Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-04 00:00:00

У квітні 2022 року позивач в особі свого представника - адвоката Ковальчука Д.Ю. звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати незаконним та скасувати пункти 2, 3 наказу Державного підприємства «Комбінат «Салют» Державного агентства резерву України від 06.04.2022 року № 31-ос «Про поновлення на роботі [PERSON] », а також стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки виконання рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 квітня 2021 року по справі № 202/1772/21 за період з 27.01.2022 року по 26.04.2022 року в розмірі 107174 грн. 40 коп. та моральну шкоду в розмірі 20000 грн. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 травня 2022 року у справі було відкрите загальне позовне провадження та призначене підготовче засідання. Під час підготовчого провадження в липні 2022 року позивач у зв`язку із самостійним скасуванням відповідачем спірного наказу уточнив свої позовні вимоги та просив стягнути з Державного підприємства «Комбінат «Салют» Державного агентства резерву України середній заробіток за час затримки виконання рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 квітня 2021 року по справі № 202/1772/21 за період з 28.01.2022 року по 27.07.2022 року в розмірі 235029 грн. 72 коп., а також моральну шкоду в розмірі 20000 грн. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані тим, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16.04.2021 року по справі № 202/1772/21 його було поновлено на посаді начальника служби безпеки Державного підприємства «Комбінат «Салют» Державного агентства резерву України. Зазначене рішення суду відповідачем не було виконано. Наказом від 06.04.2022 року № 31-ос «Про поновлення на роботі [PERSON] » було скасовано п. 1 наказу № 28-ос від 01.03.2021 року про звільнення його за п. 11 ст. 40 КЗпП України. У зв`язку зі скороченням посади начальника служби безпеки поновлено його на посаді охоронника пожежного. Наказом відповідача від 15.06.2022 року № 41-ос було скасовано пункти 2, 3 наказу від 06.04.2022 року № 31-ос «Про поновлення на роботі [PERSON] ». Отже, рішення суду про поновлення його на посаді начальника служби безпеки не виконано. Тому вважає, що на підставі статті 236 КЗпП України з відповідача підлягає стягненню на його користь середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, виходячи із середньої заробітної плати 1889,49 грн., за виключенням сум, що були виплачені йому відповідачем. Крім того, позивач зазначає, що внаслідок прийняття відповідачем незаконного наказу від 06.04.2022 року № 31-ос «Про поновлення на роботі [PERSON] », яким його було поновлено не на тій посаді, що зазначена в рішення суду від 16.04.2021 року, та який в подальшому відповідачем було скасовано, йому завдано моральну шкоду, оскільки він був вимушений витрачати свій час і додаткові кошти для залучення адвоката для підготовки позову до суду про визнання даного наказу незаконним, сплати судового збору при тому, що відповідач досі не поновив його на роботі. В свою чергу, він зобов`язаний утримувати двох дітей та дружину. Моральну шкоду оцінює у 20000 грн. Відповідачем був поданий відзив на позов [PERSON] , в якому відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що підприємство не мало можливості виконати рішення суду про поновлення позивача на роботі через скорочення раніше займаної посади та протиріччя, допущені в рішенні суду. У зв`язку з відсутністю посади начальника служби безпеки наказом від 06.04.2022 року № 31-ос [PERSON] було поновлено на посаді охоронника пожежного. Вказаний наказ був оскаржений позивачем до суду. Після цього наказом від 15.06.2022 року № 41-ос було скасовано пункти 2, 3 наказу від 06.04.2022 року № 31-ос «Про поновлення на роботі [PERSON] ». Відповідач вважає, що вини роботодавця у затримці виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі немає. Рішення суду від 16.04.2021 року про поновлення позивача на роботі не було виконано з поважних причин, а тому відсутні підстави для стягнення на користь позивача середнього заробітку відповідно до ст. 236 КЗпП України. На думку відповідача, розмір середнього заробітку, який просить стягнути позивач, є необґрунтованим. Також є безпідставними вимоги про відшкодування моральної шкоди. На відзив відповідача представником позивача була надана відповідь, в якій він наполягає на задоволенні позову. Вважає, що відсутність рівнозначної посади не може бути визнано поважною причиною невиконання відповідачем рішення суду про поновлення на роботі. Крім того, звертає увагу, що відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу Пенсійного фонду України форми ОК-7 № 4521125132554518 розмір отриманої позивачем заробітної плати у лютому 2021 року становив 36774 грн., у березні 2021 року 2905,31 грн. Відповідно середньоденний заробіток позивача складає 1889,49 грн. Тож з урахуванням виплачених відповідачем сум оплати мобілізованим розмір середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі складає 235029 грн. 72 коп. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 вересня 2022 року підготовче провадження було закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача Ковальчук Д.Ю. позов з урахуванням уточнених позовних вимог підтримав. Крім того, зазначив про подання доказів щодо понесених позивачем судових витрат після ухвалення рішення по справі. Представник відповідача Гокова Т.