Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-11 00:00:00

У провадженні Центрального районного суду м. Миколаєва з 02 квітня 2020 року перебуває справа за позовом [PERSON] до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, завданої неправомірною бездіяльністю органів досудового розслідування, в якому просила стягнути на її користь з ДКС України за рахунок коштів державного бюджету завдану їй бездіяльністю органів досудового розслідування моральну шкоду у розмірі 4 500 000 грн. В обгрунтування своїх вимог посилалася на те, що вона є потерпілою у кримінальному провадженні № 12014150040000710, порушеному за її заявою від 10.02.2014 року про нанесення їй тілесних ушкоджень сусідкою [PERSON] , в приміщенні ЖЕКу, По даній заяві проводилося досудове розслідування за ст. 125 ч. 1 КК України, яке перебувало у провадженні різних слідчих різних СВ ВП ГУНП в Миколаївській області, та в якому протягом 4 років відбувалась тяганина, приймали незаконні рішення слідчими про закриття кримінального провадження за п.2 ч.1 ст. 284 КПК України за відсутністю складу кримінального правопорушення, які в подальшому були скасовані або слідчим суддею, або прокурором. Досудове слідство не велося належними чином, незважаючи на те, що вона прямо вказала на особу, яка заподіяла їй тілесні ушкодження - ця особа не була допитана, навіть поліцейский , який прибув за її викликом на місце події відпочатку не допитав ні цю особу, ні встановив особи свідків, ні навіть не склав протокол огляду місця події , а лише відібрав у неї заяву та відправив додому. В подальшому також цій особі не пред`явлено підозру, не допитувалися свідки- відвідувачі та працівники ЖЕКу, де відбулаася подія злочину. На незаконність дій слідчих Ленінського, Корабельного та Центрального РВ вказують неодноразові скасування їх постанов про закриття кримінального провадження прокурором та судом. Крім того, за повідомленням СУ ГУНП в Миколаївській області від 27.05.2019 року про те, що дисциплінарною комісією при проведенні службового розслідування, проведеного за заявою позивачки, встановлено порушення слідчими процесуального законодавства у частині швидкого та повного розслідування, але притягненню слідчі до дисциплінарної відповідальності не підлягають у зв`язку із спливом строків притягнення. Вважає, що непрофесійними, безвідповідальними, несовєчасними та халатними діями слідчих щодо неналежного виконання протягом тривалого часу вимог Конституції України та кримінально-процесуального законодавства їй завдано моральну шкоду, яка полягає у приниженні її честі та гідності, тривалого порушення її прав, в наслідок чого вона перебуває у стані безперервного нервового напруження і стресу, що потягло погіршення її психічного здоров`я, витрачала свій час на звернення зі скаргами та перебування в судах по їх розгляду, відстоюючи свої права від порушень права на розумні строки розслідування з боку слідчих органів, на що також вимушена була витартчати кошти на правову допомогу. Завдяки бездіяльності слідчих, [PERSON] ніякої відповідальності за нї побиття не понесла. Зазначені обставини позивачкою кваліфікуються як незаконні дії, рішення та бездіяльність державного органу, що потягли за собою порушення її прав і завдали моральної шкоди у вигляді стресу та невіри у силу державних органів, втрату віри у справедливість і повинні відшкодовуватись у відповідності до ст. 1167, 1174, 1176 ЦК України. Як зазначає позивачка, така шкода полягає у моральних переживаннях по поводу безкарності та не професійності слідчих та почутті беззахисності та безправності перед державою. Відповідач ДКС України відзив на позовну заяву не надали. В липні 2020 року від представника ГУНП в Миколаївській області надійшов відзив на позовну заявупро відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу досудового розслідування під час кримінального провадження № 12014150040000710, в якому позовні вимоги [PERSON] не визнає в повному обсязі. В обгрунтування своїх заперечень посилаються на те, що як вбачається із довідки СУ ГУНП в Миколаївській області, кримінальне провадження № 12014150040000710 розслідувалось з 2014 року за фактом нанесення невстановленою особою по [ADDRESS] [PERSON] легких тілесних ушкоджень. Вказане кримінальне провадження неодноразового закривалось у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення. Вказані процесуальні рішення слідчих було скасовано: 18.05.2014 прокуратурою Ленінського району Миколаївської, 19.09.2014, 16.02.2015 Ленінським рійним судом м. Миколаєва за зверненням [PERSON] , 01.02.2017, 07.04.2017 Миколаївської прокуратурою №1, 18.08.2017 заступником прокурора Миколаївської області, 08.06.2018 ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області. Підставою для скасування прийнятих слідчими рішень про закриття кримінального провадження було неповнота проведення слідства та необхідність проведення додаткових слідчих дій. На усунення недоліків вказаних у постановах прокурорів та суду було проведено: комісійну судово-медичну експертизу. За висновком експерта №89-К від 18.08.2016 не видається можливим встановити факт наявності у [PERSON] тілесних ушкоджень та вирішити інші питання поставлені у постанові про призначення комісійної судово-медичної експертизи; за участю потерпілої проведено слідчий експеримент, у ході якого вона показала як їй наносилися удари; проведено одночасний допит [PERSON] та [PERSON] , у ході якого потерпіла підтримала свої покази. [PERSON] пояснила, що [PERSON] також наносила їй удари зонтиком по тілу. Проте, зазначене кримінальне провадження розслідувалось, як фактове, повідомлень про підозру жодній особі не виносилось, сама [PERSON] постановою слідчого потерпілою не визнавалась і пам`ятка потерпілого їй не вручалась. Судом дії слідчих противними не визнавались. На час подачі позову, досудове розслідування по кримінальному провадженню закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Ухвалою Миколаївського апеляційного суду по справі № 490/584/17, якою відмовлено у задоволенні апеляції [PERSON] на рішення Центрального райсуду м. Миколаєва від 27.11.2018 про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження № 12014150040000710 встановлено, що в ході досудового розслідування, слідчим в повному обсязі виконано вказівки процесуальних керівників та ухвали слідчого судді, зокрема призначено судово-медичну експертизу за медичною карткою [PERSON] (висновок №758) комісійну судово-медичну експертизу (висновок №89-к від 17-18.08.2016 р.), неодноразово допитано [PERSON] , та 14 свідків. З протоколів допиту вказаних свідків, лише деякі з них підтвердили наявність 10.02.2014 р. конфлікту між [PERSON] та [PERSON] , про факт спричинення [PERSON] тілесних ушкоджень в приміщенні ЖЕК вони дізнались від працівників поліції, жоден із свідків його не підтвердив. Як зазначено Миколаївським апеляційним судом в ухвалі від 17.12.2018 по справі № 490/584/17, за результатами проведених слідчих (розшукових) дій, належних, допустимих та достатніх доказів доведення винуватості або принаймні предявлення підозри будь-якій особі у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 , органом досудового розслідування не здобуто. Отже, як слідчим при прийняті рішення про закриття даного кримінального провадження, так і слідчим суддею, при ухваленні рішення про залишення постанови слідчого без змін, досліджені всі обставини кримінального провадження, оцінені кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозвязку для прийняття зазначених процесуальних рішень, з такими висновками погоджується і апеляційний суд. В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Отже виходячи із вищезазначених обставин, позивачка [PERSON] , як заявниця (потерпілий) в кримінальному провадженні у разі незгоди з діями (бездіяльністю) органу досудового розслідування або прокуратури вправі їх оскаржити і використовувала це право неодноразово, захищаючи свої права, передбачені Криміним процесуальним кодексом. Іншого способу захисту прав заявника (потерпілого) закон не передбачає. У цій справі обставини, з якими могло бути пов`язано порушення особистих немайнових прав [PERSON] або її моральних страждань, обмежувались лише незаконністю процесуальних дій слідчих під час здійснення кримінального провадження. Але право на оскарження постанови слідчого про закриття кримінального провадження позивачкою було реалізовано, а судовими рішеннями слідчого судді скарги позивачки задоволено. Остання скарга на постанову про закриття кримінального провадження від 30.10.2018 Центральним райсудом м. Миколаєва по справі № 490/584/17 незадоволена у зв`язку із законністю прийнятого процесуального рішення слідчим. Отже реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача. До таких висновків прийшов і Верховний Суд в аналогічній справі № 608/1046/18 ( постанова ВС від 28.10.2020) Ухвали слідчого судді, прокурорів про задоволення скарг позивачки на бездіяльність та скасування постанови слідчого свідчать про реалізацію [PERSON] , передбаченого КПК України права на оскарження процесуальних рішень слідчого, прокурора і не є безумовним доказом неправомірності рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦК України, прав і свобод, що надані громадянину і людині Конституцією і законами України ГУНП в Миколаївській області та слідчі не порушували. Позивачка не надала достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння їй відповідачами моральної шкоди. Таким чином, позов [PERSON] є необґрунтованим, не доведеним належними і допустими доказами, які вказують на відсутність деліктного правопорушення з боку Відповідача, який приймав процесуальні рішення у кримінальному провадженні, які за рішенням судів по справі № 490/584/17 визнано законними. Наведені у позові доводи, про порушення відповідачем статей 1167, 1174 ЦК України, які гарантовані статтею 56 Конституції України, не заслуговують на увагу, оскільки належних і допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння позивачу моральних страждань або втрат немайнового характеру, встановлення факту протиправності дій працівників ГУНП в Миколаївській області, факту наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями (бездіяльністю) працівників зазначених органів та їх вини в заподіянні цієї шкоди, позивач суду не надала. Посилаючись на численні Постанови Верховного Суду у подібних правовідносинах та норми ст.ст. 23,1176 ЦК України, просили в позову відмовити. Відповіді на відзив позивач не надала. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 15.06.2020 року відведено суддю Черенкову Н.П. від розгляду вказаної справи. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 24.06.2020 року вказану позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 27.07.2020 року позовну заяву повернути позивачу. Постановою Миколаївського апеляційного суду м. Миколаєва від 17.09.2020 року ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 27.07.2020 року скасовано, а матеріали позовної заяви направлено до того ж суду для продовження розгляду. 28.09.2020 року матеріали справи повернулись до канцелярії Центрального районного суду м. Миколаєва. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 12.10.2020 року вищезазначену позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 23.10.2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі за вказаним позовом. 22.01.2021 року суддею Центрального районного суду м. Миколаєва Саламатіним О.В. справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження призначивши її у підготовче судуве засідання. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 05.04.2021 року відведено суддю Саламатіна О.В. від розгляду даної справи. У період з квітня 2020 року по 11.04.2021 року справа перебувала в провадженні іншого складу суду. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 13.04.2021 року дану справу прийнято до провадження суддею Шолох Л.М. та призначено підготовче судове засідання на 11.05.2021 року. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 квітня 2021 року відведено суддю Саламатіна О.В. від розгляду справи за заявою [PERSON] про відвід судді Шолох Л.М. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 травня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про відвід судді Шолох Л.М. Ухвалою від 31 травня 2021 року відведено суддю Шолох Л.М. від розгляду позовної заяви [PERSON] до Головного управління національної поліції в Миколаївській області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.06.2021 року визначено головуючого по справі суддю Гуденко О.А. 04.06.2021 року матеріали справи передані на розгляд судді Гуденко О.А. Ухвалою судді Центрального районного суду м.Миколаєва Гуденко О.А. від 07 червня 2021 року прийняти до провадження вказану справу та у зв`язку з великою навантеженістю, призначити судове засідання у справі на 28.10.2021 року в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 02.09.2021 року відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про відвід судді Гуденко О.А. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 22.09.2021 року відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про відвід судді Гуденко О.А.. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 08.12.2021 року відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про відвід судді Гуденко О.А. Ухвалою суду від 24 січня 2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 11 лютого 2021 року о 09.30 год. у приміщенні Центрального районного суду м. Миколаєва . В судове засідання 11.02.2022 року позивачка не з`явилася, повідомлялася судом належним чином. Судове засідання відкладено на 02 березня 2022 року на 09.00 годин. Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 31 січня 2022 року відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про відвід судді Гуденко О.А. Ухвалою суду під головуванням судді Гуденко О.А. від 21.02. 2022 року заяву [PERSON] про відвід судді Гуденко О.А. у справі за її позовом до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди - залишено без розгляду. Позивач в судовому засіданні позов підтримала з викладених підстав. На питання суду щодо наявності відводів пояснила, що наразі відсутні відводи судді Гуденко О.А,, оскільки вона вимушена погодитися на розгляд справи цим складом суду, оскільки знає, що інших суддів цивільної спеціалізації в Центральному суді м.Миколаєва більше не залишилося і їй керівництво суду відмовили дати іншого суддю. На підтримання заявлених вимог суду пояснила, що 10.02.2014 року в приміщенні ЖЕКа її побила сусідка [PERSON] , яка штовхала її в спину та била по голові та в грудь на порозі приміщення ЖЕКу, внаслідок чого вона впала та втратила свідомість . вона одразу викликала на місце скоєння злочину поліцію через 102, приїхав поліцейський Хмельков , який сказав, що в нього немає зараз часу розбиратися, відбрав у неї заяву, [PERSON] та працівників ЖЕКу взагалі не опитав. З того часу вона чотири роки вимушена була добиватися захисту своїх прав, слідство велося упереджено, фасифіковано, слідчі дії взагалі не проводилися. Вона вимушена була постійно скаржитися на дії слідчих в прокуратуру та суд. При цьому, хоча в заяві вона одразу написала, що її побила сидельникова, відомості про неї, як підозрювану , до ЄДРДР так і не внесли, слідчі дії належно не проводидися, свідків- працівників та відвідувачів ЖЕКу ніхто не допитав. Розслідування було на контролі у прокуратури області, прокурор Дунас Т. Особисто давав вказівки розібратися у її справі , проте провадження все одне органами поліції неодноразово закривалося, а потім ці постанови слідчіх скасовувалися або прокуратурою, або судом саме через неналежне ведення слідства. Всі слідчі, які їй давали у Центральному СВ ВП ГУНП не бажали вести слідство, виганяли її, а [PERSON] навіть не допитували, постійно на неї ( [PERSON] ,) психологічно впливали , поліція стала на позицію захисту не потерпілої, а на захист [PERSON] з 08.06.2018 року взагалі ніякого слідства вже не проводилося. Вина відповідача полягає в тому, що за 4 роки їй так і не дали правильного слідчого, який би правильно вів слідство. Потім навіть суд - судді подзігун Г.В , тап Чебанова-Губарєва Н.В. стали на захист поліції та залиши в силі чергову постанову слідчого про закриття кримінального провадження, виявивши свою прихильність до прокурора та упередженість до неї ( [PERSON] ). Представник ГУНП вМиколаївській області в судовому засіданні просив відмовити у позові за недоведеністю та безпідставністю з підстав, викладених у відзиві. Представник ДКС України про дату, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, проте представник в судове засідання не з`явився, причини неявки невідомі, заяв та клопотань про розгляд справи у їх відсутність чи відкладення розгляду справи не надійшло. Неявка представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі зібраних доказів у їх відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення відповідачів, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне. Статтею 12 ЦПК України закріплений принцип змагальності сторін в цивільному судочинстві, відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею 13 ЦПК України визначений принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частинами 1 - 3 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування по справі є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з ч. 1 та 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. В ч. 1 та 2 ст. 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частинами 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як вбачається з матеріалів цивільної справи, 10.02.2014 року за заявою [PERSON] ( в якій вона зазначила, що в приміщенні ЖЕКу їй нанесла побої [PERSON] , зазначила її адресу проживання) слідчим СВ Ленінського ВП ГУНП в Миколаївській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12014150040000710 були внесені відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за повідомленням [PERSON] про те, що 10.02.2014 року о 10 год. 00 хв. невстановлена особа, перебуваючи біля ЖЕКу за адресою: м. Миколаїв, вул. М. Василевського, 55-а, в ході сварки спричинила їй легкі тілесні ушкодження. 30.04.2014 року слідчим СВ Ленінського ВП ГУНП в Миколаївській області Марченко О.І. вказане кримінальне провадження було закрито на підставі п. 2ч.1 ст. 284 КПК України за відсутністю складу кримінального правопорушення. 18.05.2014 року прокуратурою Леніського району м.Миколаєва постанову слідчого скасовано як незаконну та необгрунтовану, винесену з порушенням вимог КПК України . 30.07.2014 року слідчим СВ Ленінського ВП ГУНП в Миколаївській області Марченко О.І. вказане кримінальне провадження було закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України за відсутністю складу кримінального правопорушення. 19.09.2014 року ухвалою Леніського районного суду м.Миколаєва вказану постанову слідчого скасовано. Як вбачається з вказаного судового рішення - слідчим не було встановлено обставини події, не вжито заходів щодо їх встановлення, не було враховано докази, здобуті в ході досудового розслідування. 14.01.2015 року слідчим СВ Ленінського ВП ГУНП в Миколаївській області Рамазановим Е.М. вказане кримінальне провадження було закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України за відсутністю складу кримінального правопорушення. 16.02.2015 рокуухвалою слідчого судді Леніського районного суду м.Миколаєва постанову слідчого скасовано.Як вбачається з вказаного судового рішення , судом також встанволено, що слідчим не було встановлено обставини події, не вжито заходів щодо їх встановлення, не було враховано докази, здобуті в ході досудового розслідування. З постанови слідчого незрозуміло, зя ких підстав слідчий дійшов висновку про відсутність складу правопорушення , адже не було проведено необхідні слідчі дії. Потім кримінальне провадження перебувало в провадженні слідчого Самохіна Ю.В. СВ ММУ УМВС України в Миколаївській області , під час якого останньому надавалися вказівки прокуратурою м.Миколаєва. Потім кримінальне провадження перебувало в провадженні слідчого Чуб Д.І. СВ Корабельного ВП ГУ НП в Миколаївській області, під час якого останньому надавалися вказівки керівництва СУ ГУНП в Миколаївській області. Вподальшому кримінальне провадження №12014150040000710 перебувало в провадженні СВ Центрального ВП ГУ НП в Миколаївській області . 23.12.2016 року слідчим СВ Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області Чиняковою О.В. вказане кримінальне провадження було закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України за відсутністю складу кримінального правопорушення. 01.02.2017 року прокурором Миколаївської місцевої прокуратруи № 1 постанову слідчого скасовано .Встановлено, що рішення слідчого про закриття кримінального провадження прийнято передчасно, в порушення вимог ч.4 ст. 40 КПК України слідчим не виконано письмові вказівки прокурора. 17.03.2017 року слідчим СВ Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області Тимошевською В.Є. вказане кримінальне провадження було закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України за відсутністю складу кримінального правопорушення.Суд звертає увагу, що вказана постанова повністю ідентична постанові від 23.12.2016 року слідчого СВ Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області Чинякової О.В., враховуючи навіть орфографічні та пунктаційні помилки. 07.04.2017 року прокурором Миколаївської місцевої прокуратруи № 1 постанову слідчого скасовано . Встановлено, що рішення слідчого про закриття кримінального провадження прийнято передчасно, в порушення вимог ч.4 ст. 40 КПК України слідчим не виконано письмові вказівки прокурора. 11.07.2017 року слідчим СВ Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області Зінчук В.М. вказане кримінальне провадження було закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України за відсутністю складу кримінального правопорушення. 18.08.2017 рокузаступником прокурора Миколаївської області постанову слідчого скасовано . Встановлено, що рішення прийнято слідчим передчасно, необгрунтовано, без з`ясування усіх обставин справи, досудове розслідування проведено неповно, без дослідчження усіх обставин кримінального правопорушення . 19.01.2018 року слідчим СВ Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області Зінчук В.М. вказане кримінальне провадження було закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України за відсутністю складу кримінального правопорушення Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 08.06.2018 року було задоволено апеляційну скаргу [PERSON] та скасовано вищевказану постанову слідчого. Як вбачається з судового рішення, матеріали кримінального провадження не містять даних щодо допиту сімейного лікаря [PERSON] відносно виявлених у [PERSON] ушкоджень. Шляхом відповідного роз`яснення експерта Майбороди О.В., не з`ясовувався прийнятий ним висновок №758 від 04.06.2018 року. Також в матеріалах провадження відсутні дані щодо повноважень особи (заступника начальника відділу - начальника СВ Корабельного ВП ГУ НП в Миколаївській області Клименка С.М.), яким було призначено комісійну судово-медичну експертизу №89-к. 30.10.2018 року слідчим СВ Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області Мацюця О.О. вказане кримінальне провадження було закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України за відсутністю складу кримінального правопорушення. При винесенні постанови слідчий виходила з того, що в ході проведення досудового розслідування факт спричинення [PERSON] тілесних ушкоджень 10.02.2018 року у приміщенні ЖЕКу, розташованого по [ADDRESS] , свого підтвердження не знайшов. За такого, кримінальне провадження було закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Крім того, в ході досудового розслідування ознак складу будь-якого іншого кримінального правопорушення, вчиненого стосовно [PERSON] 10.02.2018 року у приміщенні ЖЕКу, розташованого по вул. М. Василевського, 55А у м. Миколаєві, зокрема хуліганства, як остання вказує у своїх заявах, не встановлено. Ухвалою від27 листопада 2018 року слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва Подзігун Г.В., яка залишена без змін Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 17.12.2018 року, відмовлено у задоволенні скарги [PERSON] на постанову слідчого СВ Центрального ВП ГУ НП в Миколаївській області Мацюці О.О. від 30.10.2018 року про закриття кримінального провадження №12014150040000710 від 10.02.2014 року. Як вбачається з вказаних судових рішень ,постанова слідчого від 30.10.2018 року є вмотивованою та ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження. Так, судом при дослідженні матеріалів кримінального провадження встановлено, що в ході досудового розслідування, яке тривало більше чотирьох років, слідчим в повному обсязі виконано вказівки процесуальних керівників та ухвали слідчого судді. Так, слідчим було призначено судово-медичну експертизу за медичною карткою [PERSON] (висновок №758) та комісійну судово-медичну експертизу (висновок №89-к від 17-18.08.2016 року), неодноразово допитано потерпілу [PERSON] (10.07.2014 року, 09.09.2015 року, 11.04.2016 року, 28.02.2017 року та 03.05.2017 року), свідків [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] (06.11.2014 року, 28.09.2015 року, 25.01.2016 року), [PERSON] ( [INFO] , 28.09.2015 року, 25.01.2016 року), [PERSON] ( [INFO] , 09.07.2017 року), [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] ( [INFO] ). З протоколів допиту перелічених свідків вбачається, що лише деякі з них підтвердили наявність 10.02.2014 року конфлікту між [PERSON] та [PERSON] , про факт нанесення [PERSON] тілесних ушкоджень в приміщенні ЖЕКу вони дізнались від працівників поліції, жоден зі свідків його не підтвердив. Крім того, до матеріалів кримінального провадження долучено довідку слідчого Центрального ВП ГУ НП в Миколаївській області Зінчука В.М. від 19.09.2017 року про те, що допитати в якості свідка секретаря Анжелу не виявилось можливим, оскільки при виїзді до КП "Гуртожиток" начальник відділу кадрів пояснила, що громадянка на ім`я [PERSON] у них не працювала, а стажувалася протягом декількох днів, тому її анкетних даних не залишилось. 18.09.2017 року було проведено слідчий експеримент за участю потерпілої [PERSON] та 06.12.2017 року одночасний допит [PERSON] та [PERSON] , в ході якого встановити нові факти з приводу нанесення тілесних ушкоджень потерпілій не вдалося. На виконання вказівок, зазначених в ухвалі Апеляційного суду Миколаївської області від 08.06.2018 року, слідчим 31.08.2018 року допитано в якості свідка [PERSON] , а також сімейного лікаря [PERSON] з приводу звернення до неї [PERSON] з тілесними ушкодженнями та опису їх в медичних документах, однак остання відмовилась від дачі показань, пославшись на лікарську таємницю. 18.10.2018 року додатково допитано в якості свідка [PERSON] , який нових відомостей не надав та 26.10.2018 року подав заяву про те, що відмовляється від проведення будь-яких допитів, у тому числі одночасного допиту з [PERSON] , оскільки протягом декількох років його неодноразово було допитано, на своїх показах він наполягає, нічого нового повідомити не зможе. Крім того, оскільки 21.07.2016 року призначення комісійної судово-медичної експертизи, яка була проведена 18.08.2016 року (висновок №89-к), заступником начальника віддіду - начальником СВ Корабельного ВП ГУ НП в Миколаївській області Клименком С.М. здійснювалось неуповноваженою особою, 30.08.2018 року постановою слідчого СВ Центрального ВП ГУ НП в Миколаївській області Мацюці О.О. було призначено повторну комісійну судово-медичну експертизу. Згідно висновку №69-к від 11.10.2018 року, встановити факт наявності у [PERSON] тілесних ушкоджень та вирішити питання постанови про призначення експертизи неможливо через відсутність будь-яких ознак, які можуть підтвердити запис сімейного лікаря від 12.02.2014 року у вигляді діагнозу "Забій потиличної області". Отже судами було зроблено висновок, що в ході проведення досудового розслідування кримінального провадження №12014150040000710 було проведено всі можливі слідчі дії та в постанові про його закриття від 30.10.2018 року слідчим надано належну оцінку кожному отриманому доказу. З урахуванням викладеного, оскільки можливості встановити наявність або відсутність в діянні ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, вичерпано, проведені слідчі дії є достатніми та повними, постанова про закриття кримінального провадження є достатнім чином вмотивованою та підстав для її скасування не вбачається. Як вбачається з Висновку за результатами службового розслідування від 27.05.2019 року , яке було проведено посадовими особами СУ ГУНП в Миколаївській області за зверненням [PERSON] щодо неналежного досудового розслідування укримінальному провадженні №12014150040000710 - визнано, що факти викладені у зверненні [PERSON] частково знайшли своє підтвердження, а саме в частині несвоєчасного виконання слідчих та розшукових дій з боку слідчих Хмелькова Є.В., Марченка О.І., Рамазанова Е.М., Пікус О.С., Самохіна Ю.В., Чуба Д.І.За порушення вимог ст. 2 КПК України в частині забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування у кримінальному провадженні №12014150040000710вкаазні слідчі підлягають притягненню до дисциплінарної відповідальності, проте за спливом строку притягнення до такої відповідальності , встановленого ст. 21 Дисциплінарним стутутом ОВС України, обмежено винесенням попередження про недопущення аналогічних недоліків у подальшому. Також в матеріалах справи містяться численні скарги [PERSON] до органів прокуратури та суду на бездіяльність слідчих щодо розслідування кримінального провадження за її заявою від 10.04.2014 року, починаючи з квітня 2014 року і до кінця 2019 року. Відповідно до статті 1174 цього ж Кодексу шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Такі способи захисту цивільних прав характеризується чітко визначеним суб`єктом - заподіювачем шкоди, якими є відповідні державні органи чи їхні посадові і службові особи. Підставою для подання такого позову є прийняття незаконних рішень, незаконні дії чи бездіяльність зазначених органів, що призвели до заподіяння шкоди особі. Також відповідно до ст. ст. 1173 - 1175 ЦК така шкода відшкодовується незалежно від вини цих органів (осіб). Статтею 10 Закону України "Про міліцію" (втратив чинність з 07.11.2015) було визначено, що міліція відповідно до своїх завдань зобов`язана, зокрема: приймати і реєструвати заяви й повідомлення про кримінальні та адміністративні правопорушення, своєчасно приймати по них рішення; брати участь у розкритті кримінальних правопорушень у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством; виконувати у передбачених законодавством випадках і в межах своєї компетенції постанови прокурора, слідчого, рішення слідчого судді, суду. Статтею 23 Закону України "Про Національну поліцію" (набрав чинності з 05.07.2015) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює досудове розслідування кримінальних правопорушень у межах визначеної підслідності. Держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень (ч. 3 ст. 19 Закону України "Про Національну поліцію"). У ст. 2 КПК України наголошено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура. Статтею 28 КПК України визначено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень. Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд. Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є: 1) складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо; 2) поведінка учасників кримінального провадження; 3) спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень. Кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, неповнолітньої особи або щодо кримінального правопорушення, вчиненого стосовно малолітньої або неповнолітньої особи, має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово. Кожен має право, щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього було закрите. Підозрюваний, обвинувачений, потерпілий, інші особи, права чи інтереси яких обмежуються під час досудового розслідування, мають право на звернення до прокурора, слідчого судді або суду з клопотанням, в якому викладаються обставини, що обумовлюють необхідність здійснення кримінального провадження (або окремих процесуальних дій) у більш короткі строки, ніж ті, що передбачені цим Кодексом. При цьому, виходячи зі змісту положень ч. 2 ст. 9 КПК України, слідчий зобов`язаний був всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень. Частина 1 ст. 94 КПК України передбачає, що слідчий за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження,

Outcome: partial