Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-14 00:00:00

07.06.2022 року [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини. Позовні вимоги щодо стягнення аліментів обґрунтовані тим, що 05.06.2010 року між сторонами було зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 51. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.06.2022 року справа № 369/4292/22 шлюб між сторонами розірвано. Від спільного шлюбу у сторін є спільна донька [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом із позивачем, що підтверджується Довідками про реєстрацію місця проживання особи від 06.06.2022 року. На підставі вище наведеного, позивач просила суд, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання [PERSON] у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача (щомісячно), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги щодо стягнення додаткових витрат на утримання дитини, позивач зазначала, що від відповідача, як батька спільної дитини, не отримує жодної допомоги, тому їй самотужки доводиться забезпечувати дитину за свої кошти. Зокрема позивачка вказувала, що у неї зберігся чек на купівлю одягу у сумі 2633,50 гривень. Відтак сума коштів, яка підлягає до сплати Відповідачем за вже понесені витрати на дитину складають 1316,75 гривень. Крім того, позивач відзначає, що спільна донька сторін відвідує Спеціалізовану школу І-ІІІ ступеня № 73 з поглибленим вивченням української мови, літератури та українознавства Шевченківського району м. Києва, навчання у школі проводиться безкоштовно, однак на оплату харчування доводиться сплачувати кошти у розмірі 500,00 гривень, щомісячно. Також існують витрати на купівлю книжок, зошитів, канцелярських виробів, які у місяць складають 450,00 гривень. Відтак сума коштів, яка підлягає до сплати Відповідачем за додаткові витрати на дитину у зв`язку із відвідуванням дитиною школи, складають 475,00 гривень. Крім того, на відвідування дитиною занять з танців позивач кожного місяця витрачає 3000,00 гривень. Відтак сума коштів, яка підлягає до сплати Відповідачем за додаткові витрати на дитину у зв`язку із відвідуванням дитиною танців, складають 1500,00 гривень. Отже, загальна сума додаткових витрат які щомісячно підлягають сплаті відповідачем на розвиток здібностей спільної дитини, складають 1975,00 гривень. Додаткові витрати, які планує понести позивач на розвиток здібностей та покращення фізичного здоров`я дитини. Позивач вказує, що спільна дитина сторін, бажає відвідувати басейн. Вартість відвідування басейну у місяць складає 990,00 гривень. Відтак сума коштів, яка підлягає до сплати відповідачем за додаткові витрати на дитину, які планує понести позивач у зв`язку з відвідуванням басейну, складає 495,00 гривень. Крім того, спільна дитина сторін для розвитку своїх здібностей бажає відвідувати курси з англійської мови. Дані курси є дуже важливими для [PERSON] , оскільки дитина займається танцями на міжнародному рівні, англійська мова потрібна їй для спілкування з дітьми з інших країн, а також спілкування з іноземними тренерами та співробітниками засобів ЗМІ, оскільки на міжнародному рівні спільна дочка сторін представляє в тому числі і державу Україна. Відтак, сума коштів, яка підлягає до сплати відповідачем за додаткові витрати на дитину, які планує понести позивач у зв`язку із відвідуванням дитиною курсів з англійської мови, складає 1650,00 гривень. Отже, відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача додаткові витрати які планує понести позивач на розвиток здібностей спільної дитини у розмірі 2145,00 гривень у місяць. На підставі вище наведеного, позивач просила суд стягнути з відповідача на користь позивача: додаткові витрати, що вже були понесенні на [PERSON] , у розмірі 1316,75 гривень, фіксовані додаткові витрати на [PERSON] , у розмірі 1975,00 гривень щомісячно та додаткові витрати на [PERSON] , у розмірі 2145,00 гривень, що мають бути понесенні у майбутньому. Крім цього позивач просила суд, стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 8500,00 гривень. 08.06.2022 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 30.06.2022 року відповідач через канцелярію суду було зареєстровано відзив на позовну заяву, в якій він зазначив, що позовні вимоги про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі ј від його доходу ним визнаються. Щодо витрат на купівлю одягу, харчування доньки у шкільному закладі, придбання книжок та канцелярських товарів, вказував, що вказані витрати на його думку входять до складу аліментів та мають покриватися за їх рахунок. Щодо ймовірних витрат на відвідування басейну та курсів з англійської мови, вважає такі вимоги надуманими, оскільки донька наразі не відвідує ні басейн, ні курси з англійської мови. Вказував, що за відсутності медичних рекомендацій лікаря, зумовлених особливими обставинами, такі потреби по суті є забезпеченням дозвілля дитини та не відносяться до додаткових витрат на її утримання. Щодо потреб дитини у вивчені іноземної мови, звертав увагу суду на те, що такі потреби забезпеченні дитині безкоштовно в шкільному закладі. Щодо витрат для занять у хореографічному колективі, зазначив, що дані витрати не відносяться до додаткових витрат на дитину, оскільки не зумовлені ані хворобою, ані розвитком особливих здібностей. Визначення позивачкою суми у розмірі 3000,00 гривень щомісяця нічим не підтверджено, жодного доказу щодо витрат саме у такому розмірі не надано. На підставі вище наведеного, зазначав, що зазначені позивачкою витрати не є додатковими та не пов`язані з лікуванням та розвитком здібностей дитини, оскільки вказані позивачкою потреби дитини фактично покриваються аліментами на її утримання. Тому в задоволенні вимог щодо стягнення додаткових вимог на дитину просив відмовити. Крім того просив відмовити у стягненні витрат на правову допомогу. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги в частині вимог стягнення щомісячно з відповідача на користь позивача аліментів на утримання спільної дитини у розмірі ј від суми заробітку (доходу) підтримала. В задоволенні решти вимог заперечувала. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши її дійсні обставини, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що 05.06.2010 року між сторонами було зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 51. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.06.2022 року справа № 369/4292/22 шлюб між сторонами розірвано. Від спільного шлюбу у сторін є спільна донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Дитина проживає разом із позивачем, що підтверджується Довідками про реєстрацію місця проживання особи від 06.06.2022 року. Така обставини не заперечується стороною відповідача, а тому приймається судом до уваги. Законодавцем положенням ч. 2 ст.\~51\~Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст.\~150\~СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. ч. 7, 10 ст.\~7\~СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. За змістом ст.\~180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст.\~181\~СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.\~182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України. Так, відповідно до положень ст.\~183\~СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Як роз`яснено в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст.\~8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст. ст. 182, 183 СК України. Як встановлено судом, спільна дитина сторін, проживає разом з позивачем. При цьому, суд зважає, що обов`язок з утримання дітей покладений на обох батьків. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття і створювати для них необхідні передумови для їх розвитку і забезпечення організації їх життя, також враховує розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на зазначене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ) на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ) аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 07.06.2022 року і до досягнення дитиною повноліття. При цьому, суд вважає на необхідне зазначити наступне. За змістом ч. 8 ст. 7, ч. 2 ст. 150, ст. 180 СК України, ч. 1 ст.\~12\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Так, частина перша статті 192\~СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~15.05.2006\~року №\~3\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справи щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, а тому у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Щодо позовної вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину, суд прийшов до наступних висновків. Позивач наводить аргументи про те, що нею вже понесені додаткові витрати на утримання дитини у зв`язку з купівлею одягу, оплатою харчування в школі, купівлею канцелярського приладдя та відвідування хореографічного гуртка. Крім того позивач відзначає, що нею планується понесення додаткових витрати на дитину у майбутньому, а саме відвідування дитиною репетитора з англійської мови та занять з плавання. Відповідно до ст.\~185\~Сімейного кодексу\~України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України "Про\~застосування судами\~окремих норм\~Сімейного кодексу\~України при\~розгляді справ\~щодо батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів"\~№ 3\~від 15.05.2006\~року до передбаченої ст.\~185\~Сімейного кодексу\~України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо) можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазначені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Отже, законодавцем закріплено правило, відповідно до якого той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається згаданою вище статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Відповідно до даної норми обов`язок брати участь у додаткових витратах на дитину поширюється не лише на тих батьків, хто сплачує аліменти, а й на того з батьків, до якого позов про стягнення аліментів не пред`являвся. У такому випадку такий батько зобов`язаний нести додаткові витрати на дитину. Додаткові витрати не є додатковим стягнення коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Повертаючись до матеріалів справи, суд перш за все відзначає, що витрати пов`язані з придбанням одягу, оплатою їжі в школі та купівлею канцелярських товарів входять до складу аліментів. Крім того що позивачем не подано жодних доказів на підтвердження того, що витрати на репетиторів з вивчення англійської мови, заняття з плавання та відвідування хореографічного гуртка не є звичайними, а викликані особливими обставинами, пов`язаним з розвитком здібностей дитини та таланту щодо цих наук; позивачем не подано доказів того, що між нею та відповідачем були узгоджено таке питання в частині, що стосується їх вартості, а відтак суд прийшов до переконання про те, що відсутні підстави вважати вказані витрати додатковими у розумінні ст. 185 Сімейного кодексу України. Також суд звертає увагу, що дитини сторін не позбавлена можливості вивчати англійську мову на належному їй рівні у звичайній школі, яку вона відвідує. Доводи позивача про те, що донька займається танцями та відвідує хореографічний гурток, суд оцінює критично, адже позивачем не надано належних доказів понесення нею додаткових витрат у зв`язку із цим. Крім того суд звертає увагу, що позивачем не надано суду доказів, що на момент розгляду справи спільна донька сторін продовжує відвідувати вказаний гурток. У зв`язку із наведеним та аналізуючи подані докази, суд прийшов до переконання про те, що у позовній вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину, необхідно відмовити за недоведеністю. Враховуючи наведене вище, суд прийшов переконання, що порушене право позивача щодо стягнення аліментів на утримання дитини та додаткових витрат на дитину підлягає захисту, шляхом задоволення позову частково. Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, суд прийшов до наступного. Також, позивачем заявлено вимогу про стягнення на його користь витрат на правову допомогу у розмірі 8500,00 гривень. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно положень ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу. Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Слід зазначити, що адвокати, укладаючи із клієнтом договір про надання правової допомоги, мають вказувати перелік послуг, які будуть надаватися під час виконання такого договору. З приводу цього питання Верховний Суд у постанові по справі № 826/856/19 від 22.12.2018 року зазначив, що «з розрахунку наданих адвокатом послуг вбачається, що певні його дії (зробити копії необхідних документів чи друк квитанцій) не потребують професійних навичок, а акт виконаних робіт містить вид послуг, що не були передбачені договором». Таким чином, для можливості наступного відшкодування судових витрат слід ретельно підготувати договір про надання правової допомоги та передбачити, якими доказами будуть підтверджуватися надані адвокатом послуги. На підтвердження понесених витрат на отримання правничої допомоги позивачем надано договір про надання правової допомоги № 31/05/2022 від 31.05.2022 року, додаткову угоду № 3 від 02.06.2022 року до договору про надання правової допомоги № 31/05/2022 від 31.05.2022 року, рахунок-фактуру № 136 від 02.06.2022 року, меморіальний ордер від 02.06.2022 року. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з відповідача підлягає стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 3000,00 гривень. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В разі, якщо позивача звільнено при зверненні до суду від сплати судового збору, ці витрати потрібно стягнути з відповідача. Позивач при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів від сплати судового збору звільнена законом. Таким чином, з відповідача потрібно стягнути 992,40 грн судового збору в дохід держави. Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Враховуючи викладене,

Outcome: partial