В. у судовому засідання позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позов. Крім того, у своїх письмових поясненнях по справі зазначила, що позивачем пропущений встановлений законодавством тримісячний строк для звернення до суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду. Вважає, що наведений позивачем розрахунок суми середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі є завищеним, зроблений без врахування отриманої позивачем заробітної плати. Відзначила, що оскільки позивач наказом № 31-ос від 06.04.2022 року був поновлений на роботі, то період затримки виконання рішення суду слід вважати з 16.04.2021 по 06.04.2022 року. 15.06.2022 року наказ № 31-ос від 06.04.2022 в частині поновлення на роботі [PERSON] був скасований. Водночас наказом № 57-ос від 23.09.2022 року позивача поновлено на роботі на посаді охоронника пожежного з 16.04.2021 року. Також вважала, що позивачем не надано доказів заподіяння йому моральної шкоди внаслідок прийняття наказу № 31-ос від 06.04.2022 про поновлення на роботі. З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав: Судом установлено, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16.04.2021 року по справі № 202/1772/21, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 02.03.2022 року, було визнано незаконним та скасовано наказ Державного підприємства «Комбінат «Салют» Державного агентства резерву України № 28 від 01.03.2021 про звільнення [PERSON] з посади начальника служби безпеки Державного підприємства «Комбінат «Салют» Державного агентства резерву України. Поновлено позивача на посаді начальника служби безпеки Державного підприємства «Комбінат «Салют» Державного агентства резерву України з 16.04.2021 року. Стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.03.2021 по 16.04.2021. Рішення суду в частині поновлення позивача на посаді начальника служби безпеки Державного підприємства «Комбінат «Салют» Державного агентства резерву України допущено до негайного виконання. Також судом установлено, що наказом від 06.04.2022 року № 31-ос «Про поновлення на роботі [PERSON] » було скасовано п. 1 наказу № 28-ос від 01.03.2021 року про звільнення його за п. 11 ст. 40 КЗпП України та поновлено позивача на посаді охоронника пожежного. Наказом відповідача від 15.06.2022 року № 41-ос скасовано пункти 2, 3 наказу від 06.04.2022 року № 31-ос «Про поновлення на роботі [PERSON] ». Отже, наказ від 06.04.2022 року № 31-ос «Про поновлення на роботі [PERSON] » в частині поновлення позивача на посаді охоронника пожежного скасований. Відтак, рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16.04.2021 року по справі № 202/1772/21 не виконано. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2022 року було стягнуто з Державного підприємства «Комбінат «Салют» Державного агентства резерву на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки виконання рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 квітня 2021 року за період з 17.04.2021 по 27.01.2022 у сумі 356707 грн. 80 коп., а також моральну шкоду в сумі 10000 грн. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] у частині стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, суд виходить з того, що відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Відповідно до частини 5 статті 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Згідно зі статтею 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Приймаючи до уваги, що рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16.04.2021 року про поновлення позивача на посаді начальника служби безпеки Державного підприємства «Комбінат «Салют» Державного агентства резерву України не виконано, відповідно до статті 236 КЗпП України позивачу має бути виплачений його середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за період з 28 січня 2022 року до 27 липня 2022 року. Визначаючи конкретний розмір середнього заробітку, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд бере до уваги, що середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). Згідно з абз. 3-4 пункту 2 вказаного Порядку середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Відповідно до пункту 3 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку. Суми нарахованої заробітної плати, крім премій (в тому числі за місяць) та інших заохочувальних виплат за підсумками роботи за певний період, враховуються у тому місяці, за який вони нараховані, та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт. Премії (в тому числі за місяць) та інші заохочувальні виплати за підсумками роботи за певний період під час обчислення середньої заробітної плати враховуються в заробіток періоду, який відповідає кількості місяців, за які вони нараховані, починаючи з місяця, в якому вони нараховані. Для цього до заробітку відповідних місяців розрахункового періоду додається частина, яка визначається діленням суми премії або іншої заохочувальної виплати за підсумками роботи за певний період на кількість відпрацьованих робочих днів періоду, за який вони нараховані, та множенням на кількість відпрацьованих робочих днів відповідного місяця, що припадає на розрахунковий період. Якщо період, за який нараховано премію чи іншу заохочувальну виплату, працівником відпрацьовано частково, під час обчислення середньої заробітної плати враховується сума у розмірі не більше фактично нарахованої суми премії чи іншої заохочувальної виплати. Враховуючи, що звільнення позивача відбулося 01.03.2021 року та позивач працював на підприємстві відповідача менш ніж два місяці, суд вважає, що його середня заробітна плата має обчислюється за попередній відпрацьований місяць - лютий 2021 року, що передує місяцю, в якому відбулася подія, з якою пов`язана виплата середнього заробітку. Як вбачається з матеріалів справи, заробітна плата позивача за лютий 2021 року склала 36774 грн. з урахуванням щомісячної премії. Тож середньоденна заробітна плата позивача для обчислення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі становить 1838 грн. 70 коп. (36774 грн. : 20 робочих днів). Підстав для визначення середньоденної заробітної плати позивача виходячи з довідки відповідача в сумі 305 грн. 12 коп. суд не вбачає, оскільки такий розмір заробітної плати позивача спростовується фактично отриманою позивачем заробітною платою та не відповідає порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Крім того, суд не може погодитися з розрахунком середнього заробітку позивача, наведеним представником позивача, оскільки він суперечать вищевказаному Порядку. Отже, розмір середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі за період з 28 січня 2022 року по 27 липня 2022 року складає 237192 грн. 30 коп. (1838,70 х 129 робочих днів). Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі в розмірі 235029 грн. 72 коп. Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 28 січня 2022 року по 27 липня 2022 року в розмірі 235029 грн. 72 коп., тобто в межах заявлених позивачем вимог, з утриманням із цієї суми податків та інших обов`язкових платежів і зборів. При цьому суд вважає, що правові підстави для зменшення суми середнього заробітку на розмір виплачених відповідачем сум, зокрема, як мобілізованій особі, відсутні, оскільки за змістом статті 236 КЗпП України різниця в заробітку за час затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення про поновлення на роботі підлягає виплаті незаконно переведеному на іншу роботу працівнику. В той час як рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16.04.2021 року був визнаний незаконним та скасований наказ відповідача № 28 від 01.03.2021 про звільнення позивача з посади начальника служби безпеки Державного підприємства «Комбінат «Салют» Державного агентства резерву України, поновлено позивача на вказаній посаді, однак вказане рішення відповідачем не виконано. Наказом від 15.06.2022 року № 41-ос скасовано пункти 2, 3 наказу від 06.04.2022 року № 31-ос в частині поновлення [PERSON] на посаді охоронника пожежного. Отже, хоча виплачені позивачу суми і були пов`язані з роботою на посаді охоронника пожежного, але у період з 28 січня 2022 року по 27 липня 2022 року, за який заявлено позовні вимоги, позивач не вважався ані поновленим на роботі, ані переведеним, так як наказ від 06.04.2022 року № 31-ос у частині поновлення позивача на роботі був скасований відповідачем, тобто такий наказ є нечинним. У даному випадку середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника. Крім того, суд вважає, що позивачем не пропущений строк для звернення до суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, визначений у частині 2 статті 233 КЗпП України, оскільки станом на час звернення до суду з цим позовом таке рішення суду відповідачем не виконано. Щодо позовних вимог [PERSON] про відшкодування моральної шкоди в сумі 20 000 грн., то суд вважає, що ці позовні вимоги задоволенню не підлягають. Суд враховує, що за змістом статті 237-1 КЗпП України відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Так, згідно з частинами 1, 2 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до частин 3-5 статті 23 ЦК України якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). В обґрунтування наявності підстав для відшкодування моральної шкоди позивач зазначає, що внаслідок прийняття відповідачем незаконного наказу від 06.04.2022 року № 31-ос «Про поновлення на роботі [PERSON] », яким його було поновлено не на тій посаді, що зазначена в рішенні суду від 16.04.2021 року, та який в подальшому відповідачем було скасовано, йому було завдано моральну шкоду, оскільки він був вимушений витрачати свій час і додаткові кошти для залучення адвоката для підготовки позову до суду про визнання даного наказу незаконним, сплати судового збору при тому, що відповідач досі не поновив його на роботі. Разом із тим, суд вважає, що факт завдання відповідачем позивачу моральної шкоди виданням наказу № 31-ос від 06.04.2022 року, який у подальшому було скасовано, не доведений. Позивачем не надано доказів, що видання цього наказу та його скасування відповідачем призвело до втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Крім того, суд звертає увагу, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2022 року вже було стягнуто з Державного підприємства «Комбінат «Салют» Державного агентства резерву на користь позивача моральну шкоду в сумі 10000 грн., завдану невиконанням рішення суду про поновлення на роботі, що само по собі становить справедливу компенсацію в частині відшкодування моральної шкоди, якої зазнав позивач внаслідок його не поновлення на посаді. Тому позовні вимоги [PERSON] у частині відшкодування йому моральної шкоди не підлягають задоволенню.

Outcome: partial