Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-21 00:00:00

10 вересня 2021 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування в інтересах дитини [PERSON] , в якій просять суд: відібрати малолітнього [PERSON] , [INFO] , у батьків [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , без позбавлення їх батьківських прав строком на 1 рік. Стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини від заробітку (доходу) матері, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з моменту звернення до суду і до повноліття дитини; Стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини від заробітку (доходу) батька, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з моменту звернення до суду і до повноліття дитини. Діючи відповідно до чинного законодавства, відділ по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради звернулась з поданням до РА ЗМР по Комунарському району, як орган піки та піклування, щодо доцільності звернення до Комунарського районного суду м. Запоріжжя про відібрання малолітнього [PERSON] , [INFO] , у батьків - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 02.09.2021 року спеціалістами відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради під час проведення профілактичного рейду та відпрацювання усної інформації про родину, яка мешкає: [ADDRESS] , і в якій існує загроза життю та здоров`ю малолітньої дитини, за вищевказаною адресою було виявлено родину [PERSON] . На час виходу дитина - [PERSON] , [INFO] , перебуває разом з батьками - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] .. Дитина була неохайна, в брудному одязі, від хлопчика відчувався неприємний запах брудного підгузку. Батьки також були неохайні, в брудному одязі, брудні, окрім того батько був з ознаками алкогольного сп`яніння (загальмована реакція, нечітка мова, запах алкоголю). Документів, які б підтвердили їхню особу в них не було, як і документів на дитину. Під час бесіди [PERSON] , [PERSON] , забравши дитину, намагалися залишити місце свого проживання, однак були зупиненні нарядом поліції. Умови проживання родини є вкрай незадовільними. Будинок перебуває в аварійному стані, стеля, стіни обвалюються, помешкання захаращене мотлохом та сміттям, брудно, навала тарганів та мух, стоїть страшенний сморід, придатної для споживання їжі немає. Подвір`я повністю завалене сміттям. З`ясувати чи є вода та електрика неможливо через захаращеність приміщення. Даний факт є підставою для негайного відібрання дитини від батьків та звернення до суду. Згідно розпорядження голови РА ЗМР по Комунарському району від 03 вересня 2021 року № 435р малолітнього [PERSON] , [INFO] , було відібрано у батьків [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у зв`язку із загрозою життю та здоров`ю дитини та влаштовано до КНП «Міська дитяча лікарня №1» ЗМР, а згодом буде переведено до КУ «ЗОСБД «Сонечко» на повне забезпечення. Справа надійшла в провадження судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя Ярошенко А.Г.. Ухвалою суду від 15 вересня 2021 року відкрито провадження по справі, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. /а.с.16/ У зв`язку зі звільненням [PERSON] з посади судді Комунарського районного суду міста Запоріжжя у відставку згідно рішення Вищої ради правосуддя від 19 жовтня 2021 року № 2085/0/15-21, та рішення зборів суддів від 26 жовтня 2021 року № 10/1, на підставі розпорядження керівника апарату Комунарського районного суду м. Запоріжжя № 321-к від 31 жовтня 2021 року, в порядку, передбаченому п. 2.3.50. Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 333/6259/21 та визначено головуючим по даній справі суддю Комунарського районного суду м. Запоріжжя Стоматова Е.Г. 01 листопада 2021 року ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя відкрито провадження у цивільній справі № 333/6259/21, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження і з метою виконання вимог ч. 1 ст. 189 ЦПК України розпочати підготовче провадження у справі, призначено підготовче засідання, також сторонам установлено для подання відзиву, відповіді на відзив, заперечення. /а.с. 23/ 16 лютого 2022 року ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя закрито підготовче провадження по справі та призначено до судового розгляду по суті. Ухвалами Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 21 липня 2022 року, 27 вересня 2022 року, 25 жовтня 2022 року витребувано з Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькій області Управління державної реєстрації Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) копію актового запису про смерть [PERSON] , [INFO] . 09 грудня 2022 року представником позивача було направлено уточнену позовну заяву, та виключено [PERSON] з відповідачів, у зв`язку зі смертю останньої. 21 грудня 2022 року на адресу суду від представника позивача надійшов висновок про доцільність відібрання [PERSON] , 2020 р.н., у батька - [PERSON] без позбавлення батьківських прав. В судове засідання представника позивача [PERSON] не з`явилась, але надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився про день, час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Причини неявки суду не відомі. Будь-яких заяв, клопотань, які б перешкоджали розгляду справи, до суду не надходило. З заявою про розгляд справи за його відсутності відповідач до суду не звертався. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Пунктом 991 «Правил надання послуг поштового зв`язку», затверджених постановою КМ України від 5 березня 2009 р. № 270, встановлено, що рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка». Якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка», працівник поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за вказаною адресою», яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду. Відповідно до ч.1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до ч.3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Таким чином, згідно з вимогами ст. ст. 128, 131 ЦПК України, відповідач повідомлений про час та місце слухання справи за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку та не з`явився у судове засідання без поважних причин. Прийнявши до уваги заяву представника позивача, суд ухвалою від 22 грудня 2022 року постановив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява задоволенню не підлягає з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як встановлено судом та підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 22 квітня 2020 року, [INFO] народився [PERSON] ,батьками якого є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , актовий запис № 142, виданого Комунарським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро). (а.с.4) Згідно з актами обстеження умов проживання від 02 вересня 2021 року, спеціалістами відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей ЗМР Мельник Н.Г., Борисенковою В.Б. , інспектором СЮП НП ГУНП Безверхим В.А., проведено обстеження умов проживання дитини [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Житло розміщено на 1 поверсі 1поверхового будинку, складається з 3 кімнат, кухні, коридору. Житло перебуває в аварійному стані, стеля, стіни обвалюються, помешкання захаращене мотлохом та сміттям, брудно, навала тарганів та мух, стоїть страшенний сморід, придатної для споживання їжі немає. Подвір`я повністю завалене сміттям. З`ясувати чи є вода та електрика неможливо через захаращеність приміщення. На час виходу родина була вдома, батько перебував з ознаками алкогольного сп`яніння, загальмована реація, нечітка мова, запах алкоголю. Дитина не доглянута, батьки брудні. Умови становлять угрозу життю та здоров`ю дитини. (а.с.7) Відповідно до акту проведення оцінки рівня безпеки дитини [PERSON] , є дуже небезпечний рівень. Потребує негайного відібрання у батьків. (а.с.8-12) Відповідно до актового запису про смерть № 498 від 22 лютого 2022 року, [PERSON] померла [INFO] у віці 31 рік.(а.с.74) Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення та ін., що свідчить про свідоме нехтування батьками своїми обов`язками. Суд вважає за необхідне зазначити, що всі міжнародно-правові акти щодо прав дитини будуються за принципом першочергового врахування інтересів дитини. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, проголошено, що дитина для повної гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння; вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, що ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст. 9 цієї Конвенції Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції. Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням. Європейський суд у своєму рішенні у справі «Мамчур проти України» зазначив, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Відповідно до ст.170 Сімейного кодексу України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Відповідно до роз`яснень пунктів 16 і 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України№3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу. Відповідно до пунктів 2-5 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Тобто у матері, батька за рішенням суду можуть бути відібрані діти, якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, жорстоко поводяться з дітьми, є хронічними алкоголіками або наркоманами, експлуатують дітей, примушують жебракувати. Відібрання дітей у батьків без позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Європейський суд з прав людини у п.52 рішення у справі «Савіни проти України» зазначив, що у будь-якому разі передання дитини під державну опіку слід зазвичай розглядати як тимчасовий захід, здійснення якого має одразу припинятися, коли це дозволяють обставини. Отже, такий захід не може бути санкціонований без попереднього розгляду можливих альтернативних заходів і має оцінюватися в контексті позитивного обов`язку держави вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер. Як зазначено в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 року № 3, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В судовому засіданні було встановлено, що наведені позивачем факти невиконання батьківських обов`язків відповідачем [PERSON] щодо його малолітнього сина [PERSON] , 2020 року народження, знайшли своє об`єктивне підтвердження. Таким чином, у відповідача буде час та можливість проаналізувати свою поведінку стосовно своєї дитини, змінити свій спосіб життя і стати гідними батьківства особами. Крім того, відповідно до п.4 ст.170 Сімейного Кодексу України, при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на утримання дитини. У відповідності до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Причому обов`язок є особистим, а не солідарним. Відповідно до ст. 182 СК України, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатність чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. У той же час відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Доказів добровільного виконання відповідачем обов`язку утримувати дитину ним не надано і з матеріалів справи цього не убачається. Не надано доказів наявності у відповідача інвалідності, його непрацездатності, або інших обставин, які б унеможливлювали виконання ним обов`язку утримувати дитину, у т.ч. у визначеному розмірі. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачів аліментів у розмірі ј частини від заробітку (доходу) батьків, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду з позовною заявою та до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Також, згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог судові витрати покладаються на відповідачів. У зв`язку з чим, на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути в дохід держави судовий збір за пред`явлені немайнові та майнові вимоги в сумі 1 816 гривень.

Outcome: approved