Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом до ПАТ «ОТП Банк». В процесі розгляду справи ухвалою суду від 22.02.2022 року до участі у справі залучений правонаступник відповідача - ТОВ ФК «Довіра та Гарантія» (договір факторингу від 18.12.2028 року). В обґрунтування своїх вимог позивач послалась на те, що 1.02.2008 року між банком та позивачем укладений кредитний договір № ML 501|013|2008. Разом із тим, позивач вважала такий договір удаваним, а саме фактично укладеним між банком та відповідачем [PERSON] . Позивач стверджувала, що гроші за договором фактично отримані останнім, частина кредитних коштів на виконання договору сплачена ним, [PERSON] передав позивачу в іпотеку садовий будинок за договором № PML-501|013|2008. Позивач в процесі розгляду справи позов підтримала. В процесі розгляду справи судом вирішені численні клопотання позивача на підтвердження позовних вимог, призначені судові експертизи, неодноразово задоволені клопотання про відкладення розгляду справи для розшуку відповідача [PERSON] для надання ним пояснень по суті спору, тощо. В останні судові засідання сторони не з`явилась, про причини неявки суд не повідомили. Враховуючи вчинені по справі процесуальні дії, її об`єктивний тривалий розгляд з урахуванням клопотань позивача, в порядку п. 3 ч.1 ст. 257 ЦПК України неявка учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідачі процесуальним правом надання відзиву не скористались. Дослідивши матеріали справи, докази, надані сторонами в обґрунтування своїх вимог суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя суд за ч. 5 ЦПК України захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В порядку ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Принципами судового доказування є обов`язковість доказування (оскільки всі обставини справи підлягають доказуванню; належність, допустимість, достовірність, достатність, доказів (Глава 5 Розділу І ЦПК України). Так, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, лише сприяє учасникам удового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Позивач повинен довести факти, що свідчать про існування правовідносин, з приводу яких виник спір, і про порушення відповідачем прав і законних інтересів позивача. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). В процесі розгляду справи судом встановлено, що 1.02.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та позивачем укладений кредитний договір № ML 501|013|2008 в двох частинах. З кредитного договору вбачається, що останній містить істотні умови, суму кредиту, графік платежів, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування, тощо. Умови договору є для позивача зрозумілими (пункт 7.2 частини № 2 кредитного договору, розділ 7) Договір підписаний позивачем як позичальником. Інформаційний лист «умови кредитування по програмі «кредит на відновлення капіталу» від 1.01.2008 року, розрахунок орієнтовної сукупності вартості кредиту отриманий позивачем до укладення договору. 21.01.2008 року позивач надала банку анкету-заяву на отримання іпотечного кредиту. Кредитною заявкою від 1.02.2008 року позивач погодилась на перерахування кредитних коштів за спірним кредитним договором на певний поточний рахунок № [NUMBER] , відкритий в ЗАТ «ОТП БАНК». Заявка підписана позивачем. 1.02.2008 року при укладені спірного договору банком сформована картка із зразком підпису позичальника. 1.02.2008 року позивачем із банком на підставі її письмової заяви укладений договір про відкриття та обслуговування банківського рахунку в іноземній та національній валюті для фізичних осіб № 501/70/08. Фактичне перерахування позивачу кредитних коштів в розмірі 213 000 доларів США підтверджується заявою банку про видачу готівки № 5 від 01.02.2008 року. Виконання зобов`язань за кредитним договором забезпечено договором іпотеки № PML 501/013/2008 між банком та відповідачем [PERSON] від 1.02.2008 року. Кредитні кошти частково повернуті позивачем банку (прострочені відсотки), що підтверджується меморіальними валютними ордерами №№18 від 4.09.2008 року, 18 від 9.10.2008 року, 9 від 18.09.2008 року, 25 від 18.08.2008 року, 14 від 12.09.2008 року із зазначенням позивача як платника по спірному кредитному договору. Письмовою заявою від 30.03.2009 року позивач просила банк врахувати складний майновий стан, дозволивши здійснювати оплату по договору в зменшеному розмірі 300 доларів США протягом 6 місяців (реструктуризацію заборгованості). За висновком судової почеркознавчої експертизи № 1853 від 28.02.2018 року ОНДІСЕ підписи від імені позивача в додатку № 1 до спірного кредитного договору, анкеті-заві про реструктуризацію заборгованості, інформаційному листку «умови кредитування», заяві на видачу готівки - виконані особисто [PERSON] у звичайних для виконавця умовах. Окрім того, при вирішенні спору суд враховує, що нормами ЦК не допускається такої правової конструкції, як позов про визнання недійсним договору в частині сторони договору. Не може бути підставою для визнання правочину удаваним у частині сторони, оскільки це суперечить її положенням. Зазначене узгоджується із висновком Верховний Суд у постанові від 14.02.2022 року по справі № 346/2238/15-ц. «Так, за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Удаваним є правочин, що вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, а не стороним правочину. Тобто сторони з учиненням удаваного правочину навмисно виражають не ту внутрішню волю, що насправді має місце. Отже, сторони вчиняють два правочини: один удаваний, що покликаний «маскувати» волю осіб; другий - прихований, від якого вони очікують правових наслідків, а не «приховують» сторону правочину. Нормами ЦК України не допускається такої правової конструкції, як позов про визнання недійсним договору в частині сторони договору. Стаття 235 ЦК України не може бути підставою для визнання правочину удаваним у частині сторони, оскільки це суперечить її положенням». Враховуючи викладене, правові підстави для задоволення позову - відсутні.

Outcome: dismissed