечують проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час і місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомив, а тому суд, приймаючи до уваги заяву представника позивача, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 31.07.2014 року Біляївським районним судом Одеської області винесено заочне рішення у справі №496/1659/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу у розмірі 504032,70 грн. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 04.03.2020 року за заявою [PERSON] видано дублікат виконавчого листа по цивільній справі №496/1659/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] 28.05.2020 року приватним виконавцем Одеської області Гамбаль О.Є. відкрито виконавче провадження ВП №62203575 про примусове виконання виконавчого листа №496/1659/14 від 25.03.2020 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу за договором позики в сумі 504032,70 грн. та суми судового збору у розмірі 3917,60 грн. Станом на 01.03.2021 року ніяких грошових коштів за вищевказаним виконавчим листом з боржника [PERSON] на користь [PERSON] не стягнуто. Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти (ч.2 ст. 11 ЦК України). Згідно із ч.2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року в справі №646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18) зроблено висновок, що «за змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). При цьому у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20.01.2016 року у справі №6-2759цс15, про те, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (ст.625 ЦК України). Також Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02.03.2016 року у справі № 6-2491цс15, за яким дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. Отже, положення ст. 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду. У рішенні суду визнано грошові зобов`язання держави, визначено їх розмір; ці зобов`язання належним чином не виконані, тому в цьому випадку вимоги частини другої статті 625 ЦК України підлягають застосуванню». Як вбачається з розрахунків, які містяться в матеріалах справи та досліджені судом, інфляційні втрати з 27.02.2018 року по 27.02.2021 року становлять 93880,06 грн. та 3% річних у розмірі 45404,31 грн. Суд вважає, що права позивача порушені і підлягають судовому захисту, і з відповідача на користь позивача слід стягнути інфляційні втрати з 27.02.2018 року по 27.02.2021 року у розмірі 93880,06 грн. та 3% річних у розмірі 45404,31 грн., оскільки вказана заборгованість підтверджується матеріалами справи та позовні вимоги є обґрунтованими. Судові витрати по справі підлягають стягненню з відповідача на користь позивача згідно ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved