Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-05 00:00:00

02.11.2022 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та відібрання дитини у матері без позбавлення її батьківських прав, посилаючись на те, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. У шлюбі народився син [PERSON] , [INFO] . Через певний час після народження дитини, в сторін виникли різні погляди на життя, сім`ю та виховання. Не проживають разом більше ніж останніх шість місяців. Крім того, з моменту введення воєнного стану на території України, загострення безпекової ситуації, для їх малолітньої дитини, відповідач не бажає виїжджати за територію України, що також стало підставою для розірвання шлюбу. За таких обставин вважає, що нормальні шлюбні відносини між ними не можуть бути поновлені. Наразі дитина мешкає разом з батьком. Претензій щодо проживання дитини разом з батьком у матері не має. Позивач веде здоровий спосіб життя, не зловживає алкогольними та наркотичними засобами, має окреме житло, яке належить йому на праві власності, має постійний дохід від підприємницької діяльності, зазначає, що має можливість та бажання утримувати сина, у зв`язку з чим змушений звернутися до суду із даною позовною заявою. Позивач в судове засідання не з`явився, однак до суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити в повному обсязі, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилася, однак про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Тому суд вважає, що відповідач повідомлена належним чином про дату і час розгляду справи, та приходить до висновку за можливе розглядати справу у відсутності сторін в порядку заочного розгляду справи на підставі зібраних у справі доказів, згідно п.1 ч.1 ст.280 ЦПК України, та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.282 ЦПК України. Представник третьої особи органу опіки та піклування в судове засідання не з`явився, однак про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, дослідивши наявні у справі матеріали, вважає, що позов слід задовольнити з огляду на наступне. Як встановлено судом [PERSON] та [PERSON] мають спільного сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 22.05.2021 року. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 07.09.2019 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] .. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до Конвенції про права дитини 1989 року, яка була ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів, а також забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. За практикою ЄСПЛ врахування того, що слугує найкращим інтересам дитини, має вирішальне значення в кожній справі такого типу («Ельшольц проти Німеччини»). Наразі існує: широкий консенсус на підтримку ідеї того, що в усіх рішеннях щодо дітей мають переважати їхні найкращі інтереси («Нойлінґер і Шурук проти Швейцарії»). При визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два фактори: по-перше, збереження її зв`язків з сім`єю, окрім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або явно дисфункціональна; і по-друге, забезпечення її розвитку в безпечному, надійному і стабільному середовищі та в середовищі, що не є дисфункціональним («Мамчуп проти України»). Згідно зі ст. 170 Сімейного кодексу України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Загальновідомою та такою, що не потребує доказування за змістом ст.82 ЦПК України є обставина, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», а також Указу Президента України від 14.03.2022 року №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» у зв`язку із воєнною агресією російської федерації проти України з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року до 23 серпня 2022 року на території України введено воєнний стан. Законом України № 2500-ІХ від 15.08.2022 року Верховна Рада України затвердила Указ Президента «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 573/2022 від 12.08.2002 року на період з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком ще на 90 діб (до 23 листопада 2022 року включно). Законом України № 2738-ІХ від 16.11.2022 року Верховна Рада України затвердила Указ Президента «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 757/2022 від 07.11.2002 року на період з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком ще на 90 діб (до 19 лютого 2023 року включно). З метою гарантування малолітній дитині безпеки, в ситуації, коли їхня матір не може цього зробити, надання їй захисту, унеможливлення впливу на неї воєнних дій, при безпосередній загрозі для її життя або здоров`я, найкращим для дитини буде надати батьку, позивачу в справі, можливість миттєвого її вивезення за межі України, хоча б на час дії загрози для їх життя або здоров`я, при загостренні воєнної ситуації, а тому суд приходить до висновку про задоволення позовної вимоги про відібрання дитини у матері без позбавлення її батьківських прав. Щодо позовної вимоги про розірвання шлюбу судом встановлено, що між сторонами існують формальні шлюбні відносини на ґрунті непорозуміння одне до одного та різних поглядів на життя, розходження поглядів на сімейні відносини, несумісність характерів, у зв`язку із чим спільне життя між сторонами не склалося. Оцінюючи встановлене, суд приходить до висновку, що сім`я сторін розпалася і не може бути збережена, в зв`язку з чим подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача в плані влаштування власного життя.

Outcome: approved