Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-04 00:00:00

Заявник звернувся до суду з вказаним позовом про стягнення коштів за електроенергію, посилаючись на те, що 26.07.2020 року у відповідача, як побутового споживача електроенергії, виявлено порушення Правил користування електричною енергією для населення, розкрадання електричної енергії шляхом самовільного підключення до електромереж і споживання електричної енергії без приладів обліку, а саме, пошкоджено корпус лічильника. На підставі акту № К041324 та згідно методики обчислення розміру відшкодування збитків, завданих електропостачальнику внаслідок порушення споживачем правил користування електричною електроенергією для населення, відповідачу здійснено нарахування на суму 4052,71 гривень. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача на його користь 4052,71 гривень завданої шкоди, 13179,65 гривень витрат на проведення експертизи лічильника, 150,13 гривень - 3 відсотки річних та 1013,90 гривень інфляційних втрат. 10.08.2022 року суд відкрив провадження у цій справі та з урахуванням вимог ч. 4 ст. 19 ЦПК України вирішив її розглянути у порядку спрощеного провадження, без виклику сторін за наявними в справі матеріалами. Представник позивача подав до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи у його відсутності, підтримала позовні вимоги, проти винесення судом заочного рішення у справі не заперечувала. Представник відповідача подав до суду відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позову. Крім того, в силу вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Зважаючи на вищевикладене, суд ухвалив розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, на підставі наявних матеріалів справи. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Судом встановлено, що 19.10.2011 року між позивачем та відповідачем укладено договір про користування електричною енергією. У відповідності до Акту про порушення № К041324 від 26.02.2020 року при огляді приватного будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , було виявлено порушення Правил користування електричною енергією для населення. Згідно Протоколу № 157 на підставі виявленого порушення та складеного Акту про виявлене порушення, Протоколу №233 та висновку експертів №25721/21-31/26684/21-46 від 28.10.2021 року, [PERSON] нарахована сума спричинених збитків в розмірі 4052,71 гривень, що також підтверджується розрахунком. На даний час складений Акт про порушення № К041324 від 26.02.2020 року відповідачем не оскаржувався. Відповідно до рахунку №2968 від 18.08.2021 року, позивачем за проведення експертизи було понесено витрати в розмірі 13179,65 гривень. Згідно вимог п. п. 1-4 ст. 26, ст. 27 Закону України «Про електроенергетику»; п. 11, п. 42, п. 48 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1357 від 26.07.1999 року, споживачі зобов`язані додержуватися вимог нормативно-технічних документів та Договору про постачання електроенергії, не допускати розкрадання електричної енергії. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про електроенергетику», п. 42 Правил користування електричною енергією для населення споживач електричної енергії зобов`язаний дотримуватися вимог нормативно-технічних документів та договору; забезпечувати належний технічний стан та безпечну експлуатацію своїх електроустановок та побутових електроприладів; забезпечувати збереження приладів обліку і пломб на них у разі розміщення приладу обліку в квартирі або на іншому об`єкті споживача; невідкладно повідомляти енергопостачальника про недоліки в роботі приладу обліку; оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та правил. Відповідно до вимог ст. 2 Закону України «Про електроенергетику», п. 1.1. ПКЕЕН вимоги Закону та правил користування електричною енергією є обов`язковими для виконання всіма споживачами. Згідно вимог п. 53 Правил користування електричною енергією для населення, у разі відмови споживача від сплати вартості необлікованої електричної енергії енергопостачальник звертається з позовом до суду та має право припинити постачання електричної енергії після прийняття судом рішення на користь енергопостачальника (крім випадку виявлення факту самовільного підключення). Згідно з п. 12 Правил користування електричною енергією для населення енергопостачальник має право вимагати відшкодування збитків, завданих споживачем при користуванні електроенергією. Відповідно до п. 5 Правил користування електричною енергією для населення у разі відмови споживача відшкодувати збитки енергопостачальник передає справу до суду. Оскільки відповідачем порушено правила користування електричною енергією, у зв`язку з чим було складено Акт про порушення № К041324 від 26.02.2020 року, який не оскаржувався та є дійсним, а завдані збитки не відшкодовані, тому враховуючи викладене, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми завданих збитків в розмірі 3377,26 гривень, та 13179,65 гривень витрат на проведення експертизи. Щодо стягнення 3% річних та інфляційних витрат, суд зазначає наступне. Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. Відповідно до частини статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У пунктах 44 та 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц зроблено висновок, що «стаття 625ЦК Українирозміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення». Аналіз положень статей 11 та 1166ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування майнової шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди. По своїй суті зобов`язання про відшкодування майнової шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру відшкодування. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки відшкодування шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір відшкодування шкоди. Тільки після конкретизації змісту зобов`язання про відшкодування шкоди за допомогою рішення суду або договору про відшкодування шкоди, те чи інше зобов`язання може бути кваліфіковане як грошове, і відповідно може відбутися прострочення боржника (особи, що завдала шкоди) щодо його виконання. А тому, враховуючи, що позивач, під час розрахунку 3% річних та інфляційних витрат, крім реальних завданих збитків в розмірі 4052,71 гривень, нарахував 3% річних та інфляційних витрат на вартість проведення експертизи, яка відноситься до судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, суд приходить до висновку про відмову в цій частині. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору.

Outcome: partial