Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-21 00:00:00

У липні 2022 року до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська надійшла вищезазначена позовна заява, у якій позивач просить суд: визнати квартиру [ADDRESS] спільним сумісним майном подружжя, а саме [PERSON] та [PERSON] ; визнати частку квартири [ADDRESS] , приватною власністю [PERSON] . Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилався на те, що під час перебування у шлюбі з відповідачем була придбана квартира [ADDRESS] . З огляду на те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, а в договорі купівлі-продажу вищезазначеної квартири зазначено покупцем [PERSON] , позивач вважала за необхідне звернутись до суду з даним позовом. При цьому [PERSON] , у своєму позові, зазначила, що про факт оформлення квартири лише на ім`я [PERSON] вона дізналася під час сварки з останнім у черні 2022 року. Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Куцевола В.В. від 13.07.2022 відкрито провадження у справі та вирішено проводити її розгляд за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання. Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 24.10.2022 закрито підготовче провадження у справі. Позивач у судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги та надала пояснення аналогічні викладеним у позові. Клопотань про витребування доказів на підтвердження заявлених позовних вимог позивачем заявлено не було. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі та визнання заявлених позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників процесу, суд дійшов наступного висновку. Так, судом встановлено, що відповідно до копії заочного рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 11.02.2016 (справа №200/21155/15) шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 14.10.1975, розірвано. Відповідно до договору купівлі-продажу від 29.08.1997, [PERSON] та [PERSON] продали, а [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] . Частиною 1 статті 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч.1 ст.61 СК України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Аналогічні норми містяться в Кодексі про шлюб та сім`ю України. Частиною 2 статті 12 ЗУ «Про власність», у редакції Закону станом на серпень 1997 року, визначено, що громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Відповідно до ст.224 ЦК УРСР, у редакції Закону станом на серпент 1997 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Статтею 227 ЦК УРСР, у редакції Закону станом на серпент 1997 року, визначено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 22-24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного Кодексу України та ст. 372 ЦК України. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (ч. 4 ст. 65 СК). Відповідно до актуальних приписів матеріального права, які визначають механізм набуття права власності та його переходу, визначено, що документом який підтверджує наявність права на об`єкт нерухомості, між іншим, є витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зі ст.2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об`єкти та суб`єктів цих прав; нерухоме майно - земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення; обтяження - заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена або законом, або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або яка виникає на підставі договорів. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.1-3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Судом під час підготовчого судового засідання та розгляду справи по суті були роз`яснені положення ст.ст. 76-84 ЦПК України. Зокрема, щодо необхідності надання доказів, які підтверджують перебування у власності відповідача квартири на час розгляду справи, однак позивач вважала, що договір купівлі-продажу квартири від 29.08.1997, є достатніми та належним доказом. Надана копія договору купівлі-продажу підтверджує лише факт придбання спірної квартири у 1997 році, однак не підтверджує знаходження у володінні [PERSON] вказаного майна станом на липень 2022 року. З огляду на те, що позивачем не надано належних доказів, які б підтверджували, що право власності, на час розірвання шлюбу та звернення з даним позовом до суду, на квартиру [ADDRESS] , зареєстроване за [PERSON] , (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно або актуальна довідка з БТІ), заявлені вимоги є такими, що не підлягають задоволенню. У зв`язку з відмовою у позові судові витрати покладаються на позивачів.

Outcome: dismissed