Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом з вимогою до відповідача [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Вимоги позову обгрунтовано тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 17.07.2018. Від шлюбу мають спільного неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Деснянським районним судом м. Києва 06.11.2019 по справі №754/15950/19 був винесений судовий наказ, згідно з яким з позивача стягнуто аліменти на користь відповідача на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини його заробітків (доходів) щомісяця, але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на місяць. Позивач зазначає, шо сторони є військовослужбовцями, бувають у відрядженнях, пов`язаних із службою, при цьому спільна дитина фактично проживає з батьками порівну, позивач утримує дитину в той час, коли вона з ним проживає. Посилається і на те, що відповідач має високий рівень заробітку, при цьому на утриманні у позивача перебувають його непрацездатні батьки. Позивач просить суд змінити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь відповідача на підставі судового наказу, винесеного Деснянським районним судом м. Києва по справі №754/15950/19 від 06 листопада 2019 року, на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] з 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на 1/7 частини з усіх видів заробітку, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення законної сили до досягнення дитиною повноліття. 28.02.2022 року ухвалою Деснянського районного суду м. Києва відкрито провадження по справі та постановлено здійснювати розгляд справи у спрощеному позовному провадженні без виклику учасників справи. 30.06.2022 ухвалою Деснянського районного суду м. Києва постановлено здійснювати розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 22.08.2022 витребувано з військової частини [NUMBER] належним чином завірені довідки про доходи [PERSON] та [PERSON] за період з листопада 2019 року по теперішній час. Відповідач скористалася правом надання відзиву, у якому зазначила про те, що заперечує щодо позовних вимог у повному обсязі, вважає їх безпідставними та необґрунтованими, оскільки позивач як на підставу зменшення розміру аліментів посилається на збільшення його заробітної плати. Покращення матеріального стану позивача не є підставою для зменшення розміру аліментів. Доходи платника аліментів (позивача) свідчать про достатність заробітку для гармонійного забезпечення розвитку нашої дитини. Позивачем не надано належних та допустимих доказів для зменшення розміру аліментів, які б свідчили про зміну матеріального чи сімейного стану Позивача, стану здоров`я Позивача чи будь-яких обставин, що мають істотне значення, як того вимагає ст. 192 СК України. Всі обставини, викладені у позовній заяві, не змінились та мали місце і при визначенні судом розміру аліментів у листопаді 2019 року. В судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги позову підтримує в повному обсязі та просив його задовольнити. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, до суду адвокатом Лисенко І.К. подано заяву, у відповідності до якої заперечує щодо викладеного в позові, посилаючись на відзив. Приймаючи до уваги викладене, визнавши матеріали справи достатніми для вирішення справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Згідно зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог ст.ст. 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 12, ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що між сторонами 19.10.2007 укладено шлюб, зареєстрований Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, актовий запис № 1906. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 17.07.2022 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Також, 06.11.2019 Деснянським районним судом м. Києва у справі №754/15950/19 був винесений судовий наказ, у відповідності до якого позивач зобов`язаний сплачувати аліменти на користь відповідача на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини його заробітків (доходів) щомісяця, але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на місяць. У відповідності до довідки про доходи № 627/2564 від 16.11.2022, виданої Військовою частиною [NUMBER] підполковнику [PERSON] , грошове забезпечення позивача у листопаді 2019 року становило 22 981,97 грн., у лютому 2022 року - 40 016,71 грн., у жовтні 2022 року - 41 808,49 грн. При цьому, позивач отримував грошову допомогу на оздоровлення за 2022 рік у розмірі 40 526,69 грн. та додаткову винагороду під час військового стану 2022 рік у розмірі 247 857,14 грн. При вирішенні спору суд приймає до уваги те, що відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі ст.ст. 3, 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ч.1 ст. 3 Конвеції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Судом також встановлено, що відповідач [PERSON] та дитина - [PERSON] , з 27.20.2016 року зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідками від 12 вересня 2022 року, виданими Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської РДА, які наявні в матеріалах справи. Позивач в обгрунтування вимог позову вказує на те, що є військовослужбовцем та має офіційне працевлаштування та дохід. Також, [PERSON] в позові зазначає, що має на утриманні непрацездатних батьків, які не працюють та проживають у Полтавській області. Відповідно до наданих довідок з Пенсійного фонду України, форми ОК-5 та ОК-7, мати позивача, [PERSON] не працює з грудня 1999 року, а батько- [PERSON] не працює з червня 2011 року, а отже, з моменту визначення судом розміру аліментів на утримання нашої дитини з 2019 року, істотних змін у позивача відносно його батьків не сталось. У відповідь на витребування судом доказів, командиром військової частини [NUMBER] надано суду належним чином завірені копії довідок про доходи [PERSON] та [PERSON] . Так, згідно з довідкою про доходи [PERSON] за № 627/2565 від 16.11.2022, загальна сума заробітку останньої за період з 01.07.2020 по 31.10.2022, включаючи одноразові виплати, складає 624 857, 21 грн. У відповідності довідки про доходи [PERSON] від 16.11.2022, загальна сума доходу за період з 01.11.2019 по 31.10.2022, включаючи одноразові виплати становить - 1 442 030, 16 грн. З наданих довідок вбачається, що грошове забезпечення позивача у лютому 2022 року (на час звернення позивача до суду з даним позовом) становило 40 016,71 грн. При цьому, відповідач отримувала грошову допомогу на оздоровлення за 2022 рік у розмірі 22 987,82 грн. та додаткову винагороду під час військового стану 2022 рік у розмірі 37 857,14 грн. Тобто, додаткові виплати відповідача значно менші ніж ті, які отримав позивач. А грошове забезпечення у лютому 2022 року сторонами було отримано у однаковому розмірі, що лише свідчить про рівність сторін. Дослідивши зазначені докази, вбачається, що заробіток позивача значно перевищує дохід відповідача, а отже твердження [PERSON] щодо покращення матеріального забезпечення відповідача не знайшли свого об`єктивного підтвердження в процесі розгляду справи. Також, суд критично оцінює Акт про проживання від 11.02.2022, на який посилається позивач, стверджуючи, що син періодично проживає з ним та перебуває на його утриманні з підстав того, що зазначений доказ не завірений належним чином уповноваженими органами у відповідності з чинним законодавством, не містить місця, часу, обставин його складення, а отже не може братись до уваги при ухваленні рішення по суті. Слід зазначити про те, що стороною позивача не надано суду доказів наявності підстав для зменшення аліментів на утримання дитини з 1/4 частини заробітків (доходів) щомісяця до 1/7 частини заробітків позивача, а також не надано доказів, які свідчили б про відсутність можливості сплачувати аліментів в зазначеному розмірі. Зважаючи на викладене, стороною позивача доказів зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось (ст. 192 СК України), перебування на утриманні позивача інших дітей, батьків чи інших осіб, а також на підтвердження наявності або відсутності майна, суду не надано. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що стороною позивача в силу ст. 12, 81 ЦПК України не було доведено належними та достатніми доказами вимоги щодо зменшення розміру аліментів, суд приходить до висновку про відсутність підстав для зменшення розміру аліментів на утримання дитини, встановленого судовим наказом Деснянського районного суду м. Києва від 06.11.2019. Суд враховує і той факт, що виховання дитини одним з батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку з чим певним чином з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного. Зазначене призводить до дисбалансу у обов`язках батьків, чому кореспондується право одного з батьків подати позов до суду для спонукання іншого з батьків брати участь у витратах на дітей. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку про необгрунтованість вимог позову та відстність підстав для його задоволення.

Outcome: dismissed