Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з\~ позовом до [PERSON] про визнання останнього таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] . У вказаній квартирі зареєстрований, але з 2017 року не проживає [PERSON] . Оскільки відповідач в добровільному порядку не знімається з реєстрації у належному позивачу будинку, вважає, що його належить визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням в судовому порядку. В судове засідання позивач не з`явилась, в направленій до суду заяві просила розглядати справу у її відсутності, позов задоволити та не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання також не з`явився, з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. За таких обставин суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України. В зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача, яка належним чином повідомлена про розгляд справи суд вважає можливим розглянути справу, в порядку, передбаченому гл. 11 ЦПК України\~ та провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що на підставі договору дарування квартири від 12 липня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу\~ Таран Г.В. і зареєстрованого в реєстрі за №954, позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.07.2019 за [PERSON] 12 липня 2019 року було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] . Згідно акту обстеження\~ від 19 серпня 2022 року, довідки №6413 про зареєстрованих у житловому приміщенні /будинку осіб\~ від 27 серпня 2022 року в належному позивачу будинку зареєстрований, але з 2017 року не проживає [PERSON] . Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, що мають у приватній власності будинок (квартиру), користуються ним для особистого проживання й вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом. Аналогічні норми містяться і в ст. 319 ЦК України, відповідно до частини 1 якої власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок у цієї особи; із припиненням права власності особи втрачається й право його користування цим жилим приміщенням. Відповідач не є членами сім`ї позивача як нового власника будинку, між сторонами відсутня будь-яка угода щодо користування вказаним житлом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є відчуження власником свого майна Таким чином, з 12 липня 2019 року, тобто з дня відчуження житлового будинку [PERSON] , останній втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5 роз`яснив, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 16.11.2016 року у справі № 6-709цс16. Враховуючи викладене, суд вважає, що заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення в повному обсязі. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в сумі 992 грн.40 коп. На підставі наведеного,

Outcome: approved