Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-21 00:00:00

У листопаді 2022 року позивач [PERSON] звернулася до суду із вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування позову посилалася на те, що вона з 17.06.2014 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Дитина мешкає разом із позивачем та перебуває на її повному утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча є працездатною особою та отримує дохід. Враховуючи викладене, позивач змушена звернутись до суду та просити стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня звернення із позовною заявою до суду і до досягнення дитиною повноліття. Положеннями ч. 5 ст.\~279\~ЦПК України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Позивач [PERSON] надала до суду заяву, у якій просила справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про виклик до суду відповідача [PERSON] було розміщено 14 грудня 2022 року, відповідно приписів ч. 11 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України, тому з 14 грудня 2022 року він вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, однак у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзив не подав, будь-яких заяв від нього не надходило. Суд у зв`язку з вищевикладеним зазначає, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. При цьому обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»). Суд, враховуючи ту обставину, що позивачу та відповідачу були створені належні та достатні умови для подання суду відповідних заяв по суті справи, заяв із процесуальних питань та доказів, вважає, що чергове відкладення розгляду справи порушуватиме розумний строк розгляду цивільної справи, у зв`язку із чим суд вважає за необхідне ухвалити відповідне рішення по справі. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано 17.06.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Олександрії реєстраційної служби Олександрійського міськрайонного управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис 171 (а.с. 8). Батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9). Позивач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). Як вбачається із довідки про реєстрацію місця проживання особи 23.12.2020 року, місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , з 23.12.2020 року по теперішній час (а.с. 11). Положеннями частини другої статті 51\~Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст.\~180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно із ч. 2 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.\~182\~СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 183\~СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст.\~7\~Сімейного кодексу\~України визначено, що при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Стаття 191\~СК України передбачає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З огляду на те, що дитина сторін малолітня, знаходиться на утриманні своєї матері, яка потребує матеріальної допомоги з боку відповідача, а також враховуючи те,\~що відповідач\~має забезпечити\~дитині не\~тільки мінімальний,\~а й\~достойний рівень\~життя, суд вважає за можливе стягнути із відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 18.11.2022 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до правил п. 1 ч. 1 ст.\~430\~ЦПК України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів за один місяць. Згідно із ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач [PERSON] звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 992,40 грн. слід стягнути з відповідача в дохід держави. На підставі вищевказаного,

Outcome: approved