Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-08 00:00:00

29.07.2022 до суду надійшов позов [PERSON] в особі представника адвоката Демченко О.М. до [PERSON] про повернення безпідставно набутого майна, в обґрунтування якого зазначала, що позивач і відповідач є співвласниками 16/100 частин нежилого приміщення загальною площею 51,2 кв.м, що є частиною від нежитлових приміщень загальною площею 346,6 кв.м, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] (колишня квартира [ADDRESS] ). На виконання досягнутих усних домовленостей щодо майбутнього продажу позивачу відповідачем належної їй частини нежилого приміщення 29.05.2019 позивачем у якості авансу було передано відповідачу грошові кошти розміром 21 205 доларів США, про що відповідач надала відповідну розписку. Також повідомлено, що продаж відбудеться 16.11.2019 о 10:00 год. за адресою розташування нотаріальної контори приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Марченко А.О. Заявою від 14.11.2019, посвідченою вказаним приватним нотаріусом, позивач повідомила відповідача про намір використати переважне право купівлі частки нежилого приміщення за еквівалент суми 80 000 доларів США. 16.11.2019 відповідач на визначену нею дату і час для укладання договору купівлі-продажу до приватного нотаріуса Марченко А.О. не з`явилась. Оскільки договору купівлі-продажу укладено не було, позивач звернулась до відповідача з вимогою від 22.02.2022 про повернення в строк до 27.02.2022 належні позивачу грошові кошти. Однак, відповідач зазначені кошти не повернула. Тому позивач просить стягнути з відповідача на її користь безпідставно набуті кошти розміром 21 205 доларів США та 3% річних розміром 250,97 доларів США, а також судові витрати по справі (а.с. 2-5). Судом проведені такі процесуальні дії у справі. Ухвалою від 29.07.2022 позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі із розглядом в порядку загального позовного провадження. Розпочато у справі підготовче провадження та призначене підготовче судове засідання на 14.09.2022 на 13:00 год., встановлено строки для подання заяв по суті справи (а.с. 28). Ухвалою від 12.09.2022 задоволено заяву представника позивача про її участь у підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції. Ухвалою від 19.09.2022 задоволено заяву представника позивача про її участь у підготовчому судовому засіданні та усіх наступних судових засіданнях по справі в режимі відеоконференції. Ухвалою від 14.11.2022 закрито підготовче провадження у справі та справа призначена до судового розгляду по суті на 09.12.2022 на 11:00 год. У судове засідання представник позивача не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надіслала клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, в якій також зазначила, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом із повідомленням. Проте, поштове відправлення не було вручено відповідачу через відсутність адресата за адресою зареєстрованого та фактичного місця проживання. Згідно з положеннями п. 3 ч. 8 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) відповідач вважається повідомленим про дату, час та місце судового засідання у день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, тобто 27.11.2022. Також відповідач повідомлялась судом шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України. Причини неявки у судове засідання відповідач не повідомила, відзиву, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за її відсутності суду не надавала. З урахуванням викладених обставин, судом в судовому засіданні постановлено ухвалу про заочний розгляд даної цивільної справи, за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів (із занесенням до протоколу судового засідання). Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах цієї справи, суд встановив такі фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Відповідно до копії договору дарування нежитлового приміщення від 29.12.2005, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пестич Л.В., зареєстрованого в реєстрі за № 8923, [PERSON] прийняла в дар від Демиденко В.Ф. , що діяла від імені [PERSON] 16/200 частин від нежилого приміщення загальною площею 346,60 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (колишня квартира [ADDRESS] ), та становить Ѕ частину нежилого приміщення загальною площею 51,20 кв.м (а.с. 6). Право власності на вказану частину нежитлового приміщення зареєстроване 01.03.2006 Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що підтверджується копією реєстраційного посвідчення № 023630 від 01.03.2006 (а.с. 7), а також копією витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно № 28512717 від 27.12.2010 (а.с. 8), копією Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інших реєстрів № 188485325 від 12.11.2019 (а.с. 9-10). Як вказує позивач у позові, та це не спростовано відповідачем, власником іншої Ѕ частини нежилого приміщення загальною площею 51,20 кв.м за вищезазначеною адресою є відповідач [PERSON] , яка висловила намір продати належну їй частину нежилого приміщення позивачеві. 29.05.2019 відповідач [PERSON] надала позивачу [PERSON] розписку, за змістом якої отримала у якості першої оплати за належну їй половину приміщення по [ADDRESS] , 21 205 доларів США (а.с. 11). 15.10.2019 [PERSON] повідомила позивача письмовою заявою про наступний продаж за 1 984 000,00 грн., або будь-яку більшу суму, що за курсом НБУ 24,80 грн./долар США є еквівалентом суми 80 000 доларів США, або будь-яку більшу суму, належної їй 16/200 частини нежитлового приміщення, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , та належить на підставі договору купівлі-продажу частини нежилого приміщення, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пузіком Ю.О. На підставі ст. 362 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) [PERSON] має переважне право перед іншими особами на купівлю вказаного майна. Продаж відбудеться 16.11.2019 о 10:00 год. за адресою розташування нотаріальної контори приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Марченко А.О., а саме: м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 10, оф. 38. [PERSON] просить повідомити про згоду на здійснення цього переважного права або про відмову від здійснення цього права упродовж одного місяця з дня отримання цієї заяви (а.с. 12-13). Заявою від 14.11.2019, посвідченою вказаним приватним нотаріусом, позивач повідомила відповідача про намір використати переважне право купівлі частки нежилого приміщення за еквівалент суми 80 000 доларів США (а.с. 14). Позивач у позові вказує, що 16.11.2019 відповідач на визначену нею дату і час для укладання договору купівлі-продажу до приватного нотаріуса Марченко А.О. не з`явилась. Оскільки договору купівлі-продажу укладено не було, позивач звернулась до відповідача з вимогою від 22.02.2022 про повернення в строк до 27.02.2022 належні позивачу грошові кошти (а.с. 15-16). Вказану вимогу відповідач отримала 23.02.2022 (а.с. 17). Однак, у визначений строк зазначені кошти не повернула. Також матеріали справи не містять будь-яких доказів повідомлення відповідачем позивача про неможливість повернення вищезазначеної суми, зокрема і через запровадження у державі воєнного стану чи з інших поважних причин. Відповідач у судові засідання не з`являлась і правом подати відповідні докази суду не скористалась. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові божником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів є завдатком, вона вважається авансом. Аванс - це певна грошова сума або інші цінності, які боржник передає кредитору у рахунок майбутніх платежів. Аванс, як і завдаток, є доказом, який посвідчує факт наявності зобов`язання, а також зараховується в рахунок майбутніх платежів, але не може бути визнаним одним із способів забезпечення виконання зобов`язання. Сторона, яка видала аванс, має справо вимагати його повернення у всіх випадках невиконання договору. Для того, щоб сплачена сума визнавалася завдатком, необхідно прямо вказувати про це в договорі. В протилежному випадку отримана кредитором сума вважається авансом. Згідно з абз. 4 ч. 1 ст. 635 ЦК України попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, у письмовій формі. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Суду надана копія розписки, написаної 29.05.2019 власноруч відповідачем, за змістом якої [PERSON] отримала від [PERSON] в якості першої оплати за належну їй половину приміщення на [ADDRESS] 21 205 доларів США. З тексту цієї розписки однозначно випливає, що відповідач підтвердила у письмовому вигляді той факт, що взяла від позивача гроші в сумі 21 205 доларів США. Зазначене призначення платежу «перша оплата за нежиле приміщення», що логічно повинно тлумачитись як аванс до продажу вказаного нежилого приміщення. Таким чином, позивачем доведено, що дійсно між нею і відповідачем було досягнуто попередньої домовленості про купівлю-продаж частини нежилого приміщення, і за даною домовленістю, на її закріплення, позивач як покупець передав продавцю аванс у вказаній у розписці сумі і одиниці обчислення. Сторонами було визначено одиницю вартісного виміру і обчислення авансу - аванс був переданий у доларах США. Судом встановлено, що відповідач не виконала попередньої домовленості і не уклала договір по відчуженню зазначеного у розписці нерухомого майна. Отже, наданий позивачем аванс в сумі 21 205 доларів США підлягає поверненню з боку відповідача, який утримується нею без достатніх правових підстав. Крім того, згідно з положеннями ст. 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки у строк, зазначений у вимозі позивача, відповідач вищезазначену суму грошових коштів не повернула, тому позивач правомірно просить стягнути дану суму з урахуванням 3% річних за період з 28.02.2022 по 21.07.2022, яка відповідно до розрахунку, наведеного у позовній заяві, складає 250,97 доларів США (21 205,00 х 3% х 144 дні / 365 / 100 = 250,97). Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Загальні положення про виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою. При цьому правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті. Враховуючи наведені положення чинного законодавства, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача грошових коштів саме в іноземній валюті - доларах США. Відтак, позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів розміром 21 205 доларів США та 3% річних за період з 28.02.2022 по 21.07.2022 розміром 250,97 доларів США підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору розміром 6 276,93 грн. (а.с. 1). Докази понесених витрат на правничу допомогу станом на момент ухвалення цього рішення суду не надані. У позовній заяві позивачем зазначено, що такі докази будуть подані протягом 5 днів після ухвалення рішення суду відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved