Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-07 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду із позовом до відповідачів про визнання права спільної сумісної власності на: житловий будинок [ADDRESS] , земельну ділянку, площею 0,1000 га, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 5124110100:02:005:0116 та земельну ділянку, площею 0,0350 га, з цільовим призначенням - для індивідуального садівництва, кадастровий номер 5124110100:02:005:0122, що розташовані по [ADDRESS] . Свої позовні вимоги мотивують тим, що 10.11.2020 р. між ними та відповідачами, у простій письмовій формі, було укладено договір купівлі - продажу вищевказаних об`єктів нерухомості, який не був посвідчений нотаріально, але було виконано всі суттєві умови договору. Згодом з`ясувалось, що відповідачі у встановленому законом порядку не зареєстрували, у встановленому законом порядку, право власності на нерухоме майно, тому придбане позивачами майно, було відчужено особами, які не мали на це право, але у зв`язку з тим, що позивачі є добросовісними набувачами, та відсутні підстави для витребування в них майна, передбачені ст. 388 ЦК України, вони просять задовольнити позовні вимоги. Позивачі та їх представник адвокат Аждер В.А. у підготовче судове засідання не з`явились, представник направив до суду заяву з проханням розглянути справу у їх відсутності. Відповідачі по справі, у підготовче судове засідання не з`явились, направили до суду заяву з проханням розглянути справу у їх відсутність, позовні вимоги визнають в повному обсязі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: нотаріально не посвідчений договір купівлі - продажу від 10.11.2020 р., укладений між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] про купівлю житлового будинку [ADDRESS] , земельної ділянки, площею 0,1000 га, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 5124110100:02:005:0116 та земельної ділянки, площею 0,0350 га, з цільовим призначенням - для індивідуального садівництва, кадастровий номер 5124110100:02:005:0122, що розташовані по [ADDRESS] ; акт приймання-передачі майна за договором купівлі-продажу від 10.11.2020 р.; витяги з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 11.07.2022 р. та 15.07.2022 р. з кадастровим планом земельної ділянки; витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.11.2021 р., власники житлового будинку [ADDRESS] - [PERSON] та [PERSON] ; технічний паспорт на житловий будинок по [ADDRESS] , самочинних споруд, не має. Дослідивши надані докази, судом було встановлено, що 10.11.2020р. позивачі домовилась із відповідачами про купівлю житлового будинку [ADDRESS] , земельної ділянки, площею 0,1000 га, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 5124110100:02:005:0116 та земельною ділянкою, площею 0,0350 га, з цільовим призначенням - для індивідуального садівництва, кадастровий номер 5124110100:02:005:0122, що розташовані по [ADDRESS] . В той же день було укладено відповідний письмовий договір купівлі - продажу, який не було посвідчено у нотаріальному порядку, однак сторони домовилися, що протягом п`яти днів оформлять договір у нотаріальному порядку. Сторони домовились про усі суттєві умови договору, крім того, відбулось повне виконання договору, а саме відповідачі передали позивачам у власність нерухоме майно, а позивачі передали відповідачам обумовлену суму коштів, що підтверджується відповідним актом приймання-передання, який знаходиться в матеріалах справи. Таким чином, позивачі фактично вступили у володіння даним нерухомим майном, користуються ним з 10.11.2022 р. Так як, згідно законодавства подібні договори підлягають нотаріальному посвідченню, позивачі запропонували відповідачам привести їх домовленість у відповідності до вимог закону. Однак відповідачі повідомили, що не зможуть даний договір посвідчити у нотаріальному порядку, так як на момент його укладення, вони не встигли оформити на себе право власності на житловий будинок у встановленому законом порядку. Державна реєстрація права власності на житловий будинок була проведена лише 02.11.2021, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.11.2021 р.. Про існування цих обставин, позивачам нічого не було відомо, оскільки перед оформленням правочину, відповідачі завірили позивачів, що вони є власниками нерухомого майна і в них наявні всі правовстановлюючі документи. Таким чином, на момент укладання договору, тобто на 10.11.2020 р., відповідачі не мали право відчужувати данні об`єкти нерухомості, тому придбане позивачами майно було відчужено особами, які не мали на це право. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки надані суду документи в повному обсязі підтверджують обставини викладені у позовній заяві. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі - продажу повинен бути укладений у письмовій формі і посвідчений нотаріально, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, і недотримання цієї вимоги є підставою для визнання укладеного договору недійсним. Разом з тим, між сторонами була досягнута взаємозгода відносно всіх істотних умов договору, оскільки позивач передав продавцю обумовлену суму, а продавець передав позивачу нерухоме майно та ключі від нього. Згідно матеріалів справи, сторонами, при укладанні договору купівлі-продажу була досягнута угода по всіх істотних умовах: відповідачам передана обумовлена сума, а позивачам - об`єкти нерухомості. Відповідачі жодного разу не висували вимог щодо повернення об`єктів нерухомості, не заперечували проти визнання права власності за позивачами, про що свідчить заява, яка міститься в матеріалах справи. Відповідно ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. На підставі ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Частиною 1 ст. 397 ЦК України, передбачено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Згідно ч. 3 ст. 397 ЦК України, фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Так, позивачі набули право власності на житловий будинок [ADDRESS] , земельну ділянку, площею 0,1000 га, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 5124110100:02:005:0116 та земельну ділянку, площею 0,0350 га, з цільовим призначенням - для індивідуального садівництва, кадастровий номер 5124110100:02:005:0122, що розташовані по [ADDRESS] , в порядку ст. 330 ЦК України, як добросовісні набувачі, придбавши нерухоме майно у відповідачів, які фактично не мали права їх відчужувати на той період, оскільки право власності відповідачів на нерухоме майно не було зареєстровано у передбаченому законом порядку. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Підстав, які не дозволяють визнання права власності за позивачами, судом не встановлено. Таким чином, суд вважає за можливе визнати за позивачами, як за добросовісними набувачами, право власності на житловий будинок [ADDRESS] , земельну ділянку, площею 0,1000 га, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 5124110100:02:005:0116 та земельну ділянку, площею 0,0350 га, з цільовим призначенням - для індивідуального садівництва, кадастровий номер 5124110100:02:005:0122, що розташовані по [ADDRESS] . Виходячи з вищевикладеного,

Outcome: approved