Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, просив стягнути з нього в матеріальні збитки в розмірі 7910,00 грн. та судові витрати, пов`язані з розглядом справи. У підтвердження своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 15.11.2018 року між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» та [PERSON] було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/6801904. У відповідності до умов вказаного Полісу страхування ПрАТ «УПСК» взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «Renault», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам. 01.02.2019 року приблизно о 01 год. 30 хв., в м. Дніпрі по Донецькому шосе, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Renault», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] та автомобіля «ЗАЗ», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] . Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу «ЗАЗ», державний реєстраційний номер « [NUMBER] » було завдано механічних пошкоджень. Відповідно до Постанови Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12.03.2019 року по справі №199/1189/19 та Постанови Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12.03.2019 року по справі №19/1227/19, відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124, ч.1 ст. 130 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Страховик пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля «ЗАЗ», державний реєстраційний номер « [NUMBER] » - ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» - звернувся до ПрАТ «УПСК» з заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом № АМ/6801904. Так, на підставі страхового акту №ОЦ/091/000/19/0093 ПрАТ «УПСК» було виплачено страхове відшкодування в розмірі 7910 грн. 01.10.2020 року, між ПрАТ «УПСК» та відповідачем укладено Договір №01/10/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор (позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків, завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Полісом №АМ/6801904 від 15.11.2018 року. У зв`язку з викладеним позивач просив суд стягнути з відповідача в порядку регресу завдані збитки в розмірі 7910,00 грн., судовий збір та витрати на правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2022 року було відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного провадження без виклику сторін. Відповідач правом на подачу письмового відзиву на позов не скористався. Суд, дослідивши докази по справі, приходить до наступного. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 01.02.2019 о 01.30 годині водій [PERSON] у м. Дніпрі по Донецькому Шосе, керуючи автомобілем Renault Kangoo державний номерний знак [NUMBER] , на парковці магазину АТБ, рухаючись заднім ходом не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з автомобілем ЗАЗ TF державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який стояв припаркований на стоянці. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями водій [PERSON] порушив вимоги п. 10.9 Правил дорожнього руху. Крім того [PERSON] керував автомобілем Renault Kangoo державний номерний знак [NUMBER] , з ознаками алкогольного сп`яніння від проходження огляду на стан сп`яніння водій відмовився у присутності свідків в законному порядку, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху. Відповідно до постанов Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2019 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень за ст.ст. 124,130 КУпАП. Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013р., розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавала за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ч.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників неземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Страховик пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля «ЗАЗ», державний реєстраційний номер « [NUMBER] » - ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» - звернувся до ПрАТ «УПСК» з заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом № АМ/6801904. Так, на підставі страхового акту №ОЦ/091/000/19/0093 ПрАТ «УПСК» було виплачено страхове відшкодування в розмірі 7910,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №8650 від 18.12.2019 року. Статтею 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Підпунктом «в» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, зокрема, якщо він відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовленні на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптеки або призначенні медичним працівником) (п. п. «в»). З огляду на вищезазначене в розумінні ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст.1166, 1187, 1191 ЦК України, у відповідача виникло зобов`язання відшкодувати ПрАТ «УПСК» завдані збитки в порядку регресу у розмірі сплаченого останнім страхового відшкодування за Полісом №АМ/6801904. 01.10.2020 року, між ПрАТ «УПСК» та позивачем укладено Договір №01/10/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор (позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Полісом №АМ/6801904 від 15.11.2018 року. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). У ст. 514 ЦК України зазначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже до позивача перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача майнової шкоди, а тому вимоги позивача є такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи результат розгляду справи та відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по справі, що складаються з витрат на сплату судового збору в розмірі 992,40 грн. Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. До матеріалів справи, на підтвердження понесених позивачем витрат, долучено: копію Договору про надання правової допомоги № 30/01/19 від 30.01.2019 року, копію додаткової угоди № 093 від 07.02.2022 року до вказаного договору, акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 07.02.2022 року, копію платіжного доручення № Р24А1974074878С6067 від 07.02.2022 року на суму 2000,00 грн. З урахуванням викладеного, суд вважає, що саме сума у розмірі 2 000,00 грн., яка є видом судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, та яка підтверджена матеріалами справи, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved