Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про припинення права на частку у спільному майні, визнання права власності, під час розгляду справи позовні вимоги уточнила просила суд стягнути з [PERSON] на її користь витрати на утримання спільного майна в розмірі 40 720,81 грн. Припинити право власності на 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS] , що знаходиться на земельній ділянці площею 0,0968 га та належать [PERSON] . Визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS] в цілому. Передати [PERSON] в якості компенсації вартості 1/2 частки у спільному майні 22 099,00 грн., внесених нею на депозит суду. Стягнути з Відповідача понесені витрати на судовий збір та правову допомогу в розмірі 7000 гривень. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що [PERSON] , є власником 1/2 частки житлового будинку [ADDRESS] відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.06.2019 року; Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.06.2019 року. Інша 1/2 частки житлового будинку [ADDRESS] належить відповідачу, відповідно до Свідоцтва про право на спадщину по заповіту від 01.11.1996 року, рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25.10.2017 року. Відповідно до звіту про оцінку нерухомого майна від 27.06.2019 року, виконаної оцінювачем вартість спільної власності становить 44 197 грн. Відповідно вартість її частки - 1/2 складає 22 099 грн. З часу отримання права власності на вищезазначений житловий будинок Відповідач жодного разу не проживала в ньому, своїм майном не цікавиться, участі в утриманні спільного майна не приймає. Вона неодноразово пропонувала грошову компенсацію за частку в праві власності цього майна Відповідачу, але вона то відмовляється, то згодна. Будинок побудований в 1961 році, він постійно потребує ремонту, вона на протязі постійно робить капітальні ремонти, щоб просто стіни будинку не впали. В 2018 року вона вимушена була робити веранду, оскільки вона розрушилася, бруски перегнили на ній, встановили нові бруски, укріпили, зробили скоби, поставили утеплювач, сітку від мишей, зверху ОСБ, плівку мембрану, мастику, змінили електропроводку, все це було зроблено на 6375,77 грн, про що надає відповідні чеки. Щоб хоч якось створити затишок, вона змушена була купити сітку та обгородити помешкання, про що: рахунок - фактура № 126 від 17.10.2016 року та товарний чек № 126 17.10.2016 року на суму 12 250,00 грн. Є інші витрати, але надає з останніх масштабних капітальних витрат, становлять 12250,00 грн. + 6375,77 грн. =18625,77 грн. Оскільки, Відповідач є таким же власником домоволодіння, як і вона, тоді вважає, що повинна сплатити половину вартості наданих витрат, а саме: 18625,77/2 =9312,88 грн. Докази на придбання матеріалів для забору, воріт та хвіртки, оскільки все вже було в занепаді будинок знаходиться за 4 метра до дороги були понесені витрати на суму 11143,45 грн. На утеплення стін та їх шпаклівку, оскільки стіни зруйнувалися було витрачено 11109,60 грн. На ремонт стін в веранді на суму 8209,80 грн. На ремонт димарю, літнього душу, ремонту крівель на суму 2363,50 грн., на ремонт вікон, дверей, стін та окраски стін було витрачено 7698,50 грн. Отже, було придбано матеріалів на загальну суму 40515,85 грн. Витрати на оплату будівельникам склали 22300 грн. Всього мала витрати на суму 81441,62 грн. Отже відповідач їй повинна сплатити половину від витрат у розмірі 40720,81 грн. За останні роки нею було витрачено дуже багато коштів на утримання будинку. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.06.2016 року було залишено в силі рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25.03.2016 року за позовом [PERSON] до територіальної громади в особі Чумаківської сільської ради, третя особа - [PERSON] про поділ домоволодіння в натурі. Відповідно до вищезазначеного рішення, позивачу було відмовлено в задоволенні позову, оскільки відсутні підстави технічної можливості поділу спірного домоволодіння по Ѕ частині, відповідно до висновку судово - будівельної експертизи. Враховуючи, що вищезазначений будинок є неподільним, не може бути виділений натурі, відповідач у спірному будинку не проживає, тому припинення його частки у вільному майні не завдасть істотної шкоди ні йому, ні членам його сім`ї. Я зобов`язуюсь внести вказану суму на депозитний рахунок суду до ухвалення пшення про припинення права власності. За таких обставин вважає, що можливо припинити право власності на 1/2 частки житлового будинку [ADDRESS] , дніпропетровської області, які належать відповідачу та визнати за нею право власності на цю частку. Оскільки Відповідач не надає їй грошову допомогу на утримання житлового будинку, не утримує вона змушена звертатися до суду з позовними вимогами. Ухвалою судді від 29.11.2019 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання. Не погодившись із позовними вимогами представник відповідача, адвокат Галач Т.А. надала суду, 13.03.2020 року, відзив на позов в якому просила у задоволені позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що Після смерті батька [PERSON] відповідачка разом зі своєю сестрою [PERSON] успадкувала житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд за тією ж адресою. З 1996 року відповідачка разом зі своєю сестрою, як співвласники разом користувалися спадковим майном, утримували житловий будинок за згодою сторін. [PERSON] виділяла кошти на ремонт житлового будинку, в т.ч. кошти на встановлення бойлеру для підігріву води, допомагала утримувати житловий будинок, допомагала по господарству, обробляла земельну ділянку разом з сестрою. В 2013 році після смерті сестри в житловий будинок вселилася позивачка - [PERSON] (дочка [PERSON] ), з того часу ні до житлового будинку, ні до двору відповідачку більше не впустила, мотивуючи тим, що у [PERSON] відсутні документи на право власності на житловий будинок та земельну ділянку. Оригінали правовстановлюючих документів на житловий будинок знаходилися у [PERSON] , тож звісно, що після її смерті ними заволоділа її дочка - [PERSON] . Враховуючи те, що зі своєю сестрою [PERSON] спільно та дружно володіли спільним майном, спілкувалися, питання виділу часток не виникало. [PERSON] довіряла сестрі, всі оригінали документів зберігалися в неї. В подальшому після смерті сестри, [PERSON] вимушена була в судовому порядку доводити своє право власності на спірний житловий будинок. 25 жовтня 2017 року в судовому порядку за [PERSON] визнано право власності на 1/2 частку нерухомого майна - житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване у встановленому законом порядку. Право власності на 1/2 частину земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку належить [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю серія ДП Дн № 008762. Позивачка [PERSON] розпоряджається спірним будинком на власний розсуд без попередніх домовленостей з [PERSON] . Не вважає відповідача співвласником спірного нерухомого майна. З 2013 року позивачка чинить перешкоди [PERSON] у користуванні спільним майном. [PERSON] намагалася в судовому порядку усунути перешкоди користуванні спільною частковою власністю, виділити свою частку в натурі. Право власності на свою частку [PERSON] також доводила в судовому порядку. [PERSON] заперечувала щодо отримання права власності [PERSON] , також чинить перешкоди у користуванні спільним майном. Відповідач [PERSON] неодноразово намагалася потрапити до житлового будинку, співвласником якого вона являється. Однак, з боку позивачки чиняться перешкоди. Відповідачка пропонувала [PERSON] здійснити відчуження домоволодіння розподілити між собою отримані грошові кошти, навіть знайшла покупця, однак позивачка до житлового будинку його не впустила. Таким чином, з моменту набуття права власності на 1/2 частину житлового будинку відповідачка по справі житло для власних потреб не використовує у зв`язку з перешкодами у користуванні, які чинить позивачка [PERSON] . Позивачка розпоряджається спірним будинком на власний розсуд без попередніх домовленостей відповідачкою. Не вважає [PERSON] співвласником спірного нерухомого майна. Стягнення витрат на утримання житлового будинку є безпідставними, оскільки відсутні докази, що: дані витрати понесені у зв`язку з ремонтом спірного житлового будинку, зазначені будівельні матеріали були використані в спірному житловому будинку, житловий будинок потребував саме таких ремонтних робіт, ремонтні роботи дійсно здійснені саме за адресою спірного житлового будинку, ремонтні роботи були узгоджені зі співвласником. Вимоги щодо припинення права власності на частку у спільному мані сплатою компенсації та визнання права власності є безпідставними, оскільки: Сума компенсації не відповідає реальній вартості частки у житловому будинку, звіт про оцінку не є належним доказом дійсної вартості частки житлового будинку, сплата компенсації є неможливою за відсутності згоди іншого співвласника. Законом передбачено припинення права власності на частку у спільному майні, і незначною. Відповідачка володіє спірним житлом будинком в рівних частках з позивачкою. 27.03.2020 року представником позивача, адвокатом Бут Н.В. було подано відповідь на відзив в якому повністю заперечувала прости доводів представника відповідача, викладених у відзиві. Позовні вимоги просила задовольнити. У підготовчому засіданні 04.03.2021 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У засіданнях, які проводились за допомогою технічних засобів позивачка та представник позивача заявлені позовні вимоги підтримували у повному, просили суд їх задовольнити. Станом на 09.12.2022 року через канцелярію суду представник позивача - адвокат Бут Н.В. надала заяву, у якій просила провести засідання без її участі, зазначила, що заявлені свідки допитані, докази надані до суду належні , від не допитаного свідка (одного) відмовилась. Підтримала позовні вимоги. Представник відповідача у засіданнях, які проводились за допомогою технічних засобів позовні вимоги не визнавала у повному обсязі, підтримувала заперечення, просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Станом на день розгляду справи не була присутня у режимі відеоконференції за допомогою власних технічних засобів, оскільки у неї не було світла, а вона мешкає у м. Кривому Розі. Свідок [PERSON] у судовому заіданні пояснював, що він та його матір позивач по справі підтримують будинок у належному стані, встановлювали вікна, внутрішні двері, робили новий димохід і таке інше. За допомогою звертались до співвласника відповідачки, але у неї не було коштів, пропонували викупити частку відповідачки але отрмували відмову, хоча відповідачка має інше житло. Зазначив, що після смерті бабусі не спілкується з тіткою - відповідачкою, у них неприязні стосунки, останній раз вдповідачку бачив близько 8 років тому, про те, що відповідачка інвалід йому не відомо. Свідок [PERSON] пояснив, що він сусід позивачки, він бачив, що проводились ремонтні роботи по заміні вікон, інших робіт бо позивачка його винаймала, тому шо він будівельник. Відповідачку він ніколи не бачив, за роботи отримував кошти від позивачки. Заслухавши учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом у судовому засіданні, позивач, [PERSON] та відповідач, [PERSON] є власниками житлового будинку [ADDRESS] . [PERSON] Ѕ частина вищевказаного житлового будинку належить на підставі свідоцтва про право на спадщину за азконом від 04.06.2019 року, серія ННЕ 182425, виданого державним нотаріусом Дніпровської районної державної нотаріальної контори Кобрусєвою Л.В. [PERSON] Ѕ частина будинку належить на підставі свідоцтва про правол на спадщину за заповітом від 01.11.1996 року, виданого державним нотаріусом Дніпровської районної державної нотаріальної контори Кобрусєвою Л.В. зареєстрованому у Новомосковському МБТІ в реєстровій книзі 271-2 та рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25.10.2017 року. Також в матеріалах справи є рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25.03.2016 року, яким встановлено, що у [PERSON] та [PERSON] виник спір з приводу користування належним їм у рівних частках житлового будинку [ADDRESS] . Вказаним рішенням у задоволенні позовних вимог [PERSON] про поділ домоволодіння в натурі відмовлено. Щодо вимог позивача про припинення права власності [PERSON] на Ѕ частку у спільному майні та визнання за нею права власності, суд зазначає наступне. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1ст. 2 ЦПК Українипередбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 41 Конституції Українипередбачено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 1 Першого протоколу доКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Як зазначено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Також ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як було встановлено судом, [PERSON] , набула права власності на спірну 1/2 частину житлового будинку в порядку спадкування за заповітом. Поняття спільної часткової власності викладено у ч. 1ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробовому виразі. Відповідно ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Частиною 2 цієї статті передбачено, що співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Згідно ізст. 155 ЖК України власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Відповідно до ч. 3ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно ч. 1 ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Положеннями частини першоїст. 346 ЦК України наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту ч. 2 цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом. Один з таких випадків наведено вст. 365 ЦК України, яка регулює порядок, підстави та умови припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зокрема, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідно ч. 2 ст. 183 ЦК Українинеподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласників на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умовами, що припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. У п. 43 постанови Великої Палати Верховного Судувід 18грудня 2018 року в справі №908/1754/17 зроблено висновок, що ст.365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, у пунктах 1-3). Закріплена п. 4 ч. 1ст.365 ЦК України не може вважатися самостійною обставиною для припинення права на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Аналіз зазначеного дає підстави для висновку, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 ч. 1ст. 365 ЦК Україниза умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Статтею 12 ЦПК Українивстановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим. Обґрунтовуючи позов, позивач в якості підстав для припинення права власності відповідача на 1/2 частку житлового будинку, вказала, що частка відповідачки не може бути виділена в натурі, спільне володіння і користування майном є неможливим. Позивач не надав до суду доказів неможливості спільного володіння та користування спільним житловим будинком. Припинення права власності відповідачки на 1/2 частку житлового будинку, завдасть істотної шкоди інтересам відповідачки як співвласнику. Доводи позивача, що між нею та відповідачкою склалися напружені відносини та неможливості, не можуть бути прийняті судом, як належне обґрунтування позовних вимог, оскільки відсутність близьких дружніх відносин між співвласниками не перешкоджає фактичному володінню, користуванню та розпорядженню своєю часткою майна. З урахування вищевикладеного визнання за позивачем права власності в цілому на житловий будинок порушує права відповідачки та завдасть їй істотної шкоди, а тому необхідно відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог. За таких обставин, немає й підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення з позивача на користь відповідача різниці вартості ідеальної частки в сумі 22099,00 грн., оскільки присудження такої компенсації можливе виключно як наслідок припинення права на вказану частку у спільному майні на підставі статті 365 ЦК України. Разом з цим позивач і не наддала суду доказів того, що вона попередньо внесла вартість цієї частки на депозитний рахунок суду. З приводу позовних вимог про стягнення витрат на утримання майна суд встановив наступне. Позивач стверджує, що за власні кошти нею було придбано будівельні матеріали та оплачено роботу будівельників на суму 81441,62 грн. Витрати на оплату будівельникам склали 22300 грн. Нею було зроблено такі ремонтні роботи по будинку та прибудинковій території: зміна електропроводки, обгородження помешкання, заміна забору, воріт, хвіртки, утеплення стін та їх шпаклівку, ремонт стін в веранді, ремонт димарю, літнього душу, ремонту крівель, ремонт вікон, дверей, стін, окраски стін. Отже, позивач заявила позовну вимогу про стягнення з відповідача на її користь Ѕ частину від понесених витрат у розмірі 40720,81 грн. На підтвердження понесених витрат надала чеки та квитанції (а.с.23-27, 70-101), з яких вбачається тільки назва товару та вартість. З вказаних квитанцій не можливо встановити, що саме дані будівельні матеріали були використані у ремонтних роботах житлового будинку [ADDRESS] , а також позивач не надала доказів, що даний житловий будинок потребував саме таких ремонтних робіт. Відповідно до ч. ч. 1-3ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Позивачем для підтвердження розміру понесених витрат на ремонтні роботи, клопотань про призначення по справі будівельно-технічної експертизи не заявлялось. Ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності, є спільною частковою власністю. За змістом ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Статтею 360 ЦК України визначено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання, а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язання, пов`язаним із спільним майном. У разі ухилення співвласника від участі у витратах на утримання спільної власності, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутися до суду з позовом про примусове стягнення зі співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна. Про необхідність згоди інших співвласників за наявності наміру здійснити ремонтні роботи/ покращення спільного майна дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові №757/48652/15-ц від 11 лютого 2019 року. Отже, суд приходить до висновку, що позивач перед початком здійснення ремонтних робіт будинку повинна була отримати згоду іншого співвласника будинку, тобто [PERSON] , однак не надала суду доказів наявності вказаного дозволу. Враховуючи вищевикладене суд не знаходить законних підстав для стягнення з [PERSON] на користь позивача витрати на утримання спільного майна в розмірі 40 720,81 грн. Таким чином, з`ясувавши всі обставини справи, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до п.1 ч. 2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Тому у задоволені позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат у вигляді судового збору, витрат на правову (правничу) допомогу слід відмовити. Представник відповідача спрямувала до суду клопотання про стягнення з позивача на користь відповідачки витрати на правничу допомогу в розмірі 4 000 гривень. (а.с.118) Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Дослідивши договір №3-ц про надання правничої (правової) допомоги від 11.02.2020 року, додаток №1 до договору про надання правничої (правової) допомоги від 11.02.2020 р., квитанцію №629361 від 11.02.2020 року, Акт приймання передачі наданих послуг, підтверджується оплата за правничу допомогу [PERSON] в розмірі 4 000, 00 грн., тому суд приходить до висновку щодо стягнення з позивача на користь відповідачки витрати на правничу допомогу в розмірі 4 000,00 гривень.

Outcome: approved