Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-04 00:00:00

В провадженні Шевченківського районного суду м. Львова перебуває цивільна справа за позовною заявою\~\~ [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Технології для будівництва» про визнання роботи припиненою у зв`язку із звільненням. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача: 25.03.2021\~року представник\~позивача,\~ [PERSON] ,\~який проживає\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~адвокат Янків Ігор Миколайович, який проживає за адресою: [ADDRESS] , звернувся до Шевченківського районного суду м. Львова із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Технології для будівництва», що знаходиться за адресою: 79039, м. Львів, вул. Чикаленка, 24 про визнання роботи припиненою у зв`язку із звільненням. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що Рішенням загальних зборів (Протокол №3 від 21 липня 2005 року) [PERSON] , було обрано директором ТЗОВ "ТЕХНОЛОГІЇ ДЛЯ БУДІВНИЦТВА", про що ним 21 липня 2005 року було видано наказ №1 про початок його роботи на посаді директора. \~ \~ \~ \~Право директора скликати збори учасників товариства передбачене чинним на момент подання позову п.1ч.1 ст.31 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" . \~ \~ \~ \~29.06.2020 р. позивач подав загальним зборам заяву про своє звільнення з посади директора. \~ \~ \~ \~30.06.2020 р. позивач надіслав поштовим листом з оголошеною цінністю, з описом вкладення [PERSON] , повідомлення про проведення позачергових загальних зборів учасників товариства. \~ \~ \~ \~У повідомленні позивачем вказано перелік питань, які необхідно вирішити на позачергових Загальних зборах Учасників товариства, одне з них: Звільнення з посади директора товариства [PERSON] , за власним бажанням, згідно поданої ним заяви. Також у повідомленні зазначено 14 серпня 2020 р. 12 годин 00 хвилин за місцевим як дата і час проведення позачергових загальних зборів учасників за юридичною адресою [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~У відповідності до ст.39 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" виконавчий орган товариства здійснює управління поточною діяльністю товариства. Виконавчий орган товариства підзвітний загальним зборам учасників та організовує виконання їхніх рішень. Виконавчий орган товариства є одноосібним. Назвою одноосібного виконавчого органу є "директор", якщо статутом не передбачена інша назва. \~ \~ \~ \~Статтею 32 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" передбачено, що виконавчий орган товариства зобов`язаний повідомити учасників товариства не менше ніж за 30 днів до запланованої дати проведення загальних зборів учасників, якщо інший строк не встановлений статутом товариства. \~ \~ \~ \~Аналогічно пункт 5.5. Статуту ТЗОВ "ТЕХНОЛОГІЇ ДЛЯ БУДІВНИЦТВА", Відповідача, передбачає тридцятиденний строк повідомлення учасників товариства про проведення загальних зборів учасників. \~ \~ \~ \~Скликані Позивачем загальні збори учасників Відповідача не відбулися через відсутність кворуму, бо на них не прибув другий з учасників, а саме [PERSON] , про причини своєї неявки учасників не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату їх проведення та порядок денний. \~ \~ \~ \~Позивачем повністю виконані вимоги законодавства та Статуту, щодо скликання та повідомлення учасників товариства про проведення загальних зборів. \~ \~ \~ \~Відповідач підприємницької діяльності не веде вже кілька років, а його учасники вклали лише 375,00 грн. в розмірі статутного капіталу для початку роботи Відповідача. Позивач протягом п`яти років змушений регулярно у встановлені законом строки подавати до фіскальних органів податкову та фінансову звітність, оскільки в іншому випадку його буде притягнуто до адміністративної відповідальності . \~ \~ \~ \~В даний час Позивач фактично працює на іншому підприємстві, але змушений і надалі виконувати обов`язки директора Відповідача, хоча не має такої можливості та не бажає їх виконувати. \~ \~ \~ \~ [PERSON] , було надіслано іншому учаснику ТЗОВ "ТЕХНОЛОГІЇ ДЛЯ БУДІВНИЦТВА" [PERSON] , повідомлення про скликання загальних зборів учасників, проте вони не відбулися через відсутність кворуму в зв`язку з його не прибуттям на загальні збори учасників Відповідача, що підтверджується актом від 14.08.2020 року про відсутність кворуму на загальних зборах учасників ТЗОВ "ТЕХНОЛОГІЇ ДЛЯ БУДІВНИЦТВА". \~ \~ \~ \~Попередньо [PERSON] , звертався з аналогічним позовом до Господарського суду Львівської області, проте ухвалою від 20 січня 2021 року у справі №914/2266/20 було закрито провадження в зв`язку з тим, що даний спір не підсудний господарському суду та є трудовим. \~ \~ \~ \~ [PERSON] , просить суд визнати його роботу на посаді директора ТЗОВ "ТЕХНОЛОГІЇ ДЛЯ БУДІВНИЦТВА", припиненою у зв`язку зі звільненням [PERSON] , з посади директора ТЗОВ "ТЕХНОЛОГІЇ ДЛЯ БУДІВНИЦТВА", за власним бажанням, з моменту ухвалення судом рішення у справі, внісши зміни до відомостей про юридичну особу Товариство з обмеженою "ТЕХНОЛОГІЇ ДЛЯ БУДІВНИЦТВА", що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: У рядок «Прізвище, ім`я, по батькові, дата обрання осіб, які обираються до органу управління юридичної особи, уповноважених представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами або осіб, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори та дані про наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи» в графі «Обмеження» додати наступну інформацію: після « [PERSON] керівник» додати: «роботу (трудові відносини) припинено рішення Шевченківського районного суду міста Львова». Представником відповідача, подано відзив на позовну заяву в якому зазначено, що проти позовних вимог заперечує, оскільки при звільненні Позивача товариство повинно буде подавати фінансову та податкову звітність, яку подавав директор. Відповідач не заперечує обставин вказаних у позовній заяві Позивача, але просить суд зважати на інтереси товариства та зобов`язати Позивача виконувати обов`язки директора. Просить у позові відмовити. Заяви (клопотання) учасників справи: Позивач та його представник подали клопотання про розгляд справи за їх відсутності, зазначили, що не заперечують проти заочного розгляду справи. Представник відповідача подав клопотання про те, що в зв`язку з частими повітряними тривогами та утрудненим доїздом, просить суд подальше слухання справи проводити без присутності представника, позовні вимоги заперечує в повному обсязі. Процесуальні дії суду по справі: Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 30.03.2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання (а.с. 32-33). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 16.12.2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 62-63). В судове\~засідання учасники\~процесу не з?явились, про дату час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку. Позивач та його представник подали клопотання про розгляд справи за їх відсутності, зазначили, що не заперечують проти заочного розгляду справи. Представник позивача подав заяву про виправлення технічної описки в резолютивній частині позовної заяви (а..с. 87-88). Представник відповідача подав клопотання про те, що в зв`язку з частими повітряними тривогами та утрудненим доїздом, просить суд подальше слухання справи проводити без присутності представника, позовні вимоги заперечує в повному обсязі. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин: Згідно Протоколу\~№3\~від 21\~липня 2005\~року,\~рішенням загальних\~зборів учасників ТЗОВ "ТЕХНОЛОГІЇ ДЛЯ БУДІВНИЦТВА" [PERSON] , було обрано директором Відповідача, ТЗОВ "ТЕХНОЛОГІЇ ДЛЯ БУДІВНИЦТВА", про що 21 липня 2005 року ним було видано наказ №1 про початок його роботи на посаді директора. Право директора скликати збори учасників товариства передбачене чинним на момент подання позову п.1ч.1 ст.31 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" . 29.06.2020 р. Позивач подав загальним зборам учасників Відповідача заяву про своє звільнення з посади директора. 30.06.2020 р. року Позивач надіслав [PERSON] , іншому з двох учасників повідомлення про проведення позачергових загальних зборів учасників товариства. У повідомленні Позивачем вказано перелік питань, які необхідно вирішити на позачергових Загальних зборах Учасників товариства, одне з них: Звільнення з посади директора товариства [PERSON] , за власним бажанням, згідно поданої ним заяви. Також у повідомленні Позивачем зазначено 14 серпня 2020 р. 12 годин 00 хвилин за місцевим як дата і час проведення позачергових загальних зборів учасників за юридичною адресою Відповідача : [ADDRESS] . У відповідності до ст.39 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" виконавчий орган товариства здійснює управління поточною діяльністю товариства. Виконавчий орган товариства підзвітний загальним зборам учасників та організовує виконання їхніх рішень. Виконавчий орган товариства є одноосібним. Назвою одноосібного виконавчого органу є "директор", якщо статутом не передбачена інша назва. Статтею 32 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" передбачено, що виконавчий орган товариства зобов`язаний повідомити учасників товариства не менше ніж за 30 днів до запланованої дати проведення загальних зборів учасників, якщо інший строк не встановлений статутом товариства. Аналогічно пункт 5.5. Статуту ТЗОВ "ТЕХНОЛОГІЇ ДЛЯ БУДІВНИЦТВА", Відповідача, передбачає тридцятиденний строк повідомлення учасників товариства про проведення загальних зборів учасників. Скликані Позивачем загальні збори учасників Відповідача не відбулися через відсутність кворуму, бо на них не прибув другий з учасників, а саме [PERSON] , про причини своєї неявки Позивача та Відповідача не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату їх проведення та порядок денний. Відповідач підприємницької діяльності не веде вже кілька років, а його учасники вклали лише 375,00 грн. в розмірі статутного капіталу для початку роботи Відповідача. Позивач протягом п`яти років змушений регулярно у встановлені законом строки подавати до фіскальних органів податкову та фінансову звітність, оскільки в іншому випадку його буде притягнуто до адміністративної відповідальності . В даний час Позивач фактично працює на іншому підприємстві, але змушений і надалі виконувати обов`язки директора Відповідача, хоча не має такої можливості та не бажає їх виконувати. [PERSON] було надіслано іншому учаснику ТЗОВ "ТЕХНОЛОГІЇ ДЛЯ БУДІВНИЦТВА", [PERSON] , повідомлення про скликання загальних зборів учасників, проте вони не відбулися через відсутність кворуму в зв`язку з його не прибуттям на загальні збори учасників, що підтверджується актом від 14.08.2020 року про відсутність кворуму на загальних зборах учасників ТЗОВ "ТЕХНОЛОГІЇ ДЛЯ БУДІВНИЦТВА". Попередньо [PERSON] , Позивач, звертався з аналогічним позовом до Господарського суду Львівської області, проте ухвалою від 20 січня 2021 року у справі №914/2266/20 було закрито провадження в зв`язку з тим, що даний спір не підсудний господарському суду та є трудовим. Ці фактичні обставини не заперечуються Відповідачем. Позиція суду та оцінка доводів учасників справи: Суд, дослідивши матеріали цивільної справи повно та всебічно, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, та заперечення об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, які були досліджені в судовому засіданні, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав. За змістом ст. ст.12,81ЦПК\~України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Статтею 43\~Конституції України\~від 28\~червня 1996\~року (із змінами, внесеними згідно із Законами№ 2222-IV від 08.12.2004, ВВР, 2005, № 2, ст.44, № 2952-VI від 01.02.2011, ВВР, 2011, № 10, ст.68,№ 586-VII від 19.09.2013, ВВР, 2014, № 11, ст.142, № 742-VII від 21.02.2014, ВВР, 2014, № 11, ст.143,№ 1401-VIII від 02.06.2016, ВВР, 2016, № 28, ст.532,№ 2680-VIII від 07.02.2019), яка встановлює, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; За змістом статті 22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. Згідно з частиною першою статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Європейський суд з прав людини вказує, що приватне життя «включає право особи на формування та розвиток стосунків з іншими людьми, включаючи стосунки професійного або ділового характеру». Стаття 8 Конвенції «захищає право на особистий розвиток та право встановлювати та розвивати стосунки з іншими людьми та оточуючим світом». Поняття «приватне життя» в принципі не виключає відносини професійного або ділового характеру. Врешті-решт, саме у рамках трудової діяльності більшість людей мають значну можливість розвивати стосунки з оточуючим світом. Отже, обмеження, накладені на доступ до професії, були визнані такими, що впливають на «приватне життя» (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Олександр Волков проти України» (Oleksandr Volkov v. Ukraine, № 21722/11, § 165)). З урахуванням положень частини першої статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та усталеної практики Європейського Суду з прав людини необхідно зробити висновок, що наявність у реєстрі інформації щодо позивача як про керівника товариства відноситься до професійної діяльності останнього та охоплюється поняттям «приватне життя». У пункті 4 частини першої статті 36 КЗпП України визначено, що підставами припинення трудового договору, зокрема, є розірвання трудового договору з ініціативи працівника. Згідно з частиною першою статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Конституційний Суд України у рішеннях від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року № 8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації. Враховуючи порушення права позивача на припинення трудового договору, обраний ним спосіб захисту направлений на відновлення його трудових прав, гарантованих Конституцією України. Передбачений частиною першою статті 38 КЗпП України порядок розірвання трудового договору з ініціативи працівника передбачає попередження ним про це власника або уповноважений орган письмово за два тижні. За встановлених у цій справі обставин положення закону щодо письмового попередження власника про бажання працівника звільнитись нівелюється, а іншого порядку звільнення з ініціативи працівника чинне законодавство не передбачає. Недосконалість національного законодавства та прогалини у правовому регулюванні певних правовідносин не можуть бути підставою для позбавлення особи права на захист його порушених прав у обраний ним спосіб. Згідно з частиною першою статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України. Елементом принципу верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля. На думку Європейського суду з прав людини, поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (див.mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах «C.G. та інші проти Болгарії» («C. G. and Others v. Bulgaria», заява № 1365/07, § 39), «Олександр Волков проти України» («Oleksandr Volkov v. Ukraine», заява № 21722/11, § 170)). Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах «Кантоні проти Франції» («Cantoni v. France», заява № 17862/91, § 31-32), «Вєренцов проти України» («Vyerentsov v. Ukraine», заява «№ 20372/11, § 65)). Частиною другою статті 5 ЦПК України встановлено, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно підкреслює цінність та важливість дотримання формалізованих норм цивільного процесу, за допомогою яких сторони забезпечують вирішення спору цивільного характеру, оскільки завдяки цьому може обмежуватися обсяг дискреції, забезпечуватися рівність сторін, запобігатися свавілля, забезпечуватися ефективне вирішення спору та розгляд справи судом упродовж розумного строку, а також забезпечуватися правова визначеність та повага до суду. В той же час «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду позову заявника по суті із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах «Белеш та інші проти Чеської Республіки» (Beles and Others v. the Czech Republic, заява №47273/99, § 50-51, 69); «Волчі проти Франції» (Walchli v. France, заява № 35787/03, § 29). При проведенні оцінювання Європейський суд з прав людини часто наголошує на питаннях «правової визначеності» та «належного здійснення правосуддя» як на двох основних елементах для проведення розмежування між надмірним формалізмом та прийнятим застосуванням процесуальних формальностей. Зокрема, Європейський суд з прав людини виходить з того, що є порушенням права на доступ до суду, коли норми не переслідують цілі правової визначеності та належного здійснення правосуддя та утворюють свого роду перепону, яка перешкоджає вирішенню справи учасників судового процесу по суті компетентним судом (див., наприклад, рішення у справах «Карт проти Туреччини» (Kart v. Turkey [ВП], заява № 8917/05, § 79 (в кінці); «Ефстатіу та та інші проти Греції» (Efstathiou and Others v. Greece, заява № 36998/02, § 24 (в кінці); «Ешим проти Туреччини» (Esim v. Turkey, заява № 59601/09, § 21). На основі згаданої вище практики ЄСПЛ, Верховний Суд під час розгляду цивільної справи № 520/11437/16-ц (постанова від 03.07.2019р.) вирішив, що ефективним способом захисту прав позивача буде припинення трудових відносин з товариством на підставі частини першої статті 38 КЗпП України і при цьому, такий спосіб захисту трудових прав не призведе до порушення диспозитивних засад цивільного судочинства. В цій справі, предмет і підстави якої аналогічні справі яка розглядається, Верховний Суд, врахувавши недосконалість законодавства та неможливість особи звільнитись за власним бажанням через не проведення загальних зборів Товариства, частково задовольнив позов та в судовому порядку припинив трудові відносини позивача і товариства на підставі частини першої статті 38 КЗпП. У справі\~яка розглядається,\~так само\~як і\~у справі,\~що розглядав\~Верховний Суд,\~позивач,\~маючи намір\~звільнитись з\~посади директора\~Товариства,\~не в\~змозі цього\~зробити,\~оскільки за\~змістом статті\~5\~Статуту ТЗОВ "ТЕХНОЛОГІЇ ДЛЯ БУДІВНИЦТВА", питання звільнення директора Товариства належить до виключної компетенції Зборів Учасників Товариства, які вважаються правомочними лише тоді, якщо на них присутні Учасники, що володіють в сукупності більш як 60 % голосів і які через відсутність одного з Учасників неможливо провести. З огляду на те, що така обставина є порушенням права позивача на припинення трудових відносин з ТЗОВ "ТЕХНОЛОГІЇ ДЛЯ БУДІВНИЦТВА", відповідно до згаданих вище висновків Верховного Суду позов в частині визнання трудових відносин припиненими у зв`язку із звільненням за власним бажанням слід визнати обґрунтованим, задовольнивши вказану вимогу не у спосіб визнання трудових відносин припиненими, а у спосіб припинення цих трудових відносин. Що ж стосується вимоги про внесення змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, в її задоволенні належить відмовити. Відповідно до пункту 13 частини другої статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» в Єдиному державному реєстрі, зокрема, містяться відомості про керівника юридичної особи, а за бажанням юридичної особи - також про інших осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо. У частині першій статті 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» визначено, що державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі документів, що подаються заявником для державної реєстрації та судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі. В указаній нормі закону визначено, що таким судовим рішенням може бути рішення про зобов`язання вчинення реєстраційних дій. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Разом з тим, виходячи зі змісту вимоги про внесення змін, позивач не лише не зазначив, в чому полягає порушення таких його прав, але й по суті, просить суд підмінити собою інший орган державної влади та перебирати на себе його повноваження щодо внесення змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, чого процесуальним законодавством не передбачено. Тому, таку вимогу необхідно залишити без задоволення. Суд відхиляє доводи Відповідача, якими він заперечує проти позову, оскільки вони не вказують на передбачений законодавством обов`язок Позивача проти його волі перебувати на посаді директора ТЗОВ "ТЕХНОЛОГІЇ ДЛЯ БУДІВНИЦТВА", Відповідача. Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, а також з урахуванням абз. 4 п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 5 ст.\~263\~ЦПК України обґрунтованим є рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, повинні відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Виходячи із вищенаведеного, після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи, викладені позивачем у позовній заяві, обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, доводи є достовірними, обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами, та сумніву у суду не викликають. Таким чином, доводи позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Суд виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини справи, дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними в судовому засіданні. Відповідно до вимог ст.\~247\~ЦПК України Фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розподіл судових витрат між сторонами: Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у розмірі: 908 / дев`ятсот вісім / гривень 00 коп. У зв`язку із задоволенням позовних вимог понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати, а саме, судовий збір підлягає стягненню у розмірі: 908 / дев`ятсот вісім / гривень 00 коп. на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved