Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-21 00:00:00

АТ КБ "Приватбанк" звернулося до суду з позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що між позивачем і [PERSON] було укладено договір б/н від 05.09.2008 р., на підставі якого останній було видано кредит у розмірі 9000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав позичальнику кредит у розмірі, встановленому договором. Внаслідок неналежного виконання позичальником взятих на себе зобов`язань за вказаним договором в останнього утворилася заборгованість по кредиту, розрахунок якої додано до позову. [INFO] позичальник [PERSON] померла. 21.11.2018 р. банком була направлена претензія кредитора до Золотоніської районної державної нотаріальної контори. 26.12.2018 р. надійшла відповідь від нотаріуса, в якій зазначалося що претензію переслано до приватного нотаріуса Кравченка С.В. за місцем заведення спадкової справи. Від приватного нотаріуса Кравченка С.В. банком було отримано відповідь, що спадкоємцями померлої [PERSON] , які звернулися з заявами про прийняття спадщини є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 09.10.2019 р. банком було направлено відповідачам лист-претензію з вимогою, але ніяких дій спадкоємцями здійснено не було. Позивач просив суд стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором б/н від 05.09.2008, а саме заборгованість за простроченим тілом кредиту в сумі 8668,60 грн. та судові витрати. Ухвалою суду від 18.05.2020 р. відкрито провадження в справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 18.11.2021 р. судом було ухвалено розпочати розгляд даної справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 13.10.2022 р. підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання представник позивача не прибув, але скерував до суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Відзивів до суду не надали. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, але в судове засідання не з`явилися без поважних причин, не подали відзив, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Дослідивши надані позивачем письмові докази, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до Анкети-заяви № б/н від 05.09.2008 року (далі - договір) [PERSON] , [INFO] , зверталася до банку з заявою про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Дана заява підписана [PERSON] та доказів на спростування факту щодо її підписання не надано. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] Лебідь [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] . 31.10.2018 р. банк звернувся до Золотоніської районної державної нотаріальної контори в порядку ст. 1281 ЦК України з претензією кредитора, копія якої міститься в матеріалах справи. Відповідно до копії листа завідувача Золотоніської районної державної нотаріальної контори від 27.11.2018 р, претензію банку було перенаправлено до приватного нотаріуса Золотоніського районного нотаріального округу Кравченка С.В., де заведена спадкова справа після смерті [PERSON] . Згідно копії листа приватного нотаріуса Золотоніського районного нотаріального округу Кравченка С.В. від 05.12.2018 р. №287/02-14 банк був повідомлений, що після померлої [PERSON] спадкоємцями, які приймають спадщину є її син [PERSON] , доньки [PERSON] та [PERSON] . Дані обставини стверджені також копією спадкової справи за №35/2018 після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , наданою на запит суду приватним нотаріусом Кравченком С.В. 27.09.2019 р. банком були направлені за місцем реєстрації відповідачів листи-претензії щодо погашення заборгованості позичальника в сумі 8668,60 грн. При вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. Вказані правові висновки зазначено в постановах ВС від 21.08.2019 у справі №320/6489/16-ц та від 28.08.2019 у справі №500/2593/15-ц. Перевірці підлягають також обставини щодо наявності відповідної кредитної заборгованості у позичальника на день його смерті, яка б могла увійти до складу спадщини. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Тобто заборгованість по кредитному договору може входити до складу спадщини позичальника. Відповідно до положень частин 1, 3, 4 статті 1281 ЦК України після смерті позичальника спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частини третьої статті 1269 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Аналогічні правові висновки відображено в постановах ВС від 21.08.2019 у справі №320/6489/16-ц та від 28.08.2019 у справі №500/2593/15-ц. За обставин цієї справи позивач звернувся до державного нотаріуса з претензією до спадкоємців у порядку та строки, передбачені статтею 1281 ЦК України, тому відповідачі відповідно до положень статті 1282 ЦК України зобов`язані задовольнити вимоги кредитора, в разі їх обґрунтованості, в межах вартості майна, одержаного в спадщину. Позивачем доведено, що відповідачі у справі прийняли спадщину, яка відкрилася після смерті позичальника, звернувшись до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини. Принцип змагальності цивільного процесу, закріплений у ст.81 ЦПК, передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна. Такі ж висновки відображено в постанові ВС від 19.02.2020 у справі №607/ 98/17-ц. Відповідачі в судове засідання не з`явилися та не довели належними доказами суду ні обсяг, ні вартість спадкового майна, що залишилося після смерті [PERSON] . Заяв та клопотань щодо витребування відповідних доказів сторони перед судом не ставили. Відповідно до висновку ВСУ, викладеного в постанові від 12.04.2017 у справі №6-2962цс16, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст.1296 ЦК). Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони дають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності в установленому законом порядку. Отже, хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст.1296 ЦК є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора. Якщо спадкоємець фактично прийняв спадщину, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого ст.1297 ЦК, зокрема й не виключено, що з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця. Доказів того, що позивач був обізнаний про смерть позичальника в інший строк, ніж вказаний ним у позові, сторони справи суду не надали, тому суд не ставить під сумнів дотримання банком строків звернення з вимогою кредитора спадкодавця до спадкоємців про погашення заборгованості, яку, за доводами позивача, подано в межах 6-ти місячного строку після того, як банк дізнався про смерть позичальника, що відповідає приписам ч.3 ст.1281 ЦК України. Оскільки позивач звернувся до нотаріуса у порядку та строки, передбачені ст. 1281 ЦК України, з претензією до спадкоємців, що підтверджується матеріалами справи, тому відповідачі, відповідно до положень ст.1282 ЦК України зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець, в даному випадку позивач. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, в зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1046 ЦК України). У разі, якщо фактично отримані та використані відповідачем кредитні кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, що свідчить про порушення його прав, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх порушених прав і законних інтересів судом шляхом зобов`язання відповідача виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Такі висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року в справі № 342/180/17. Необхідність стягнення боргу по простроченому тілу кредиту вбачається з практики Верховного Суду, а саме в постановах від 12.02.2020 р. у справі №365/159/19, від 02.12.2020 у справі №161/5267/20. Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором станом на день смерті позичальника [PERSON] 16.01.2018 р. заборгованість становить 8668,60 грн. (заборгованість за простроченим тілом кредиту). За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги підлягають до повного задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що під час розгляду справи в суді позивачем понесені витрати у вигляді судового збору за подання позову до суду в сумі 2102,00 грн., оскільки вимоги позивача задоволено повністю, тому на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає до солідарного стягнення з відповідачів судовий збір в сумі 2102,00 грн.

Outcome: approved