Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-13 00:00:00

[PERSON] (надалі по тексту - Позивач) звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - АТ «Державний ощадний банк України», АТ «Ощадбанк»), про захист прав споживачів, у якому просила стягнути з Відповідача на її користь інфляційні втрати за кожний день прострочення виконання зобов`язання по день фактичного виконання у розмірі 51279, 53 грн., три проценти річних у розмірі 41 917, 81 грн. та пеню у розмірі 15 300 000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19.06.2015 року на підставі Договору № 2615138, Позивачем був відкритий картковий рахунок № [NUMBER] у ТВБВ 10004/0149 філії Донецького обласного управління Відповідача. Відкриття рахунку було обумовлено необхідністю отримання нею оплати за виконану роботу від ТОВ «Синтоп». У червні-серпні 2015 року на зазначений рахунок від ТОВ «Синтоп» надійшли грошові кошти у розмірі 3 000 000, 00 грн., однак 25.08. 2015 року, згідно із листом Управління фінансового моніторингу Ощадбанку, були зупинені всі видаткові операції по її рахунку, а 09.09.2015 року Державна служба фінансового моніторингу України своїм рішенням також зупинила всі фінансові операції по рахунку і передала матеріали до правоохоронних органів. Наприкінці вересня 2015 року ухвалами Шевченківського районного суду м. Києва задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на кошти на її рахунку в межах кримінального провадження. Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 23.08.2018 у справі № 761/32089/18, який набрав законної сили, скасовано арешт усіх без виключення грошових коштів, що знаходилися на рахунку позивача, відкритому у філії - Донецьке обласне управління Ощадбанку. 02.10.2018 року вона через представника звернулася до Донецького обласного управління Ощадбанку із заявою про здійснення безготівкового переказу коштів на ім`я третьої особи, на що листом АТ «Ощадбанк» від 19.10.2018 року отримала відмову з посиланням на те, що банком проведено оцінку ризиків за операціями, оскільки контрагент -відправник коштів на рахунки був фігурантом кримінальної справи з розслідування можливого фінансування тероризму, банк змушений вжити всіх можливих заходів щодо виключення ймовірності використання його послуг для легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, та/або фінансування тероризму. 29.07.2019 року вона повторно подала до філії - Донецьке обласне управління Ощадбанку заяву на безготівковий переказ коштів, у задоволенні якої листом банку від 06.08.2019 року відмовлено. З метою захисту своїх прав позивач звернулася до суду. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27.08.2019 року, залишеним у цій частині без змін постановою Київського апеляційного суду від 14.01.2020 року та постановою Верховного Суду від 24.06.2020 року, стягнуто з АТ «Ощадбанк» на її користь кошти у розмірі 3 000 000, 00 грн. Лише після набрання чинності рішенням суду банк виконав розпорядження її представника і 17.01.2020 року здійснив безготівковий переказ грошових коштів за реквізитами, вказаними у заяві. Таким чином, невиконання банком розпорядження клієнта з переказу коштів за заявою від 29.07.2019 року свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої статтею 625 ЦК України, у вигляді інфляційних втрат і трьох процентів річних, а також сплати пені за частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі 3 % від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про переказ коштів до дня фактичної видачі. На підставі наведеного Позивач звернулася до суду за захистом своїх прав та просила про задоволення позову. Ухвалою суду від 18.01.2021 року відкрито провадження у справі для розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. 13.01.2021 року від представника Відповідача Кокольського С.І., надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказано про відсутність підстав для стягнення з відповідача інфляційних втрат, трьох процентів річних та пені, оскільки банк виконав розпорядження Позивача про переказ коштів. Представник зазначив, що наявні підставі для відмови у задоволенні позову в повному обсязі, зокрема що з боку Банку відсутнє порушене зобов`язання перед Позивачем по договору банківського рахунку та виконав розпорядження клієнта на переказ коштів, що викладене в заяві від 16.01.2020 року (а.с. 73-83). 22.09.2022 року представник Позивача, адвокат Матяш Т.В., користуючись правом передбаченим ст. 49 ЦПК України, подала заяву про зменшення позовних вимог, згідно яких Позивач просила стягнути з Відповідача - Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на її користь пеню в розмірі 0,1% за кожний день прострочення зобов`язання по день фактичного виконання зобов`язання, але не більше 10% від суми переказу, що складає 300 000, 00 грн. В обґрунтування заяви позивач посилалась на постанову Верховного Суду від 18.05.2022 року в справі №757/1587/21-ц, в якій міститься висновок про те, що у разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» строків виконання доручення клієнта та переказ, цей банк зобов`язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10% суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними (а.с.116-120). 15.11.2022 року від представника Відповідача, адвоката Кокольського С.І. надійшли пояснення щодо заяви про зменшення позовних вимог від 20.09.2022 року, у якій він зазначив, що пеня у розмірі 300 000, 00 грн. є значною сумою коштів, стягнення якої призводить до невиправданого збагачення, у зв`язку із чим просив відмовити у задоволенні позовних вимог з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог (а.с.134-136). 22.11.2022 року на адресу суду надійшли пояснення представника Позивача адвоката Матяш Т.В. в судових дебатах, у яких повністю підтримували позовну заяву з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог та просили її задовольнити (а.с. 146-165). Ухвалою суду від 14.12.2022 року підготовче судове засідання закрито та призначено судове засідання. В засіданні представник позивача адвокат Матяш Т.В. позов підтримала, просила його задовольнити. Представник відповідача адвокат Кокольський С.І. проти задоволення позову заперечував, просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на безпідставність та необгрунтованість. Суд, вислухавши думки учасників провадження, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Так, 19.06.2015 року між АТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] укладено договір про відкриття та обслуговування рахунку № [NUMBER] , випуск та надання платіжних карток, за умовами якого банк відкрив позивачу поточний рахунок № [NUMBER] (а.с. 84-85). У червні-серпні 2015 року на зазначений рахунок від ТОВ «Синтоп» надійшли грошові кошти у розмірі 3 000 000, 00 грн . 25.08.2015 року листом Управління фінансового моніторингу у АТ «Ощадбанк» зупинено всі видаткові операції за вказаним рахунком. 09.09.2015 року згідно з рішенням Державної служби фінансового моніторингу України також зупинено всі фінансові операції за вказаним рахунком і передано матеріали до правоохоронних органів. У межах кримінального провадження ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23.09.2015 року на грошові кошти у сумі 3 000 000, 00 грн на рахунок, відкритому на ім`я позивача у АТ «Ощадбанк», накладено арешт. Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 23.08.2018 року у справі № 761/32089/18, який набрав законної сили, особу засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 14, частиною другою статті 258-5 КК України, а також вирішено долю речових доказів, у тому числі скасовано арешт, накладений ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23.09.2015 року на грошові кошти у сумі 3 000 000, 00 грн, що знаходяться на банківському рахунку № [NUMBER] , відкритому на ім`я [PERSON] у філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк». 02.10.2018 року представник позивача звернулася до філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» із заявою, в якій просила повідомити, чи може вона на підставі наданих довіреностей замовити основну на ім`я власника рахунку та додаткову на її ім`я картки, отримати готівкові кошти через касу банку, а також здійснити безготівковий переказ коштів на ім`я третьої особи. У відповідь на вказану заяву АТ «Ощадбанк» листом від 04.10.2018 року попросив надати банку: документи на підтвердження трудових відносин з ТОВ «Синтоп» (копію трудової книжки, копії наказів про призначення на посаду та звільнення з посади, копію трудового договору тощо); довідку форми № 1ДФ з органів фіскальної служби; інформацію (персоніфікацію) з органів ПФ України, а листом від 19.10.2018 року повідомив, що проведено оцінку ризиків за операціями, які повірений має намір здійснити, враховуючи той факт, що рахунки, право розпоряджатись якими надано їх власниками відповідно до нотаріально засвідчених довіреностей, не обслуговувалися більше 3-х років (відсутній рух коштів), а також те, що контрагент-відправник коштів на рахунки був фігурантом кримінальної справи з розслідування можливого фінансування тероризму (в рамках якої, у тому числі, мали місце обмеження), банк змушений вжити всіх можливих заходів, щодо виключення ймовірності використання його послуг для легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, та/або фінансування тероризму. У зв`язку з цим виникла необхідність у проведенні уточнення інформації щодо ідентифікації, верифікації та вивчення зазначених фізичних осіб шляхом особистого їх звернення до установи банку. 29.07.2019 року представник позивача повторно подала до філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» заяву про здійснення безготівкового переказу коштів з рахунку в АТ «Ощадбанк» на рахунок в АТ «ПУМБ» (а.с. 56). 06.08.2019 року АТ «Ощадбанк» надало відповідь, що розрахунково-касове обслуговування рахунку буде проведено після надання до банку всіх документів/відомостей, що вимагаються банком, та після особистої явки власників рахунків до установ банку для проведення верифікації і уточнення інформації про клієнта, оскільки частково надана інформація клієнтів є сумнівною і потребує уточнення, що зазначалося у листі банку від 25.01.2019 року (а.с. 57-58). Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27.08.2019 року у справі № 757/30819/19-ц стягнуто з АТ «Ощадбанк» на користь позивачки кошти у розмірі 3 000 000, 00 грн, інфляційні втрати у розмірі 222 345, 15 грн, 3 % річних у розмірі 60 904, 11 грн, пеню у розмірі 3 % за кожний день прострочення у розмірі 22 230 000, 00 грн. (а.с. 16-23). Постановою Київського апеляційного суду від 14.01.2020 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині стягнення інфляційних втрат, 3 % річних і пені, нарахованої на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», та відмовлено у задоволенні вимог в цій частині. В іншій частині вимог рішення залишено без змін (а.с. 24-31). Постановою Верховного Суду від 24.06.2020 року постанову суду апеляційної інстанції залишено без змін (а.с. 32 -51). 16.01.2020 року АТ «Ощадбанк» здійснив безготівковий переказ грошових коштів позивача в розмірі 2 998 980, 00 грн. (а.с. 87). Так, відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому боржник зобов`язаний вчинити на користь кредитора певну дію, зокрема, передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 1066 ЦК України передбачено, що за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Згідно зі статтею 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Судом установлено, що спірні правовідносини виникли на підставі укладеного між сторонами 19.06.2015 року договору про відкриття та обслуговування банківського рахунку і пов`язані із відмовою банку здійснити безготівковий переказ грошових коштів на рахунок в іншій банківській установі. Спеціальним законом, який визначає загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів та встановлює відповідальність суб`єктів переказу, є Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», що вказано у його преамбулі. Відповідно до п.1.24 ст.1 цього Закону переказ коштів - це рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою. Відповідно до пункту 5 частини першої статі 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Споживач фінансових послуг - це фізична особа, яка отримує або має намір отримати фінансову послугу для задоволення особистих потреб, не пов`язаних із підприємницькою, незалежною професійною діяльністю (пункт 7-1 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Пунктами 32.1 та 32.2 статті 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що банк, що обслуговує платника (отримувача), несе перед ним відповідальність, пов`язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів. У разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ, цей банк зобов`язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 % суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 % суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними. Такі ж положення щодо розміру відповідальності банку за порушення строків переказу містять Правила здійснення операцій за рахунками, відкритими фізичним особам у АТ «Ощадбанк» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), які згідно з пунктом 4.2 укладеного між сторонами договору банківського рахунку є його невід`ємною частиною. Відповідно до Правил здійснення операцій за рахунками, відкритими фізичним особам у АТ «Ощадбанк» (чинних на час виникнення спірних правовідносин) Особлива частина, розділ ХХ «Умови договору банківського рахунку», глава 12 «Відповідальність сторін», пункт 12.4 - за несвоєчасне (пізніше наступного банківського дня після отримання розрахункового документа) або помилкове з вини банку здійснення переказу коштів з карткового рахунку, за несвоєчасне зарахування на картковий рахунок суми, яка переказана клієнту, банк сплачує останньому пеню у розмірі 0,1 процента від суми відповідного переказу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 процентів суми переказу. З урахуванням наведених норм, якими передбачено правовий механізм та вид відповідальності у разі порушень прав контрагента за договором банківського рахунку, виходячи з правової природи укладеного між сторонами договору і умови, які становлять його зміст, банком допущено порушення умов договору, що є підставами для відповідальності відповідача за обмеження прав позивача щодо розпорядження коштами шляхом здійснення переказів, яка має застосовуватись згідно з Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та з урахуванням умов укладеного між сторонами договору. Відповідно до укладеного сторонами договору (договір про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки), зобов`язання АТ «Ощадбанк» полягає у виконанні банком доручення про перерахування коштів, які надходять клієнту. Так, відповідне зобов`язання не полягає у передачі позивачу власного майна банку, зокрема належних йому грошових коштів, оскільки його змістом є виконання доручення щодо зарахування майна - грошових коштів, які належать клієнту і знаходяться у його вільному розпорядженні на його поточному рахунку. Таким чином, слід дійти висновку про те, що у зв`язку із несвоєчасним виконанням зобов`язань за договором банківського рахунку щодо переказу коштів згідно із заявою представника позивача від 29.07.2019 року за дорученням Позивача банк зобов`язаний сплатити останньому пеню. При цьому, щодо позовних вимог про стягнення з Відповідача пені в розмірі 300 000, 00 грн., суд зазначає наступне. Так, згідно з частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно з частиною 4 статі 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд у постанові від 28 лютого 2018 року (справа № 202/3351/14-ц, провадження № 61-4338св18) вказав, що відповідно до правової позиції, висловленій Верховним Судом України у постанові від 03 вересня 2014 року у справі № 6-100цс14, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Однак, жодних відомостей щодо розміру завданих Відповідачем збитків Позивачеві та їхнього співвідношення із нарахованою Позивачем сумою неустойки суду не надано і матеріали справи не містять, як і не зазначено Відповідачем інших обставин, що мають істотне значення для справи і можуть бути підставою для зменшення розміру неустойки. Проте, вирішуючи питання про можливість зменшення розміру неустойки, суд вважає, що необхідно, перш за все, враховувати, що неустойка не повинна перетворюватися в джерело збагачення, оскільки в цьому випадку вона втрачає свою стимулюючу функцію. Так, законодавець не наводить переліку «інших обставин», які мають істотне значення. Це питання вирішується із врахуванням конкретної ситуації. Такими обставинами можуть бути: відповідність порушення розміру неустойки; традиційний розмір неустойки, який зустрічається в практиці ділового обігу; співвідношення розміру неустойки із сумою основного зобов`язання; наявність збитків і їх розмір; негативні наслідки, які настали або можуть настати для кредитора у зв`язку з неналежним виконанням боржником зобов`язання; форма і ступінь вини боржника; ступінь виконання зобов`язання боржником перед кредитором і контрагентами перед боржником; ділова репутація боржника, ступінь поширеності такого порушення в діловому обігу; рівень інфляції протягом часу, коли зобов`язання повинно було бути виконано, і до його фактичного виконання чи до моменту прийняття судового рішення; середня банківська ставка за користування кредитом тощо. Застосоване у нормі ч. 3 ст. 551 ЦК України поняття «значно» є оціночними і має конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку. При цьому слід враховувати, що правила норми ч. 3 ст. 551 ЦК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні боржником своїх зобов`язань. Суд враховує ступінь невиконання боржником своїх зобов`язань, однак вважає суму неустойки завищеною і такою, що з урахуванням принципів розумності та справедливості, повинна бути зменшена судом. Серед обставин, які в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України, є підставою для зменшення судом розміру нарахованої відповідачу неустойки суд виділяє поширеність в діловому обігу неповернення і несвоєчасного повернення боржником позичених коштів, а також неспівмірність неустойки розміру основного боргу, у зв`язку з чим, приходить до висновку про необхідність зменшення належної до стягнення з Відповідача на користь Позивача неустойки до розміру в сумі 200 000, 00 грн. Отже, загальний розмір належного до стягнення з Відповідача на користь Позивача боргу у вигляді пені становить 200 000, 00 грн. В іншій частині позовних вимог, суд вважає за належне відмовити. Враховуючи викладене, позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Разом з тим, беручи до уваги той факт, що Позивач звільнена від сплати судового збору, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 2 000, 00 грн підлягає стягненню з Відповідача в дохід держави. На підставі вищенаведеного, суд,

Outcome: partial