Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-12 00:00:00

18 лютого 2022 року позивач звернувся до Березнегуватського районного суду Миколаївської області з позовом до відповідачки у якому зазначив, що остання, відповідно до укладеного з ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» кредитного договору №659236685 від 05 серпня 2019 року, отримала кредит, в розмірі 5000,00 грн., зі строком кредитування 30 днів, відсотковою ставкою 1,63% від суми кредиту за кожен день користування та сплатою відсотків 594,95% річних за фактичний час користування кредитом. Вказане товариство виконало зобов`язання за договором, перерахувавши відповідачці шляхом безготівкового перерахування вказані кошти, однак остання зобов`язання за кредитним договором не виконала, кредитні кошти та відсотки за кредитом своєчасно не сплатила. 25 серпня 2019 року відповідно до укладеної з ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» додаткової угоди до кредитного договору №659236685 від 05 серпня 2019 року, відповідачка збільшила суму кредиту ще на 400,00 грн. 28 листопада 2018 року право вимоги за вказаним кредитним договором було відступлено ТОВ «Галіон Плюс» на підставі договору факторингу №28/1118-01, а 05 серпня 2020 року право вимоги за вказаним кредитним договором було відступлено позивачу на підставі договору факторингу №05/0820-01. Через невиконання зобов`язань, станом на день звернення до суду, у відповідачки виникла заборгованість перед позивачем, в сумі 16327,00 грн., яку він просив стягнути на його користь, витрати по сплаті судового збору, в розмірі 2481,00 грн. та витрати на оплату правничої допомоги, в розмірі 2500,00 грн. На підставі розпорядження Голови Верховного Суду № 50/0/9-22 від 15 вересня 2022 року територіальну підсудність судових справ Березнегуватського районного суду Миколаївської області в умовах воєнного стану змінено на Добровеличківський районний суд Кіровоградської області. Представник позивача в судове засідання не з`явився, направив клопотання про слухання справи у його відсутність та підтримання позовних вимог в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання також не з`явилася, направила заяву про розгляд справи у її відсутність, через неможливість явки до суду у зв`язку з доглядом за новонародженою дитиною, проти позовних вимог позивача заперечувала, оскільки вважала, що в повному обсязі розрахувалася з позивачем за кредитом, відзиву на позовну заяву не направляла. Крім того в заяві зазначила про зміну прізвища з [PERSON] на [PERSON] (а.с.119). Оскільки представник\~позивача та\~відповідачка в\~судове засідання\~не з`явилися,\~відповідно до\~ч.2\~ст.247\~ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази суд доходить наступного. Судом встановлено, що ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та відповідачка 05 серпня 2019 року уклали кредитний договір №659236685 про отримання кредиту, в розмірі 5000,00 грн. строком на 30 днів, зі сплатою 1,63 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту до закінчення строку кредиту та сплатою 594,95% річних за фактичний час користування кредитом (а.с.10-13,19-31). 25 серпня 2019 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та відповідачкою укладено додаткові угоди до вказаного кредитного договору №659236685, якими суми кредиту було збільшено на 400 грн., а строки повернення кредиту розстрочено до 23 жовтня 2019 року (а.с.14-16). Факт отримання кредитних коштів відповідачкою підтверджено платіжними дорученнями від 05 та 25 серпня 2019 року (а.с.33-34). 28 листопада 2018 року право вимоги за вказаним кредитним договором було відступлено ТОВ «Галіон Плюс» на підставі договору факторингу №28/1118-01, а 05 серпня 2020 року право вимоги за вказаним кредитним договором було відступлено позивачу, на підставі договору факторингу №05/0820-01 (а.с.37-66). У зв`язку з укладенням вказаних договорів факторингу, 09 листопада 2020 року позивачем було направлено відповідачці лист з повідомленням про відступлення прав вимоги по укладеному кредитному договору та вимогою про сплату заборгованості, яке було залишено відповідачкою поза увагою (а.с.35-36). На день звернення до суду за відповідачкою рахується заборгованість за вказаним кредитним договором від 05 серпня 2019 року, в розмірі 16327,00 грн., з яких 5400,00\~грн.\~заборгованість за\~кредитом,\~8813,00\~грн.\~прострочена заборгованість\~за відсотками\~та 2114,00\~грн.\~заборгованість за\~штрафом та\~пенею,\~що вбачається\~з виписки\~по особовому\~рахунку відповідачки,\~однак з\~наданого позивачем\~в ході\~розгляду справи\~судом розрахунку\~заборгованості слідує, що станом на 23 листопада 2019 року загальна заборгованість відповідачки складала 14213,00 грн., як це було зазначено і в реєстрі прав вимоги до договору факторингу від 05 серпня 2020 року, з яких: 5400,00 грн. заборгованість за кредитом та 8813,00 грн. прострочена заборгованість за відсотками. Даних про нарахування відповідачці штрафу та пені, вказаний розрахунок заборгованості не містить (а.с.17,64-66,161-163). 20 листопада 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. було видано виконавчий напис, за яким з відповідачки на користь позивача стягнуто заборгованість за кредитним договором від 05 серпня 2019, в розмірі 16327,00 грн., з яких 5400,00 грн. заборгованість за кредитом, 8813,00 грн. прострочена заборгованість за відсотками та 2114,00 грн. заборгованість за штрафом та пенею (а.с.124). На виконання вказаного виконавчого напису нотаріуса з відповідачки на користь позивача стягнуто в примусовому порядку шляхом вирахування із заробітної плати в КНП «Березнегуватська центральна районна лікарня» 3151,55 грн., що вбачається з листа вказаного підприємства від 01 листопада 2022 року та платіжних доручень від 31 березня та 28 травня 2021 року (а.с.120-121). Заочним рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 20 травня 2021 року вказаний виконавчий напис нотаріуса визнаний таким, що не підлягає виконанню (а.с.125-127). Суд вважає, що між сторонами мають місце цивільно-правові відносини із зобов`язального права по кредитному договору. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої та другої статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За вимогами ч.1 ст.1048 вказаного Кодексу, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частина 2 ст.1050 ЦК України передбачає, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідачка порушила умови кредитного договору та не в повному обсязі розраховувалася з позивачем за кредитом, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідачки заборгованості за тілом кредиту, в розмірі 5400,00 грн., є обґрунтованими i підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про стягнення з відповідачки прострочених відсотків, в розмірі 8813,00 грн. то вказані вимоги позивача на думку суду підлягають частковому задоволенню, в розмірі 3926,45 грн., оскільки як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, відповідачкою в період з 05 серпня до 23 листопада 2019 року сплачено на погашення заборгованості 1735,01 грн., які із загальної суми заборгованості не вираховувалися, крім того після видачі приватним нотаріусом виконавчого напису, з неї на користь позивача стягнуто 3151,55 грн., які в розрахунку заборгованості не зазначені (а.с.163,121). Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідачки заборгованості за штрафом та пенею, в розмірі 2114,00 грн., то дані вимоги задоволенню не підлягають, оскільки їх розмір належними та допустимими доказами не доведено. Вказана заборгованість зазначена позивачем лише у виписці по рахунку відповідачки, однак у розрахунку заборгованості за кредитним договором, наданого позивачем протягом розгляду справи, заборгованість за штрафом та пенею відсутня. Судом ухвалою від 25 листопада 2022 року витребувано від позивача розрахунок заборгованості за штрафом та пенею, однак його на на адресу суду не направлено (а.с.17,144-145). За такого, загальний розмір заборгованості, який підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача складає 9326,45 грн., з яких 5400,00 грн. заборгованості за тілом кредиту та 3926,45 грн. заборгованість за простроченими відсотками. Відповідно до\~ч.1\~ст.141\~ЦПК України\~суд покладає\~на відповідачку\~обов`язок по\~відшкодуванню позивачу\~пропорційно задоволеним\~позовним вимогам\~витрати на\~оплату судового\~збору,\~в розмірі\~1417,22\~грн. та професійної правничої допомоги, в розмірі 1428,07 грн.

Outcome: partial