Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-19 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] з позовом до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна», за яким просить суду стягнути з Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» (ЄДРПОУ 20842474) на його користь 30000,00 грн (тридцять тисяч гривень 00 коп.) страхового відшкодування, як грошову компенсацію за спричинену моральну шкоду; 26400,20 грн (двадцять шість тисяч чотириста гривень 20 коп.) страхового відшкодування, як грошову компенсацію за понесені витрати на поховання, та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 30000,0 грн, посилаючись на такі обставини. 15.09.2020 р. близько 09 год. 41 хв. в м. Одесі відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій водій [PERSON] , [INFO] , керуючи транспортним засобом марки «MAN 19.343», р.н. [NUMBER] , допустив наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] . Внаслідок даної ДТП [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень померла. Позивачу, як сину загиблої, у зв`язку із її смертю спричинена значна та непоправна шкода, яка проявилася у моральній шкоді та понесених витратах на поховання матері. Станом на дату настання ДТП відповідальність водія за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, була застрахована у відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АР 460468, який діяв на момент настання ДТП. 15.09.2020 р. за фактом настання ДТП було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі - КК України) до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020160470002190. Відповідно до висновку експертів № СЕ-19/116-21/3037-ІТ від 31.03.2021 р. дорожньо-транспортна пригода полягала у наїзді автомобіля «MAN 19.343», р. н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався по проїзній частині вулиці Генерала Петрова зі сторони вулиці Юрія і Івана Лип в напрямку вулиці Космонавтів, зупинився перед горизонтальною дорожньою розміткою 1.14.1 «Зебра» Правил дорожнього руху України, після чого розпочав рух та здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , яка перетинала проїзну частину вулицю Генерала Петрова по нерегульованому пішохідному переході під кутом з права на ліво за ходом руху автомобіля. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень [PERSON] загинула в приміщенні КНП ОМР «МКЛ № 11». Станом на момент подачі позовної заяви, відомо, що у кримінальному провадженні № 12020160470002190 здійснюється досудове розслідування старшим слідчим слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Одеській області. В ході проведення розслідування страхового випадку відповідачем не здобуто, і відповідно, не надано позивачу жодних доказів, які б підтверджували той факт, що позивачу спричинена шкода внаслідок непереборної сили або внаслідок умислу потерпілої. Також підтвердженням того, що шкода не заподіяна внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого є той факт, що кримінальне провадження розслідується за статтею 286 КК України, як дорожньо-транспортна пригода, і жодних підстав для перекваліфікації немає. Викладене вище свідчить, що позивач має всі підстави для відновлення свого порушеного права і одержання грошової компенсації за спричинену їй шкоду. Оскільки відповідальність водія за спричинену шкоду третім особам є застрахована, позивач вирішив відновити своє порушене право шляхом одержання грошової компенсації за спричинену шкоду у вигляді страхового відшкодування саме від відповідача. І таке право вибору, як відновити своє порушене право, це виключне право позивача, і ніхто не може вказувати, як його відновлювати, оскільки це гарантоване законом. Після звернення позивача до страхової компанії, листом від 09.06.2022 р. АТ «СК «Країна» повідомило про призупинення розгляду справи до дати, коли страховику стане відомо про набрання рішення у кримінальному провадженні № 12020160470002190 законної сили. Оскільки, рішення страховика про призупинення розгляду справи суперечить вимогам чинного законодавства України, тому як страховику надано всі необхідні документи, як на підтвердження обґрунтованості заявленої вимоги, так і на підтвердження виникнення страхового випадку за фактом ДТП, то позивачем прийнято рішення звернутися в суд за захистом своїх порушених прав та інтересів. АТ «СК «Країна» подала відзив на позов, за яким не погоджується з позовними вимогами позивача з огляду на таке. 15.09.2020 року в м. Одеса по вул. Генерала Петрова, 25А відбулася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю забезпеченого транспортного засобу «МАN» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , та пішохода [PERSON] . Внаслідок даної ДТП пішохід [PERSON] загинула по дорозі до лікарні. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «МАN» д.н.з. [NUMBER] була застрахована згідно Договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АР/0460468 (надалі - Поліс) в АТ «СК «Країна». 06.05.2022 року АТ «СК «Країна» було отримано повідомлення про ДТП від представника позивача - [PERSON] 06.05.2022 року АТ «СК «Країна» було отримано заяву на виплату страхового відшкодування представника позивача - [PERSON] 24.05.2022 року АТ «СК «Країна» направило представнику позивача - Мелеху Д.О. лист про надання документів та повідомлення щодо призупинення строку для прийняття Страховиком рішення про здійснення страхового відшкодування. 24.05.2022 року АТ «СК «Країна» направило лист-запит Начальнику УПП у м. Одеса про надання інформації про ДТП. Страховик, за змістом норм спеціального Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не відшкодовує шкоду, а здійснює виплату страхового відшкодування - грошової суми, яка виплачується страховиком у межах страхової суми за договором страхування відповідальності при настанні страхового випадку (стаття 9 Закону України «Про страхування»). Статтею 6 Закону чітко визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Таким чином, питання щодо виплати страхового відшкодування або відмови у її виплаті на користь позивача має вирішуватись у відповідності із нормами спеціального Закону. Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону, якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. Зважаючи на вищевикладене, Законом визначено, що Страховик не має правових підстав для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування та його виплати або прийняття рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування до дати, коли йому стане відомо про набрання рішенням в кримінальній справі (цивільній, господарській) законної сили; права та законні інтереси позивачів жодним чином не порушувались. Згідно пункту 6 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до пункту 4 статті 110 Кримінального кодексу України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу. Згідно пункту 1 статті 17 Кримінального кодексу України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Отже, в даному випадку і для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій (чи бездіяльності) водія забезпеченого транспортного засобу «МАN» д.н.з. [NUMBER] , рішення в кримінальній справі за фактом дорожньо-транспортної пригоди 15.09.2020 року є обов`язковим. Як вбачається із матеріалів справи, такого рішення ще немає, відповідно до листа-відповіді УПП в Одеській області ДПП від 11.06.2022 року № 6070/41/13/05/01-22, Слідчим управлінням ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за фактом даної ДТП. Необхідність в отриманні рішення суду в кримінальній справі, для вирішення питання щодо виплати (або ж стягнення) страхового відшкодування, полягає в тому, що за Законом Страховик має право прийняти низку рішень: визнати вимоги заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Таке рішення може бути прийняте у випадку настання страхового випадку - події що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого, (ст. 6 Закону), надання Страховику документів та інформації визначених ст. 27, 35 Закону та виконання потерпілим інших обов`язків визначених Законом. В даному випадку немає підтвердження факту настання цивільно-правової відповідальності особи, відповідальність якої застрахована, оскільки відсутнє рішення суду в кримінальній справі. Отже, встановлення особи (осіб) винної (або встановлення факту відсутності вини) в настанні дорожньо-транспортної пригоди надасть можливість законно та обґрунтовано прийняти рішення щодо виплати (стягнення) саме страхового відшкодування - тобто специфічного, окремо врегульованого Законом виду грошової виплати, яка жодним чином не може ототожнюватись із відшкодуванням шкоди в результаті ДТП, оскільки шкода відшкодовується безпосередньо особою, яка її завдала згідно із загальними нормами визначеними ЦК України. Страховик, не є завдавачем шкоди, а є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18). У разі доведення в кримінальному провадженні, що ДТП сталася з вини водія забезпеченого транспортного засобу або не доведення його вини, після того, як закінчиться розгляд кримінальної справи, рішення по якій набере законної сили, страховик розгляне заяву потерпілого і як це передбачено ст. 36 Закону, прийме рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатить його або у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону - прийме вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування і у разі прийняття рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, потерпілі мають право його оскаржити в судовому порядку. Таким чином звернення позивача до суду із позовом до Товариства на даний час є передчасним. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Чернігівського апеляційного суду від 08.09.2021 року у справі № 734/1101/21. Щодо стягнення витрат на правову допомогу, то вважають, що детального опису робіт (наданих послуг) надано не було. Згідно висновків Великої Палати у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Позивач надав відповідь на відзив, за яким вказував з посилання на практику Верховного Суду, що позиція відповідача не відповідає вимогам законодавства та просив задовольнити позовні вимоги. Представник позивача надіслав клопотання, за яким просить суд провести розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Дослідивши подані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Судом встановлено, що15.09.2020 р. близько 09 год. 41 хв. в м. Одесі відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій водій [PERSON] , [INFO] , керуючи транспортним засобом марки «MAN 19.343», р.н. [NUMBER] , допустив наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] . Внаслідок даної ДТП [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень померла по дорозі в лікарню. Станом на дату настання ДТП відповідальність водія за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, була застрахована у відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АР 460468, який діяв на момент настання ДТП. 15.09.2020 р. за фактом настання ДТП було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі - КК України) до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020160470002190. Відповідно до висновку експертів № СЕ-19/116-21/3037-ІТ від 31.03.2021 р. дорожньо-транспортна пригода полягала у наїзді автомобіля «MAN 19.343», р. н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався по проїзній частині вулиці Генерала Петрова зі сторони вулиці Юрія і Івана Лип в напрямку вулиці Космонавтів, зупинився перед горизонтальною дорожньою розміткою 1.14.1 «Зебра» Правил дорожнього руху України, після чого розпочав рух та здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , яка перетинала проїзну частину вулицю Генерала Петрова по нерегульованому пішохідному переході під кутом з права на ліво за ходом руху автомобіля. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень [PERSON] загинула в приміщенні КНП ОМР «МКЛ № 11». Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «МАN» д.н.з. [NUMBER] була застрахована згідно Договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АР/0460468 (надалі - Поліс) в АТ «СК «Країна». 06.05.2022 року АТ «СК «Країна» було отримано повідомлення про ДТП від представника позивача - [PERSON] 06.05.2022 року АТ «СК «Країна» було отримано заяву на виплату страхового відшкодування представника позивача - [PERSON] 24.05.2022 року АТ «СК «Країна» направило представнику позивача - Мелеху Д.О. лист про надання документів та повідомлення щодо призупинення строку для прийняття Страховиком рішення про здійснення страхового відшкодування. 24.05.2022 року АТ «СК «Країна» направило лист-запит Начальнику УПП у м. Одеса про надання інформації про ДТП. Станом на дату настання ДТП відповідальність водія за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, була застрахована в АТ «СК «Країна» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АР 460468, який діяв на момент настання ДТП. Позивачу, як сину загиблої, у зв`язку із її смертю спричинена значна та непоправна шкода, яка проявилася у моральній шкоді та понесених витратах на поховання матері. Відповідно до ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини (п. 4 Постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». В ході проведення розслідування страхового випадку відповідачем не здобуто, і відповідно, не надано позивачу жодних доказів, які б підтверджували той факт, що позивачу спричинена шкода внаслідок непереборної сили або внаслідок умислу потерпілої. Також підтвердженням того, що шкода не заподіяна внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого є той факт, що кримінальне провадження розслідується за статтею 286 КК України, як дорожньо-транспортна пригода, і жодних підстав для перекваліфікації немає. Таким чином, позивач має всі підстави для відновлення свого порушеного права і одержання грошової компенсації за спричинену шкоду. Оскільки відповідальність водія за спричинену шкоду третім особам є застрахована, позивач вирішив відновити своє порушене право шляхом одержання грошової компенсації за спричинену шкоду у вигляді страхового відшкодування саме від відповідача. Таке право вибору, як відновити своє порушене право, це виключне право позивача. Після звернення позивача до страхової компанії, листом від 09.06.2022 р. АТ «СК «Країна» повідомило про призупинення розгляду справи до дати, коли страховику стане відомо про набрання рішення у кримінальному провадженні № 12020160470002190 законної сили. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовано Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-ІУ від 01.07.2004 року. Згідно ст. 2 даного Закону зазначається, що відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Стаття 6 Закону визначає, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Факт того, що подія, яка відбулася є дорожньо-транспортною пригодою підтверджується тим, що вона відбулася під час руху транспортного засобу і внаслідок цієї події загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки. Саме такі вимоги визначені в п. 1.12 ст. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Даний факт підтверджується висновком комплексної судової автотехнічної та відеотехнічної експертизи, лікарським свідоцтвом про смерть № 2908 від 16.09.2020 р. та довідкою про причину смерті від 16.09.2020 р. , в яких зазначено причинно-наслідковий зв`язок між смертю потерпілої та тілесними ушкодження, завданими при наїзді вантажівки у вищезазначеній ДТП. Законом встановлено порядок відшкодування шкоди у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Відповідно до статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно із п. 23.1. ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого». Відповідно до частини 1 статті 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб». «Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Згідно ч. 5 статті 1187 цього Кодексу особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до роз`яснень пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у пункті 8 постанови від 01 березня 2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, що її завдала, за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Матеріалами кримінального провадження встановлено, що шкоду потерпілому було завдано саме джерелом підвищеної небезпеки, а не внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела, а завдана ним шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, у тому числі якщо шкоду завданої здоров`ю особи (постанови Верховного Суду у справах: № 751/8121/17 від 14 січня 2019 року; № 500/2095/15-ц від 10 січня 2019 року; № 757/59802/16-ц від 05 грудня 2018 року; № 126/1439/17 від 01 лютого 2018 року). Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зробив такі правові висновки (Постанова Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 184/1461/20-ц, провадження № 61-14226св21: https://reyestr.court.gov.ua/Review/104282905. Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Отже, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Стаття 27 вказаного Закону до поняття «шкода, пов`язана зі смертю потерпілого» включає, зокрема, моральну шкоду, витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника. Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим мають однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція завдавача шкоди. Отже, для відповідальності за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, достатньо лише трьох підстав: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною. Враховуючи те, що відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу або закриття кримінального провадження стосовно нього не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ДТП, внаслідок якої загинув син позивача, є страховим випадком, а тому в страховика виник обов`язок виплатити страхове відшкодування за завдану забезпеченим транспортним засобом шкоду, яка пов`язана зі смертю потерпілого. Таким чином, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки завжди є неправомірною та підлягає відшкодуванню, тому рішення відповідача про припинення розгляду справи та невиплаті страхового відшкодування, що належить позивачу є незаконним та безпідставним. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям(усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю (частина друга статті 1186 ЦК України). Загибла [PERSON] була матір`ю позивача. Згідно п 27.3. ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Тобто зазначеною нормою Закону №1961-ІV, встановлений мінімально гарантований розмір страхового відшкодування моральної шкоди завданої смертю фізичної особи. [PERSON] має право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку із смертю [PERSON] , так як є сином загиблої, відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , батьком [PERSON] є [PERSON] , а мати - [PERSON] . Факт смерті батька підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , а матері - свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Факт зміни прізвища загиблої із [PERSON] на [PERSON] підтверджується листом-відповіддю Малиновського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), де зазначається інформація про наявність актового запису про шлюб [PERSON] та [PERSON] . Окрім цього, підтверджується наявність актового запису про розірвання такого шлюбу. Відповідно до інформаційного листка від позивача про коло осіб першого ступеня споріднення по відношенні до загиблого, у [PERSON] є двоє дітей - [PERSON] та [PERSON] . На день настання страхового випадку статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено у 2020 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 вересня - 5000,00 гривень. З урахуванням викладеного загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, становить 60000,00 грн (5000,0 х 12 = 60000,0) Враховуючий той факт, що страхове відшкодування пов`язане із моральною шкодою належить двом особам в рівних частинах, відповідно до п. 27.3. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір страхового відшкодування моральної шкоди становить 30000,00 грн. Пунктом 27.4. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на похованнята на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Позивач є особою, яким понесено витрати на поховання загиблої, що підтверджується фіскальним чеком, договором-замовлення на організацію та проведення поховання № 065052 від 17.09.2020 р. та договором-замовлення від 17.09.2020 р. на загальну суму 26400,20 грн. Таким чином, відповідач зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування позивачу, в порядку п. 27.4. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в сумі 26400,0 грн. На професійну правничу допомогу при розгляді справи в суді першої інстанції позивачем понесено витрати в сумі 30000,0 грн. 10.02.2022 року між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Всеукраїнський центр адвокатських розслідувань ДТП «Автопоміч» укладено Договір про надання професійної правничої допомоги № Ж684/6108, предметом якого сторони визначили, що Адвокатське об`єднання «Всеукраїнський центр адвокатських розслідувань ДТП «Автопоміч» бере на себе зобов`язання в обсязі та на умовах, передбачених Договором, по стягненню грошової компенсації за спричинену шкоду внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 15.09.2020 р., в результаті якої загинула [PERSON] . Статтею 133 ЦПК України передбачено, що витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат пов`язаних з розглядом справи. Згідно із частиною 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Пунктом 1 частини 2 статті 137 ЦПК України встановлено, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Частиною 4 вищевказаної статті Кодексу передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Як вбачається зі змісту позовної заяви, заявлений розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним як складності справи так і виконаних адвокатом робіт (наданих послуг). До цього ж, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги було визначено за домовленістю сторін з урахуванням значення цієї справи для Позивача. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: 2) позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до розміру ставок судового збору підпункту 1 п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою сплачується не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати (992,40 грн на час подання позову). Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Outcome: approved