Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-05 00:00:00

У вересні 2021 року позивач [PERSON] , звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до Кілійського міжрайонного управління водного господарства, Державного агентства водних ресурсів України про визнання права, поновлення на роботі та стягнення відшкодування моральної шкоди. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що позивач працював у Кілійському міжрайонному управлінні водного господарства на посадах: виконуючий обов`язки заступника начальника управління, заступника начальника, виконуючим обов`язки начальника управління, начальником управління. Наказом Державного агентства водних ресурсів України № 195-ос від 02.07.2021 позивача звільнено з посади начальника Кілійського міжрайонного управління водного господарства 14.07.2021 у зв`язку із закінченням дії контракту. Позивач зазначив, що після 14.07.2021 трудові відносини продовжували тривати. Фактично [PERSON] звільнено з посади начальника Кілійського міжрайонного управління водного господарства 30.07.2021 на підставі наказу Держагентства № 195-ос від 02.07.2021. Трудову книжку роботодавець надіслав позивачу поштою 07.09.2021, яка отримана останнім 14.09.2021. Проте, позивач не згоден із звільненням його з посади начальника Кілійського міжрайонного управління водного господарства, оскільки звільнення здійснено без законної підстави і з численними порушеннями його трудових прав і інтересів. Враховуючи викладене, позивач просить вважати трудовий договір укладений 11.07.2019 між Державним агентством водних ресурсів України і [PERSON] , як начальником Кілійського міжрайонного управління водного господарства укладеним на невизначений строк; поновити позивача в Кілійському міжрайонному управлінні водного господарства на посаді начальника; стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31.07.2021 по день прийняття рішення по справі; стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача відшкодування спричиненої моральної шкоди у розмірі 90000 грн; стягнути солідарно з відповідачів судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу та інші судові витрати, що поніс позивач. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 18.10.2021 відкрито провадження по справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 06.06.2022 закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. Протокольною ухвалою від 14.09.2022 постановлено повернутися на стадію підготовчого судового засідання. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 12.10.2022 закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. В грудні 2021 року позивач подав заяву про зміну предмету позову, яка прийнята судом. В зазначеній заяві позивач просить визнати його звільнення таким, що відбулось без законної підстави; поновити [PERSON] на роботі - начальником (керівником) Кілійського міжрайонного управління водного господарства; внести до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань відомості про прізвище, ім`я, по батькові керівника Кілійського міжрайонного управління водного господарства - [PERSON]; у разі реорганізації Кілійського міжрайонного управління водного господарства, якщо таке відбудеться до фактичного поновлення [PERSON] на роботі і внесення до Єдиного державного реєстру відомостей про прізвище, ім`я, по батькові керівника Кілійського міжрайонного управління водного господарства - [PERSON], внести до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомості про прізвище, ім`я, по батькові керівника юридичної особи правонаступником Кілійського міжрайонного управління водного господарства - [PERSON]; стягнути солідарно з відповідача-1 і відповідача-2 на користь [PERSON] , [INFO] , середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31.07.2021 по день прийняття рішення по справі; стягнути солідарно з відповідача-1 і відповідача-2 на користь [PERSON] , [INFO] , відшкодування спричиненої моральної шкоди у розмірі 90000 грн; стягнути солідарно з відповідача-1 і відповідача-2 на користь [PERSON] судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу і інші судові витрати. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві та заяві про зміну предмету позову. Представник відповідача-1 просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, з викладених у письмовому відзиві підстав. Представник відповідача-2 просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, з викладених у письмовому відзиві підстав. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Стаття 43 Конституції України визначає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що відповідно до п. 5 Положення про Кілійське МУВГ, Держводагентство через Басейнове управління водних ресурсів річок Причорномор?я та нижнього Дунаю здійснює управління, координацію та контроль за фінансово-господарської діяльності Управління з питань реалізації державної політики у сфері розвитку водного господарства і гідротехнічної меліорації земель, управління, використання та відтворення повеневих водних ресурсів, експлуатації водогосподарських систем, гідротехнічних споруд. Згідно п. 5.2. Положення про Кілійське МУВГ за поданням БУВР річок Причорномор`я та нижнього Дунаю призначає на посаду та звільняє з посади начальника Управління шляхом укладення та розірвання з ним контракту, за погодженням із відповідною державною адміністрацією. Підпунктом 6 пункту 11 Положення про БУВР річок Причорномор`я та нижнього Дунаю, керівник Управління вносить пропозиції Голові Держводагентства щодо призначення на посади та звільнення з посад начальників підпорядкованих організацій шляхом укладення та розірвання з ними контрактів за погодженням з місцевою державною адміністрацією. [PERSON] працював у Кілійському міжрайонному управлінні водного господарства на посадах: заступника начальника управління з 15.01.2019 відповідно до наказу № 03-ос від 03.01.2019, виконуючим обов`язки начальника управління з 09.05.2019 відповідно до наказу № 123-ос від 08.05.2019, начальником управління з 15.07.2019 відповідно до наказу № 178-ос від 11.07.2019, що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] . Наказом Держводагенства від 11.07.2019 № 178-ос «Про призначення [PERSON] » на посаду начальника Кілійського МУВГ призначено [PERSON] з укладанням контракту строком на один рік. На підставі заяви [PERSON] від 16.05.2019 про призначення його на посаду начальника Кілійського МУВГ, між Державним агентством водних ресурсів України та [PERSON] було укладено контракт № 193, терміном дії з 15.07.2019 до 14.07.2020, тобто на один рік. Призначення [PERSON] на посаду начальника Кілійського МУВГ відбулося з дотриманням норм чинного законодавства, а саме: за поданням начальника Управління БУВР річок Причорномор`я та нижнього Дунаю до Голови Держводагентства про його призначення на посаду за його згодою та укладанням контракту (лист від 03.06.2019 № 817/17/04), та, відповідно за погодженням про його призначення з Кілійською районною державною адміністрацією (лист погодження від 16.05.2019 № 391734). 18.05.2020 позивач звернувся із заявою до Держводагентства про продовження дії контракту строком на один рік. Наказом Держводагентства від 19.05.2020 № 127-ос «Про продовження контракту» було продовжено строк дії контракту від 11.07.2019 № 193 з [PERSON] , як з начальником Кілійського МУВГ, строком на один рік, а саме з 15.07.2020 по 14.07.2021 включно, та укладено Додаткову угоду № 1 від 19.05.2020. Згідно пп. 1 п. 21 контракту від 11.07.2019 № 193, укладеного між Держводагентством та позивачем, контракт припиняється після закінчення терміну його дії. Як вбачається з п. 23 контракту від 11.07.2019 № 193, контракт може бути продовжений за згодою сторін відповідно до законодавства. Пунктом 18 Положення про порядок укладання контракту з керівником підприємства, що є у державній власності, при прийманні на роботу, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 19.03.1993 № 203 «Про застосування контрактної форми трудового договору з керівником підприємства, що є у державній формі власності», визначено, що за 2 місяці до закінчення строку дії контракту він може бути за угодою сторін продовжений або укладений на новий чи інший строк. Згідно зі ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення, трудового договору є закінчення строку трудового договору (пункти 2, 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення. У постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі № 664/2284/16-ц викладена наступна правова позиція, передбачено підставу припинення трудового договору, що укладався на певний строк, а саме: у тих випадках, коли трудовий договір укладався до настання певного факту, такий договір вважається укладеним на певний строк. Тому настання обумовленого факту є підставою для припинення трудового договору у зв`язку із закінченням строку. Наказом Державного агентства водних ресурсів України № 195-ос від 02.07.2021 [PERSON] звільнено з посади начальника Кілійського міжрайонного управління водного господарства 1 4.07.2021 у зв`язку із закінченням дії контракту, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, пп. 1 п. 21 контракту, тобто волевиявлення обох сторін щодо його продовження не відбулось, що є особливістю правової природи строкових трудових договорів (контрактів). Як вбачається з п. 24 контракту зазначено термін його дії, а саме з 15.07.2019 до 14.07.2020, контракт припиняється після закінчення строку його дії. Згідно п.4 Додаткової угоди № 1 від 11.07.2019 № 193 угода набуває чинності з моменту підписання обома сторонами та діє по 14.07.2021 включно. Тобто, між Держводагентством та позивачем було укладено трудовий договір на визначений контрактом строк, а перебування позивачем на робочому місці після закінчення дії контракту не дає підстав вважати, що контракт набуває статусу безстрокового договору, при тому, що сторони у даному випадку навіть не намагалися та не обговорювали питання про його переукладення або продовження строку його дії. Волевиявлення позивача на укладення строкового контракту підтверджується його особистим підписом на контракті, додатковій угоді, в яких зазначений строк його дії. З приводу твердження позивача, що після закінчення строку трудового договору трудові відносини між Державним агентством водних ресурсів України і [PERSON] як начальником Кілійського МУВГ фактично тривали і жодна із сторін договору після закінчення строку трудового договору, а саме, після 14.07.2021 не вимагала їх припинення, то, відповідно до ст. 39-1 КЗпП України, дія цього трудового договору вважається продовженою на невизначений строк, суд зазначає наступне. Як вбачається з позовної заяви, позивач знав, що на електронну адресу Кілійського МУВГ з електронної адреси БУВР річок Причорномор`я та нижнього Дунаю був надісланий наказ Держводагентства від 02.07.2021 № 195-ос про звільнення [PERSON] із займаної посади для ознайомлення, але не вжив відповідних заходів щодо його реєстрації в управлінні та відмовився ознайомлюватися з ним. Згідно з доповідною запискою провідного інженера з підготовки кадрів служби управління персоналом [PERSON] від 14.07.2021, станом на 17 год. 00 хв. 14.07.2021 [PERSON] відмовився підписувати наказ Кілійського МУВГ від 14.07.2021 № 110-ос про його звільнення та нарахування компенсації за невикористану відпустку, що в подальшому привело до порушення вимог КЗпП України, а також відмовився забирати трудову книжку та передавати справи. В подальшому позивач знаючи про його звільнення з посади у зв`язку із закінченням строку дії контракту, без правових на те підстав продовжував ходити на роботу та виконувати свої посадові обов`язки, що не заперечується сторонами. При цьому, відповідачем у письмовому відзиві вказано, що позивач ігнорував як працівників Кілійського МУВГ так і керівництво Держводагентства. Наказом Держводагентства від 26.07.2021 № 210-ос «Про покладання виконання обов`язків на А. Павлову », з 26.07.2021 виконання обов`язків начальника Кілійського МУВГ покладено на Павлову А. до призначення у встановленому порядку начальника Кілійського МУВГ, у зв`язку з чим втратив чинність п. 2 наказу Держводагентства від 02.07.2021 № 195-ос, згідно якого з 15.07.2021 виконання обов`язків начальника Кілійського МУВГ покладено на [PERSON] . Як зазначено відповідачем, будучи проінформованим, що виконання обов`язків начальника Кілійського МУВГ має бути покладено на заступника начальника Кілійського МУВГ Петренко А.С., [PERSON] не надав їй відпустку у червні 2021 року, відповідно до затвердженого ним 11.12.2020 графіку відпусток, а видав наказ про надання їй відпустки за день до власного звільнення, тобто 13.07.2021. 14.07.2021, в останній день дії трудового контракту на електронну адресу Кілійського МУВГ надійшов електронний лист з фотокопією наказу Державного агентства водних ресурсів України № 195-ос від 02.07.2021. Проте, позивач відмовився ставити свій підпис. 29.07.2021 до Держводагентства було надано доповідну записку в.о. начальника Кілійського МУВГ Павлової А. про те, що станом на 29.07.2021 [PERSON] не звільнений, діловод управління [PERSON] проігнорувала наказ Держводагентства від 26.07.2021 № 210-ос, не зареєструвала та не доведа його до служби з управління персоналом. Також у доповідній записці вказано, що [PERSON] та [PERSON] . Застосовується моральний пресинг, залякування колективу та погрози про звільнення за статтями різного типу. 30.07.2021 було запропоновано позивачу отримати трудову книжку та завірену копію наказу Держводагентства про його звільнення, але забирати трудову книжку [PERSON] відмовився, про що був складений Акт про відмову від ознайомлення з наказом про звільнення та отримання трудової книжки. Наказом Кілійського МУВГ від 30.07.2021 № 128-ос [PERSON] звільнено із посади начальника Кілійського МУВГ та здійснено з ним повний розрахунок, про що свідчить розрахунковий лист за липень 2021 № 8315. Трудову книжку у день звільнення позивач відмовився забирати, у зв`язку із чим Кілійським МУВГ на його адресу за місцем його реєстрації: [ADDRESS] , було надіслано лист від 30.07.2021 за № 475 з повідомленням про необхідність одержати трудову книжку серії [NUMBER] у службі з управління персоналом Кілійського МУВГ або надати письмову згоду на пересилання трудової книжки поштою. [PERSON] надав згоду на направлення трудової книжки поштою, що підтверджується наданою ним згодою від 28.08.2021. Згідно зворотного поштового повідомлення за № 6830302366963 позивачем була отримана трудова книжка 14.09.2021. Враховую викладене, відповідач-1 зазначає, що через відсутність на робочому місці особи, яку наказом № 195-ос від 02.7.2021 було покладено виконання обов`язків начальника КМУВГ, тобто заступника начальника [PERSON] , не було особи, яка змогла б взяти на себе відповідальність за вручення позивачу трудової книжки, а також подати державному реєстратору заяву про внесення змін до відомостей про юридичну особу, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, та громадських формувань. Через що, Національне агентство водних ресурсів України вимушене видати додатковий наказ № 210-ос від 26.07.2021, яким обов`язки начальника КМУВГ були покладені на провідного інженера з підготовки кадрів служби з управління персоналом КМУВГ Павлову А.М. Отже, посилання позивача на норму статті 39-1 КЗпП України є необґрунтованим, оскільки знаючи про закінчення строку укладеного між ним та відповідачем контракту, самовільно продовжував після 14.07.2021 працювати на посаді до кінця липня місяця 2021 року та відмовлявся знайомитися із наказом про його звільнення. Укладення контракту на певний строк, з урахуванням ч.3 ст. 21 КЗпП України, регулюється ч. 2 ст. 23 КЗпП України, що виключає при переукладенні контракту чи продовженні строку його дії застосування ч. 2 ст. 39-1 КЗпП України. Посилання позивача на те, що зміна керівника Кілійського МУВГ відбулася 29.07.2021 після 17.00, тобто після закінчення робочого часу і свідчить про те, що фактичне звільнення позивача з посади відбулося 30.07.2021 не може прийматися до уваги судом, оскільки позивач був звільнений 14.07.2021 наказом Держводагентства від 02.07.2021 № 195-ос у зв`язку із закінченням терміну дії контракту. Суд зауважує, що звільнення у зв`язку із закінченням дії контракту по суті не є розірванням трудового контракту, а є припиненням контракту у зв`язку із закінченням строку його дії. Закінчення строку дії контракту і видання у зв`язку із цим наказу або розпорядження про звільнення не є іцініативою про розірвання трудового договору, а лише доводить відсутність ініціативи переукласти або продовжити трудовий контракт, тобто відсутність ініціативи встановити трудові відносини. Отже, термін строкового трудового договору встановлюється за погодженням сторін. Вносити пропозиції щодо терміну трудового договору має право кожна із сторін. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13.09.25017 у справі № 6-254цс17 і є незмінною. Постановою Кабінету Міністрів України від 09.10.2013 № 818 затверджено Порядок погодження з Головою Ради Міністрів Автономної Республіки Крим, головами місцевих державних адміністрацій призначення на посади та звільнення з посад керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління, інших центральних органів виконавчої влади. Порядок визначає процедуру погодження з Головою Ради Міністрів Автономної Республіки Крим, головами місцевих державних адміністрацій призначення на посади та звільнення з посад (крім звільнення за власним бажанням) керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління, інших центральних органів виконавчої влади, крім керівників підприємств, установ, організацій Збройних Сил та інших військових формувань, МВС, а також керівників навчальних закладів, що призначаються на посаду за умовами конкурсу. Абзацом 2 пункту 3 Порядку визначено, що у пропозиції щодо погодження звільнення керівника підприємства зазначаються прізвище, ім`я та по батькові, дата народження, громадянство, найменування займаної посади на час подання документів, підстава для звільнення. До зазначеної пропозиції додаються копія заяви про звільнення, біографічна довідка кандидата на посаду (з фотокарткою розміром 4х6 сантиметрів), засвідчена підписом керівника кадрової служби, який скріплений печаткою. Тобто, при погодженні звільнення з посади керівника підприємства орган державної влади, який погоджує звільнення, розглядає, зокрема, копію заяви про звільнення. Нормами чинного законодавства передбачені випадку звільнення, у яких передбачена заява керівника про звільнення, зокрема, це ч. 1 ст. 36, ст. 38 та ст. 39 КЗпП України, тобто, необхідною умовою є волевиявлення керівника щодо припинення трудових відносин. Вищенаведеним Порядком виключено необхідність погодження звільнення керівника у разі подання ним заяви на звільнення за власним бажанням. Оскільки звільнення позивача відбулось з підстав закінчення строку дії контракту, а необхідність подання заяви працівника про припинення контракту у зв`язку із закінченням його терміну дії не вимагається, відповідно, і отримання погодження органу державної влади у разі звільнення з підстав закінчення с троку дії контракту з відповідною місцевою державною адміністрацією не передбачено чинним законодавством. Звільнення у зв`язку із завершенням дії контракту, по суті, не є розірванням трудового контракту, а є припиненням контракту у зв`язку із закінченням строку його дії. Термін строкового трудового договору встановлюється за погодженням сторін. Вносити пропозиції щодо терміну трудового договору має право кожна із сторін. У постанові Верховного Суду від 11.11.2020 у справі № 686/27915/18 міститься висновок про те, що звільнення на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України за закінченням строку дії трудового договору не вважається звільненням з ініціативи роботодавця, підстави якого передбачені статтями 40,41 КЗпП України. На підставі викладеного, Держводагенстсво вважає, що звільнення [PERSON] з посади з посади начальника Кілійського МУВГ у зв`язку із закінченням дії контракту без погодження із місцевою державною адміністрацією не є порушенням процедури його звільнення, а отже не є підставою для визначення незаконним та скасування наказу Держводагентства від 02.07.2021 № 195-ос «Про звільнення [PERSON] ». Як вбачається з матеріалів справи, Держводагентство 14.07.2021 за вхідним № 2850/0/07-21 отриманий лист від Кілійського МУВГ від 13.07.2021 за № 235, в якому позивач у зв`язку із закінченням строку дії контракту просить продовжити з ним контракт від 11.07.2019 № 193. До цього листа додані заяви позивача від 13.07.2021, в яких він зазначає, що 14.07.2021 закінчується строк дії контракту, укладеного 11.07.2019 за № 193 між ним та Держводагентством, та дає згоду на продовження дії контракту ще на один рік. Оскільки Державодагентство не виявило бажання продовжувати трудові відносини із [PERSON] після закінчення строку дії контракту, то звільнення позивача було проведено з додержанням вимог чинного законодавства України у зв`язку із закінченням строку дії контракту. Суд звертає увагу, що чинне законодавство України не передбачає можливості поновлення працівника на роботі після закінчення строку дії контракту в судовому порядку. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.04.2019 справа № 401/2531/17. Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Звільнення [PERSON] відбулося у зв`язку із закінченням дії контракту, а продовжувати трудові відносини із [PERSON] . Держводагентство не виявило бажання. Суд зазначає, що оскільки позовні вимоги позивача про стягнення на його користь середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди є похідними від вимоги про поновлення позивача на посаді, у зв`язку із відсутністю правових підстав для поновлення позивача на посаді, у зв`язку із відсутністю правових підстав для поновлення позивача на посаді начальника управління Кілійського МУВГ, вказані вимоги не мають правових підстав для їх задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За приписами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] до Кілійського міжрайонного управління водного господарства, Державного агентства водних ресурсів України про визнання звільнення, таким, що відбулося без законної підстави, поновлення на роботі та стягнення відшкодування моральної шкоди та зобов`язання здійснити певні дії, не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed