Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-08 00:00:00

У серпні 2021 року [PERSON] звернулася до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказувала, що проживає спільно у шлюбі із [PERSON] , який зареєстрований 30.06.1994 року, відділом реєстрації актів громадського стану м.Чернівці, актовий запис №878. Після народження сина, вона перебувала у відпустці по вагітності та пологах, в подальшому, а саме у 2006 році вона зареєструвалася як фізична особа підприємець, займалася підприємницькою діяльністю на території КП МТК "Калинівський ринок", торгівельному місці №531, яке знаходиться в торговому секторі № [NUMBER] . Зокрема, з метою провадження підприємницької діяльності, під час перебування у шлюбі нею та [PERSON] було придбано контейнер загальною площею 21,12 кв.м., право власності на який було оформлено на її чоловіка нього, а також згідно угоди №5245/С від 01.07.2007 року, укладеної між КП МТК "Калинівський ринок" та [PERSON] отримано право на здійснення торгівлі на КП МТК "Калинівський ринок". Разом з тим, не зважаючи на те, що усі документи були оформлені на її чоловіка, продаж товарів на ринку весь час здійснювала вона й відповідно саме вона використовувала даний контейнер для здійснення підприємницької діяльності. Крім того, в подальшому вони збільшили площу контейнера, яка відповідно до акту обміру площі складає 42,48 кв.м. Посилаючись на вказане, вважає, що нею та відповідачем протягом подружнього життя. набуто у власність спільне майно, а саме торговельне місце: контейнер № [NUMBER] , загальною площею - 42,48 кв.м., який розташований на території КП МТК №Калинівський ринок" в торговому секторі № [NUMBER] для здійснення продажу промислових товарів та їх зберігання. При цьому вказувала, що на початку серпня 2021 року до місця розташування контейнеру прибув [PERSON] та повідомив їй про необхідність звільнення контейнеру до 17.08.2021 року, оскільки він має намір продати його третій особі, так як вже має клієнта. В подальшому їй стало відомо, що у літку 2019 року її чоловік [PERSON] переоформив торгівельне місце (контейнер) на [PERSON] з правом переоформлення договору на третіх осіб, тобто відчужив спільне майно подружжя без її згоди. Зокрема, 31.10.2019 року між КП МТК "Калинівським ринком" та [PERSON] було укладено договір №5237/3тс про надання в користування місця для зберігання товарів та договір №5236/3тс про надання в користування торгівельним місцем на території КП МТК "Калинівський ринок" з терміном дії до 31.12.2022 року. Вважає, що майно, яке належить їй на праві спільної сумісної власності на підставі незаконних дій її чоловіка [PERSON] перейшло у власність третій особі, чим порушено її право власності. На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, просила визнати за нею право власності на Ѕ контейнера (торгівельне місце) №531 С, загальною площею 42,48 кв.м., що розташований на території КП МТК «Калинівський ринок» в торговому секторі № [NUMBER] для здійснення продажу промислових товарів та їх зберігання як на спільне майно подружжя, а також визнати недійсним договір №5237/3тс від 31.10.2019 року про надання в користування місця для зберігання товарів та договір №5236/3тс від 31.10.2019 року про надання в користування торговельним місцем на території КП МТК «Калинівський ринок» з терміном дії до 31.12.2022 року, а також стягнути з відповідачів на її користь судові витрати. Не погоджуючись із поданим позовом, представник [PERSON] - адвокат Бошелюк Ю.М. подала письмовий відзив, в якому просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на наступні обставини. Зокрема вказувала, що доводи позивачки [PERSON] є безпідставними, оскільки як вбачається зі змісту угоди №5245/С від 01.01.2007 року, [PERSON] за вказаною угодою набуто у користування, а не у власність торгівельне місце, отже вважає, що відсутні підстави вважати, що [PERSON] набуто саме у власність спірне торгівельне місце на території КП МТК "Калинівський ринок" й відповідно перебаючи спірний контейнер у користування [PERSON] , право спільної сумісної власності [PERSON] не порушено та згоди позивачки на перебачу контейнеру у користування іншої особи не потребувалося. . Крім того, зазначала, що [PERSON] не доведено, що контейнер, який наразі перебуває у користуванні [PERSON] є ідетнтичним за технічними характеристиками контейнеру, який був у користуванні [PERSON] . Також зазначала, що [PERSON] не сплачувала кошти за користування послугами ринку, а отже їй було відомо про те, що відповідач коритсується спірним контейнером та відповідно сплачує кошти за послуги ринку. Так, після укладення договорів між КП МТК "Калинівський ринок" та [PERSON] плата за послуги ринку сплачувалася останнім. Вважає, що поданий позов свідчить про наявність домовленості між подружжям з метою неправомірного набуття права на торгівельне місце. У судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. При цьому вказувала, що спіний контейнер, який склажаться з двох поверхів був набутий нею та відповідачем [PERSON] під час шлюбу та є їх спільною сумісною власність. Даний контейнер був придбаний для здійснення підприємницької діяльності та контейнером увесь час користувалася саме вона до серпня 2021 року. Однак, у серпні 2021 року до неї підійшов [PERSON] та повідомив про необхідність звільнення контейнеру, вказуючи що саме він є його власник. Разом з тим, їй нічого не було відомо про обставини укладення договору про передачу у користування контейнером та її згоди її чоловік [PERSON] від неї не отримував. На даний час вона позбавлена можливості займатися підприємницькою діяльністю та вважає спірні договори недійсними, як такі що укладені без її згоди й відповідно порушують її права, у тому числі право на користування контейнером для здійснення підприємницької діяльності. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Бошелюк Ю.М. в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на обставини викладені у письмовому відзиві, вказуючи у тому числі й на те, що спіні договори не є договорами щодо відчуження майна, а тому при їх укладенні згода іншого з подружжя не потребувалася. Представник відповідача [PERSON] адвокат Швець Р.П. в судове засідання не з`явилася,однак у матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи без його участі, а також просив суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник третьої особи КП МТК "Калинівський ринок" - Ткач Ф.Г. в судовому засіданні вказав, що ринок не є уповноваженим органом зжійснювати та проводити реєстраційні дії відносно рухомого майна, зокрема торгівельних об"єктів та місць для збергіання товарів, та відповідно не може володіти відомостями про правомочності відносно такого рухомогоо майна з боку інших осіб. Крім того, зазначив, що торгівельний об"єкт та місце для зберіганн товарів не перебуває у власності КП МТК "Калинівський ринок". Також вказав на те, що їснує відповідне Положення про порядок переоформлення права користування торговельним місцем, передачу торговельного місця в субкористування на території КП МТК «Калинівський ринок», відповідно до яких на ринок не покладено обов`язок щодо перевірки відомостей про обтяження рухомого майна, яке передається у користування. Згідно цього положення, попередній користувач звертається до адміністрації ринку із заявою, в якій просить переоформити прав користування торгівельним місцем на іншу особу й відповідно між ринокм на нивим користувачем укладається відповідний договір. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного. Так, ч.1 ст.2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, вимогами статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Зокрема, звертаючись до суду із вищевказанеим позовом, [PERSON] зазначала, що спірний контейнер (торгівельне місце) було набути нею та відповідачем [PERSON] у період шлюбу та використовувалося нею для здійснення підприємницької діяльності, а тому вважає що спірний контейнер є їх спільною сумісною власністю із відповідачем [PERSON] , а тому враховуючи те, що відповідач [PERSON] без її згоди здійснив фактичне відчуження спірного майна, просила визнати контейнер (торгівельне місце) спільною сумісною власністю подружжя та визнати недійсними договір про надання в користування місця для зберігання товарів та договір про надання в користування торгівельного місця, укладені між КП «МТК калинівський ринок» та [PERSON] . Так, судом встановлено, що 30.06.1994 року відділом реєстрації актів громадського стану м. Чернівці здійснено реєстрацію шлюбу, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , що також підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.14). Під час шлюбу позивачкою та [PERSON] було придбано контейнер загальною площею 21,12 кв.м., однак права на даний контейнер оформлененні на [PERSON] . В подальшому, на підставі угоди №5245/С від 01.07.2007 року, укладеної між КП МТК "Калинівський ринок" та [PERSON] , останньому надано в користування торгівельне місце № 531-С на території ринку «Калинівський», торговий сектор № [NUMBER] для здійснення проджу промислових товарів з 20-тонного контейнера з рролетами (а.с.17). При цьому, в даному контейнері саме [PERSON] здійснювала підпиємницьку діяльність до серпня 2021 року, а саме до моменту повідомлення її [PERSON] про необхідність його звільнення та перебування даного контейнеру саме у його користуванні а підставі угод, укладених між ним та МТК «Калинівський ринок». Крім того, як убачається з матеріалів справи, станом на 5 березня 2008 року загальна площа спірного контейнеру складала 42, 48 кв.м., що підтверджується актом обміру площі займаної під об`єктом торгівлі( а.с. 21). При цьому, згідно висновку судової товарознавчої експертизи №20/22-29 від 31.05.2022 року, ринкова вартість контейнера (торгівельне місце) №531 С, загальною площею 42,48 кв.м., що розташований на території КП МТК "Калинівський ринок" в торговому секторі №3 для здійснення продажу промислових товарів та їх зберігання становить 665000 (шістсот шістдесят п"ять) тисяч гривень. Так, положеннями ст.ст.60, 61, 63, 68-71 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.\~Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. За таких обставин, суд приходить до висновку, що набувши у період шлюбу у власність вищевказане майно (контейнер), таке майно визнається спільною сумісною власністю подружжя й відповідно контейнер № [NUMBER] , загальною площею - 42,48 кв.м., що розташований на території КП МТК «Калинівський ринок" в торговому секторі № [NUMBER] для здійснення продажу промислових товарів та їх зберігання є спільною сумісною власністю [PERSON] та його дружини [PERSON] , яким вони зобов`язані розпоряджатись за спільною згодою. \~ \~ \~ \~При цьому, відповідачами будь-яких належних та допустимих доказів на спростування вказаного суду не надано, як й не надано доказів належнсті спірного контейнеру на праві особистої власності [PERSON] . Також судом вставнолено, що що 31.10.2019 року, між КП МТК "Калинівським ринком" та [PERSON] укладено договір №5237/3тс про надання в користування місця для зберігання товарів та договір №5236/3тс про надання в користування торгівельним місцем на території КП МТК "Калинівський ринок" з терміном дії до 31.12.2022 року (а.с.18-19). При цьому, дані договри позивачка вважає недійсними, оскільки вони були укладені без її згоди, а тому просила визнати їх недійсними. Крім того, як заначає позивачка, про факт існування спірних договорів їй стало відомо у серпні 2021 року, а саме після того, як до спірного контейнеру завітав [PERSON] та попросив її його звільнити від її речей та товару, що також підтверджується наявними у справі доказами, а саме поясненнями сторін, наданими працівникам поліції по факту наявного конфлікту з приводу права користування контейнером та розпискою [PERSON] , який зобов`язується до 6 жовтня 2021 року вивезти з контейнера свій товар ( а.с.109-112). Зокрема, порядок здійснення торгівлі на ринках м. Чернівці встановлені Правилами торгівлі на ринках міста Чернівці, які затверджені рішенням 9 сесії Чернівецької міської ради VI № 209 від 16.06.2011 року. Так, згідно п. 1.13 Правил, торговельне місце - площа, відведена для розміщення необхідного для торгівлі інвентарю (ваг, лотків тощо), торговельних приміщень і об`єктів (контейнерів, кіосків та інших тимчасових споруд) та здійснення продажу продукції з прилавків (столів), транспортних засобів, причепів, візків (у тому числі ручних), у магазинах, закладах ресторанного господарства, павільйонах, кіосках, контейнерах, палатках тощо. Згідно п.1.20 Правил, адміністрація ринку при наданні продавцям торговельних місць на визначений термін (більше одного місяця) укладає з ними письмовий договір, у якому зазначається термін його дії, асортимент (вид) товарів (послуг), що реалізуються (надаються), розташування торговельного місця (сектор, ряд, номер тощо), умови оренди (користування) торговельного місця або майна ринку (обладнання, інвентарю, або приміщень, які не перебувають у комунальній власності - надалі майна), розмір та порядок оплати за оренду (користування) торговельного місця або майна ринку, перелік послуг, які надає ринок, їх вартість, порядок розірвання угоди у випадку систематичного порушення цих Правил, Порядку провадження торговельної діяльності та правил торговельного обслуговування населення. Користувач (орендар) торговельного місця на ринку в обов`язковому порядку завчасно узгоджує у письмовій формі з адміністрацією ринку наступну передачу права користування торговельним місцем (передачу його в суборенду) або відчуження власного пункту продажу, розміщеного на ньому, іншому суб`єкту господарювання. Письмовий договір укладається в обов`язковому порядку також із суб`єктами господарювання, які здійснюють торгівлю та надання послуг у власних приміщеннях, що знаходяться на території, визначеній для діяльності ринку. Окрім того, наказом №224 від 01.09.2014 року затверджено Положення про порядок переоформлення права користування торговельним місцем, передачу торговельного місця в субкористування на території КП МТК «Калинівський ринок». Згідно п.1 Порядку, користувач торговельного місця на Ринку в обов`язковому порядку завчасно узгоджує в письмовій формі з Ринком наступну передачу торговельного місця іншому суб`єкту господарювання. Передача торговельного місця здійснюється на підставі заяв Користувача та суб`єкта господарювання, якому передається торговельне місце. Передача торговельного місця здійснюється виключно за умови відсутності заборгованості з оплати послуг за користування торговельним місцем, електроенергією, відеоспостереження та за умови, що торговельний об`єкт, яким облаштовано торговельне місце, що передається, не є предметом спору, застави, на нього не накладено арешт, а сторони наділені правом на передачу цього торговельного місця (розпорядження торговельним об`єктом). Ринок при передачі суб`єкту господарювання торговельного місця на термін більше одного місяця укладає з ним договір. При передачі торговельного місця [PERSON] , у разі необхідності, може витребовувати документи, що засвідчують право власності на торговельний об`єкт. Передача торговельного місця іншому суб`єкту господарювання тягне за собою припинення дії договору з попереднім Користувачем. Як зазначав представник МТК «Калинівський ринок»,\~\~ [PERSON] набув прав користувача вищевказаного торговельного місця на підставі власноручно заповненої заяви про зміну користувача торгівельного місця. Такі заяві заповнені [PERSON] та [PERSON] (а.с.22,23), внаслідок чого відбулось переоформлення права користування та укладено оскаржуваний договір. Разом із тим, згідно одного із пунктів вищевказаного порядку, передача торговельного місця здійснюється виключно за умови, що торговельний об`єкт, (в данному випадку 20-титонний контейнер) яким облаштовано торговельне місце, що передається, не є предметом спору, застави, на нього не накладено арешт, а сторони наділені правом на розпорядження торговельним об`єктом. Таким чином, для переоформлення права користування торговельним місцем\~\~та укладення оспорюваного договору № 5237/3тс, та договору №5236/3тс обов`язковою умовою є те, що сторони, в даному випадку [PERSON] наділений правом на розпорядження торговельним об`єктом. Для такої перевірки, уповноважені особи ринку мають право витребовувати документи, що засвідчують право власності на торговельний об`єкт, однак жодних дій не вчинили. Окрім того, у п.1.2. договору не встановлено та не визначено чи є вказаний контейнер власністю [PERSON] чи [PERSON] . У вказаному пункті, серед двох варіантів «є» та «не є» не відмічено необхідних про це відомостей. Натомість, як було зазначено вище, розміщений на торгівельному місці контейнер № [NUMBER] , загальною площею - 42,48 кв.м., що розташований на території КП МТК №Калинівський ринок" в торговому секторі № [NUMBER] , належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та його дружині [PERSON] . Статтею 368 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 369 ЦК України визначено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 61, 63 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Відповідно до частини четвертої статті 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Конституція України у статті 41 гарантує право кожному володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у ряді рішень зауважує, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції», пункти 69 і 73). У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями статті\~\~1 Першого протоколу, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення державою статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зазначила, що відсутність згоди одного із співвласників подружжя на розпорядження майном, відчуженим за правочином, який виходить за межі дрібного побутового, є підставою визнання цього правочину недійсним. Визначення «дрібний побутовий правочин» має оціночний характер, не має установлених меж грошового виразу (вартості), а тому має для різних видів діяльності, речей і майнового стану учасників цивільних правовідносин, різні межі вартості. У відповідності до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Вимогами ст.215 ЦК України встановлює, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно положень ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Таким чином, разом із переоформленням договору права користування торгівельним місцем, а саме контейнер № [NUMBER] , загальною площею - 42,48 кв.м., що розташований на території КП МТК «Калинівський ринок" в торговому секторі № [NUMBER] , шляхом заповнення заяви про зміну користувача торгівельного місця та укладення оспорюваного договору №5237/3тс, та договору №5236/3тс [PERSON] , добровільним переданням свого права користування торгівельним місцем, фактично передав [PERSON] у користування, без укладення правочину, і торгівельний об`єкт (контейнер), який розміщено на вказаному торгівельному місці. Варто зауважити, що предметом та метою оспорюваного договору, є не тільки передання у користування торгівельного місця, а і здійснення господарської діяльності на ньому, шляхом торгівлі промисловими товарами (п.1.1. Договору) у торгівельному об`єкті. Однак, доказів того, що [PERSON] використовує даний контейнер для здійснення підприємницької діяльності, на відіну від [PERSON] , яка до серпня 2021 року здійснювала торгівлю та за вимогою [PERSON] змішена була вивезти товар з контейнера, суду не надано. Враховуючи вказані обставини, передаючи у користування відповідачу вказаний торговий об`єкт, [PERSON] , будучи співвласником вказаного контейнера, не володів достатнім обсягом правосуб`єктності щодо нього, діючи свавільно розпорядився майном без відома та згоди іншого співвласника, чим порушив право [PERSON] на мирне володіння майном та здійснення підприємницької діяльності. Незважаючи на те, що\~\~ [PERSON] не є стороною оспорюваного правочину, саме його одноособова згода на переоформлення договору стала підставою для виникнення у [PERSON] прав та обов`язків щодо торгівельного місця та торгівельного об`єкта, учасником права власності на який є у позивачки [PERSON] . Укладення такого договору виходить за межі дрібного побутового правочину. Окрім того варто зауважити, що КП МТК «Калинівським ринком», при укладенні договору №5237/3тс, та договору №5237/3тс порушено вимоги п. 1 Порядку, оскільки не перевірено належним чином те, чи сторони наділені правом на розпорядження торговельним об`єктом, шляхом перевірки правовстановлюючих (чи будь-яких інших) документів, що засвідчують право власності на торгівельний об`єкт. Пунктом 1.2. договору не визначено, чи є торгівельний об`єкт (контейнер) власністю нового користувача та підстави для набуття його у користування. Таким чином може бути констатовано, що укладеним №5237/3тс, та договору №5237/3тс від 31.10.2019 року було порушено права [PERSON] , оскільки разом із передачою у користування торговельного місця, у користування [PERSON] , за ініціативи [PERSON] , було фактично передано торговельний об`єкт - контейнер, який знаходиться на торговельному місці. Така передача відбулась без згоди іншого співвласника [PERSON] . Враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку, що за вищевказаних умов, існування оспорюваного договору порушує права позивача на мирне володіння своїм майном, а тому, враховуючи викладене, позовні вимоги в частині визнання договорів недійсним підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved