Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-21 00:00:00

Міністерство оборони України звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Львівської області Петелька Ігор Васильович, в якому просить: 1. визнати недійсним договір позики грошових коштів б/н від 02.09.2020, укладений мiж [PERSON] (ідентифiкацiйний номер [NUMBER] ) тa [PERSON] (ідентифікаційний номер - [NUMBER] ); 2. визнати недійсним договір позики грошових коштів б/н вiд 02.09.2020, укладений мiж [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) та [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ); 3. визнати недійсним договір іпотеки № 724 вiд 02.09.2020, укладений між [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) та [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ), посвідчений приватним Львівського міського нотаріального округу Львівської області Петелькою Ігорем Васильовичем; 4. визнати недійсним договір іпотеки № 722 вiд 02.09.2020, укладений мiж [PERSON] (ідентифікаційний номер - [NUMBER] ) та [PERSON] (ідентифікаційний номер - [NUMBER] ) посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Петелькою Ігорем Васильовичем; 5. скасувати рішення приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Львівської області Петельки Ігоря Васильовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер - 53870612 від 02.09.2020 (номер запису про іпотеку 38003107) з одночасним припиненням обтяжень речових прав; 6. скасувати рішення приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Львівської області Петельки Ігоря Васильовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер - 53868432 вiд 02.09.2020 (номер запису про іпотеку 38001378) з одночасним припиненням обтяжень речових прав; 7. скасувати рішення приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Львівської області Петельки Ігоря Васильовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер - 53870106 від 02.09.2020 (номер запису про обтяження - 38002555) з одночасним припиненням обтяжень речових прав; 8. скасувати рішення приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Львівської області Петельки Ігоря Васильовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер - 53866899 від 02.09.2020 (номер запису про обтяження - 37999570) з одночасним припиненням обтяжень речових прав; 9. стягнути з [PERSON] на користь Міністерства оборони України грошову суму у розмірі 337 932,22 грн., як доходів від спірного майна, які [PERSON] міг одержати за період з 28.02.2017 по 31.10.2020; 10. стягнути з [PERSON] на користь Міністерства оборони України грошову суму у розмірі 167631, 40 грн. як доходів від спірного майна, які [PERSON] могла одержати за період з 13.03.2018 по 31.10.2020; 11. витрати по сплаті судового збору стягнути з відповідачів на користь Міністерства оборони України. В обґрунтування поданого позову покликається на те, що у 2018 році нерухоме майно, що розташоване за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] на підставі рішень судів було витребувано із чужого незаконного володіння [PERSON] та [PERSON] у власність держави в особі Міністерства оборони України. Зокрема, рішенням Галицького районного суду м.Львова від 24.01.2018 у справі №461/8312/17 витребувано у [PERSON] на користь держави Україна в особі Міністерства оборони України нежитлове приміщення загальною площею 39 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] (об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 1171161446101). Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 19.02.2018 у справі № 463/5582/17 витребувано у [PERSON] у власність держави в особі Міністерства оборони України приміщення перукарні, загальною площею 26,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 542179946101). Відповідачі, усвідомлюючи необхідність повернення майна у власність держави в особі Міноборони, з метою ухилення від виконання рішень суду в примусовому порядку, діючи явно недобросовісно, уклали в один і той же день, а саме 02.09.2020, договори позики та іпотеки з однією і тією ж особою - [PERSON] , заставним майном яких є нерухоме майно, розташоване за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] . В свою чергу [PERSON] , як іпотекодержатель, також діяла недобросовісно, оскільки могла пересвідчитись про наявність судових рішень щодо заставного майна та, будучи близьким родичем [PERSON] та [PERSON] , могла бути обізнаною про відсутність в останніх правомочностей щодо здійснення дій відносно такого майна. Позивач зазначає, що вищевказані дії відповідачів спрямовані на перехід в майбутньому права власності на нерухоме майно до близького родича, що в подальшому унеможливить виконання судових рішень про повернення вказаних об`єктів до державної власності. [PERSON] міг одержати за час використання майна за період з 28.02.2017 по 31.10.2020 грошові кошти в розмірі 337 932,22 грн. Тому позивач вважає, що з останнього слід стягнути дані кошти на користь Міноборони, так як [PERSON] заволодів майном незаконно. Також [PERSON] могла отримувати від використання приміщення за адресою: [ADDRESS] грошові кошти в розмірі 167 631,40 грн. Тому, позивач вважає з останньої слід стягнути суму в розмірі 167 631,40 грн. Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 17.12.2022 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання у справі. 05.02.2021 року до суду надійшло клопотання представника позивача про призначення оціночної експертизи для визначення ринкової вартості операції оренди майна. 16.03.2021 року представником [PERSON] , адвокатом Марчук Н.А, подано до суду відзив на позовну заяву. В якому зазначає, що позивачем обраний спосіб захисту, який є неефективним. При цьому вважає, що позивачем не доведено порушення його прав укладенням оспорюваних договорів позики та іпотеки. Наголошує, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами обізнаність відповідачів про судові рішення, оскільки не надано доказів про те, що [PERSON] та [PERSON] подавали апеляційні та касаційні скарги. Також позивачем не надано суду доказів того, що останні реально могли та повинні були отримувати доходи від передачі об`єктів нерухомого майна в оренду. Вважає, що позовні вимоги Міністерства оборони України безпідставні та необґрунтовані, не підтвердженні належними, допустимими та достовірними доказами, у зв`язку з чим просила відмовити у задоволенні позову. Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 28.04.2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 17.08.2021 року призначено по справі оціночну експертизу для визначення ринкової вартості операції оренди майна, проведення якої доручено експертам Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. Експертиза повернута до суду без виконання. Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 08.10.2022 року відновлено провадження по справі. 21.11.2022 року до суду надійшло клопотання представника позивача про призначення оціночно-будівельної експертизи для визначення ринкової вартості орендної плати. В судовому засіданні 22.12.2022 року суд відмовив в задоволенні клопотання про призначення експертизи, оскільки позивачем не доведена необхідність проведення такої експертизи і суд прийшов до висновку про можливість ухвалення законного та обгрунтованого рішення без проведення експертизи. 22.12.2022 року представником відповідача [PERSON] , адвокатом Сідловською І.Ю., подана до суду клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки зайнята в іншому судовому засіданні. В судовому засіданні 22.12.2022 року суд відмовив в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки адвокат Сідловська І.Ю. вдруге не з"явилась в судове засідання і в такому випадку суд може розглянути справу у її відсутності незалежно від поважності неявки. В судовому засіданні 22.12.2022 року представник позивача підтримав позов. Пояснив, що рішенням Галицького районного суду м.Львова від 24.01.2018 у справі №461/8312/17 витребувано у [PERSON] на користь держави Україна в особі Міністерства оборони України нежитлове приміщення, загальною площею 39 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] (об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 1171161446101). Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 19.02.2018 у справі № 463/5582/17 витребувано у [PERSON] у власність держави в особі Міністерства оборони України приміщення перукарні, загальною площею 26,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 542179946101). [PERSON] та [PERSON] діючи недобросовісно, уклали в один і той же день, а саме 02.09.2020, договори позики та іпотеки з однією і тією ж особою - [PERSON] , зазначивши заставним майном нерухоме майно, розташоване за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] . При цьому, [PERSON] , як іпотекодержатель не пересвідчилась про наявність судових рішень щодо заставного майна. [PERSON] є близьким родичем [PERSON] та [PERSON] та могла знати про відсутність в останніх правомочностей щодо здійснення дій відносно такого майна. Тобто, вищевказані дії відповідачів спрямовані на перехід в майбутньому права власності на нерухоме майно до близького родича, що в подальшому унеможливить виконання судових рішень про повернення вказаних об`єктів до державної власності. Наголошує, що [PERSON] міг одержати за час використання майна грошові кошти в розмірі 337 932,22 грн. Тому представник позивача просив з [PERSON] стягнути дані кошти на користь Міноборони, так як [PERSON] заволодів майном незаконно. Також, представник позивача зазначив, що [PERSON] могла отримувати від використання приміщення за адресою: [ADDRESS] грошві кошти в розмірі 167 631,40 грн. Тому, представник позивача просив з [PERSON] стягнути суму в розмірі 167 631,40 грн. Просив задоволити позов в повному обсязі. В судове засідання 22.12.2022 року відповідач [PERSON] не з`явився. Належним чином направлялось повідомлення про день, час та місце розгляду справи. Конверт із вмістом судової повістки повернувся до суду із зазначенням причини: «адресат відсутній за вказаною адресою». В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася. Належним чином направлялось повідомлення про день, час та місце розгляду справи. Конверт із вмістом судової повістки повернувся до суду із зазначенням причини: «адресат відсутній за вказаною адресою». В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася. Належним чином направлялось повідомлення про день, час та місце розгляду справи. Конверт із вмістом судової повістки повернувся до суду із зазначенням причини: «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Тому, відповідачі, в силу п.4 ч.8 ст.128, ч.9 ст.130 ЦПК України, вважається належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. В судове засідання представник відповідача [PERSON] , адвокат Сідловська Ірина Юріївна, не з`явилася. Належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, оскільки остання подала до суду клопотання про відкладення розгляду справи, де самостійно вказує, що розгляд справи призначений на 22.12.2022 року о 14 год. 30 хв. В судове засідання третя особа Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Львівської області Петелька Ігор Васильович не з`явився. Належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи. До суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку представника позивача, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.129 Конституції України, ст. 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ст.3 ч.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд встановив, що згідно договору позики грошових коштів від 02 вересня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] укладеного договір позики на суму 1000000,00 грн. З метою забезпечення виконання зобов`язань за договором позики між [PERSON] та [PERSON] 02.09.2020 року укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Петелькою І. В., зареєстровий в реєстрі за № 724, предметом іпотеки за яким є нежитлове приміщення, загальною площею 39 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] . 02 вересня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] укладеного договір позики на суму 1500000,00 грн. З метою забезпечення виконання зобов`язань за договором позики між [PERSON] та [PERSON] 02.09.2020 року укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Петелькою І. В., зареєстровий в реєстрі за № 722, предметом іпотеки за яким є нежитлове приміщення загальною площею 39 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч.8 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрацiї пiдлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх вiдповiдності законодавству і поданим/отриманим документам. Згідно ч.1 ст.20 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», заява на проведення реєстраційних дій та оригінали документів, необхідних для проведення таких дій, подаються заявником у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених законодавством. Відповідно до п.9 ч.1 ст.27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі - судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та iнших речових прав на нерухоме майно. Згідно п.6 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса. П. 67 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень встановлено, що для державної реєстрації права власності у разі витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння на підставі рішення суду подаються необхідні для вiдповiдної реєстрації документи, передбачені статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та цим Порядком, що підтверджують право власності на нерухоме майно належного власника. Вiдповiдно до п.6 ч.1 ст.24 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підставою для відмови в державній реєстрації прав є наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно. Частиною 4 ст. 24 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регламентовано, що вiдмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у пункті 6 частини першої цієї статті, не застосовується у разi державної реєстрації речових прав на нерухоме майно на підставі судового рiшення щодо набуття, змiни або припинення права власності та iнших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості. Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 24.01.2018 у справі №461/8312/17 витребувано у [PERSON] на користь держави Україна в особі Міністерства оборони України нежитлове приміщення, загальною площею 39 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] (об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 1171161446101). Постановою Львівського апеляційного суду від 03.12.2018 року апеляційну скаргу [PERSON] , представника [PERSON] , залишено без задоволення, а рішення Галицького районного суду м. Львова від 24 січня 2018 року без змін. Постановою Верховного суду від 24.06.2020 року касаційну скаргу представника [PERSON] , [PERSON] , залишено без задоволення. Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 19.02.2018 у справі № 463/5582/17 витребувано у [PERSON] у власність держави в особі Міністерства оборони України приміщення перукарні, загальною площею 26,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 542179946101). Постановою Львівського апеляційного суду від 14.05.2019 року апеляційну скаргу представника [PERSON] Мицика Олега Володимировича , залишено без задоволення. Рішення Личаківського районного суду міста Львова від 19 лютого 2018 року залишено без змін. Постановою Верховного суду від 13.02.2020 року касаційну скаргу [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Мицик Олег Володимирович, залишено без задоволення. З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №235129678 від 02.12.2020 нежитлове приміщення загальною площею 39 кв.м. за адресою: [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] . З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №235130020 від 02.12.2020 приміщення перукарні площею 26,8 кв.м., загальною площею 26,8 кв.м., за адресою: [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] . Враховуючи п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та вищевказані судові рішення, Міністерству оборони України не потрібно окремо скасовувати запис про державну реєстрацію права власності для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за останніми. Тобто пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію прав на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його прав. Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-п (провадження №14-256 цс 18). Крім цього, згідно з Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядом державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених постановою Кабінету Міністерства України від 25 грудня 2015 №1127, рішення суду про витребування майна є підставою для реєстрації за позивачем права власності. Проте, позивачем не надано суду доказів того, що ним було здійснено звернення із заявою про державну реєстрацію права власності за судовими рішеннями про витребування нерухомого майна. Також відсутні докази про те, що позивачу відмовлено у державній реєстрації права власності у зв`язку із наявністю запису про реєстрацію іпотеки та обтяжень об`єктів нерухомого майна. Виконання судових рішень про витребування майна залежить від дій самого позивача - подання заяви про державну реєстрацію речового права з передбаченими законом документами. Неможливість повернення об`єктів нерухомого майна у державну власність, про яку стверджує позивач, є наслідком бездіяльності Міністерства оборони України та не залежить від інших учасників судового процесу. Посилання позивача на виконавчі провадженні №56716501 від 06.07.2018 та №63077257 від 18.09.2020 є безпідставними, оскільки з копій сторінок веб-сайту «Автоматизована система виконавчого провадження» не вбачається, які саме судові рішення примусово виконуються в межах даних виконавчих проваджень. Тобто, суду не надано беззаперечних доказів, які б свідчили, що в межах виконавчих проваджень № №56716501 від 06.07.2018 та №63077257 від 18.09.2020 здійснюється виконання судових рішень про витребування майна. Крім цього, позивачем не доведено суду порушення його прав укладення оспорюваних договорів позики, відсутні правові підстави недійсності правочинів, оскільки 02 вересня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] укладеного договір позики на суму 1000000,00 грн. Вiдповідно до п.1 договору позики Позикодавець передає у власність Позичальнику грошові кошти у сумі 1000000 гривень 00 копійок, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів на умовах, визначених цим договором. П.2 договору позики. Позичальник підтвердив, що отримав грошові кошти згідно п.1 даного договору в день підписання вказаного договору, а саме: «02» вересня 2020 року. 02 вересня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] укладеного договір позики на суму 1500000,00 грн. Вiдповідно до п.1 договору позики, Позикодавець передає у власність Позичальнику грошові кошти у сумі 1500000 гривень 00 копійок, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів на умовах, визначених цим договором. П.2 договору позики Позичальник підтвердив, що отримав грошові кошти згідно п.1 даного договору в день підписання вказаного договору, а саме: «02» вересня 2020 року. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Заперечувати дійсність правочину в судовому порядку можуть одна із сторін договору або iнша заінтересована особа. На вимогу особи, яка не була стороною оспорюваних нею договорів, такі можуть бути визнані судом недійсними в тому разі, якщо її порушене право може бути відновлене шляхом повернення сторiн договорiв до первісного стану. З позовної заяви вбачається, що власний інтерес позивача, як заінтересованої особи полягає у тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її права. Предметом оспорюваних договорів позики є грошові кошти. Наслідком укладення та виконання таких договорів є перехід грошових коштів від Позикодавця до Позичальника. При цьому, у позивача відсутнє право власності чи інше речове право на предмет правочину (грошові кошти [PERSON] ), такий не претендує і не може претендувати на те, щоб вказанi грошові кошти були йому передані, від визнання недійсними договорiв позики не залежить подальша можливість реалізації позивачем його прав. Укладеними договорами позики не порушено жодного права позивача. Відтак, такий не є заінтересованою особою та не має права оспорювати в судовому порядку договори позики. В обґрунтування позовних вимог про визнання недійсними договорiв іпотеки, Міністерство оборони України посилається на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постановi вiд 03.07.2019 р. у справі № 369/11268/16-ц: Велика Палата Верховного Суду враховує, що фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що вiн не буде виконаний, вважає, що така протизаконна цiль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є iншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним. У вказаній вище частині постанови Великої палати Верховного Суду, яку наводить Мiнiстерство оборони України у позовнiй заявi наведено висновок щодо договору дарування, укладеного мiж близькими родичами. Проте, позивач оспорює договори позики та іпотеки, відтак, правовідносини, що склалися в межах даної справи не є подібними до тих, які виникли у справі № 369/11268/16-ц. Також, у зазначеній постанові, Велика Палата Верховного Суду вказала, що для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторiн правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рiшення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторiн вiдповiдає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають iншi цiлi, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Основними ознаками фіктивного правочину є введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намiр невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Вiдтак, позивач, стверджуючи про фіктивність правочину, повинен довести наявність умислу усiх сторін правочину. При цьому до матеріалів справи не надає жодних доказів на підтвердження такого твердження. Щодо посилань позивача про те, що [PERSON] як іпотекодержатель дiяла недобросовісно, оскільки могла знати про судовi рiшення про витребування майна та могла пересвідчитися про наявність таких, суд зазначає наступне. Відповідно до пп.1.1 п.1 глави 2 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. №296/5, правочини щодо відчуження та застави майна, право власності на яке підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що посвідчують право власності (довірчої власності) на майно, що відчужується або заставляється, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та у передбачених законодавством випадках, документів, що підтверджують державну реєстрацію прав на це майно в осіб, які його відчужують. У разі посвідчення правочинів щодо відчуження та застави нерухомого майна, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, документи, що підтверджують державну реєстрацію прав на це майно, не подаються. За пп.2.1 п. 2 глави 2 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, при посвідченні правочинів про відчуження або заставу нерухомого майна нотаріусом перевіряється відсутність податкової застави, заборони відчуження або арешту майна шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно пп. 2.2 п. 2 глави 2 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, договори про відчуження або заставу рухомого майна посвідчуються нотаріусом після перевірки відсутності податкової застави за даними Державного реєстру обтяжень рухомого майна, про що виготовляються вiдповiднi витяги. При укладенні вказаних договорів нотаріус перевіряє відсутність обтяження нерухомого майна іпотекою шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. (пп. 2.4 п. 2 глави 2 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України). Таким чином, до посвідчення договору іпотеки нотаріус перевіряє актуальну інформацію про речові права на нерухоме майно з використанням Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Закон не надає нотаріусу можливості при посвідченні договорів отримувати судові рішення про осіб, які звертаюся із заявами про вчинення нотаріальних дій. Станом на дату укладення договорiв, в Державному реєстрі речових прав була відсутня інформація про право власностi позивача на об`єкти нерухомого майна, вiдтак, в приналежності таких [PERSON] та [PERSON] (актуальні записи про право власності яких наявні у Державному реєстрі речових прав) не було об`єктивних сумнівів. З огляду на те, що нотаріус встановив належність об`єктів нерухомого майна відповідачам, відсутність обтяжень, арештів, застави - [PERSON] обґрунтовано вважала відповідачів власниками майна, і в такої не було підстав здійснювати будь-якi дii для пошуків судових рішень щодо предмету іпотеки. Таким чином в суду відсутні правові підстави вважати про фіктивність договору іпотеки. Також, відсутні будь-які докази, які свідчать про наявність умислу [PERSON] , що виключає можливість визнання таких правочинів фіктивними. Відповідно до п.п. 1, 2, 3 ч. 3 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній із 16.01.2020 р.) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Враховуючи положення наведеної норми у чинній редакції (яка діяла на час ухвалення судових рішень у даній справі), на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України № 1952 у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав, як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рiшень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рiшенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Аналогічний висновок наведений у постанові Верховного суду від 03.09.2020 у справі №914/1201/19, від 23.06.2020 р. у справі № 906/516/19, вiд 30.06.2020 р. у справі № 922/3130/19, вiд 14.07.2020 р. у справі № 910/8387/19, вiд 20.08.2020 р. у справі № 916/2464/19. З огляду на приписи ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація припинення іпотеки проводиться на підставі судового рішення про: скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію іпотеки та обтяжень, з одночасним припиненням обтяжень речових прав; визнання недійсними договорів позики та іпотеки, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, з одночасним припиненням обтяжень речових прав; скасування державної реєстрації іпотеки та державної реєстрації обтяжень, з одночасним припиненням обтяжень речових прав. Таким чином позивачу необхідною та достатньою вимогою є визнання недійсними договорів позики та іпотеки з одночасним припиненням обтяжень речових прав. За ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Тобто, висновок експерта від 04.09.2020 р. № 018/20 не є належним та допустимим доказом у даній справі. Вiдповiдно, розрахунки, які позивач здійснив на підставі вірогідноi ринкової вартості iншого об`єкта нерухомого майна, розташованого на іншій вулиці, з іншими характеристиками не має жодного вiдношення до даної справи та не підтверджує розміру доходу, який набувач міг отримати. Вiдповiдно до ч.1 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повиннi подати докази разом з поданням позовної заяви. За ч. 8 ст. 83 ЦПК України, докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Позивач повинен подати усі наявні у нього докази, в тому числі, і висновок експерта, який може бути підготовлений на замовлення учасника справи, разом з поданням позовної заяви. У випадку неподання доказів у вказаний строк - такі до розгляду судом не приймаються. Міністерство оборони України не навело розрахунку доходів, які могли отримати відповідачі, а також не надало вiдповiдних доказів на підтвердження розрахунків. В обгрунтування позовних вимог про стягнення доходів з [PERSON] та [PERSON] позивач, як правову підставу зазначає ч. 2 ст. 390 ЦК України та ч. 1 ст. 390 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 390 ЦК України, власник майна має право вимагати від особи, яка знала або могла знати, що вона володіє майном незаконно (недобросовісного набувача), передання усіх доходів від майна, які вона одержала або могла одержати за весь час володіння ним. За ч. 2 ст. 390 ЦК України, власник майна має право вимагати від добросовісного набувача передання усiх доходiв вiд майна, які він одержав або міг одержати з моменту, коли дізнався чи міг дізнатися про незаконність володіння ним, або з моменту, коли йому було вручено повістку до суду у справі за позовом власника про витребування майна. В розумінні ст. 390 ЦК України доходами розуміються як грошові, так і натуральні доходи, які мали місце, тобто, які особа фактично одержала; або могли мати місце. Вимоги позивача про стягнення доходу грунтуються на розрахунках можливого прибутку у разі передачі в оренду нерухомого майна, що є теоретичними, побудованими на припущенні та не підтверджені належними доказами, які б свідчили про конкретний розмір прибутку, який міг би і повинен був отримати набувач. Матеріали справи не мiстять жодних доказів, які б підтверджували ту обставину, що відповідачі реально могли і повинні були отримувати доходи від передачі об`єктів нерухомого майна в оренду. В обґрунтування вимоги про стягнення доходів, які [PERSON] міг отримати за час володіння майном, Міністерство оборони України зазначає, що [PERSON] є недобросовісним набувачем, з огляду на те, що такий був начальником філії «Управління західного оперативного командування» і діяв на підставі довіреності, виданої [PERSON] , яка не уповноважувала його здійснювати реалізацію майна Міноборони та те, що [PERSON] , будучи одним з учасників ТОВ «Дует-СК», на підставі акту прийому-передачі від 31.07.2017 №31/01, затвердженого протоколом загальних зборів останнього, оформив за собою право приватної власності на спірне нерухоме майно. При цьому до позовної заяви додано знеособлені копії судових рішень у справі № 461/8312/17. Із знеособленоi копії рішення Галицького районного суду м. Львова від 24.01.2018 р. у справі № 461/8312/17 неможливо встановити, яка особа була начальником філії «Управління торгівлі Західного оперативного командування Концерну «Військторгсервіс» на момент вiдчуження майна та які особи були учасниками ТзОВ «Дует-СК» на момент прийняття товариством рішення про виділення нерухомого майна. Окрім цього, рішенням Галицького районного суду м. Львова, як стверджує позивач, витребувано у [PERSON] нерухоме майно у власність Міністерства оборони України, яке у позовнiй заяві зазначає, що в межах вказаної справи не досліджувалося питання про недобросовісність набувача. Ухвалюючи рішення у вказаній справі, суд навiв наступне правове обґрунтування: «Згідно ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без вiдповiдної правової підстави заволодiла ним. Частиною 1 статті 388 ЦК України встановлено, якщо майно за вiдплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1)було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2)було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3)вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, з їхньої волі iншим шляхом. Частиною 3 статті 388 ЦК України встановлено, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всiх випадках. Виходячи з вимог, передбачених ст.ст. 215, 388 ЦК України, достатньо визнання недійсним лише першого правочину, на підставі якого було відчужено майно на користь іншоi особи, при цьому подальше визнання наступних правочинів, на підставі яких відчужувалося нерухоме майно - акти цивiльного законодавства не вимагають, і в такому випадку позивач має право пред`явити віндикаційний позов до особи, яка востаннє набула за правочином право власності на нерухоме майно, в даному випадку до [PERSON] на підставі п. 3 ч.1 ст. 388 ЦК України. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що спірне майно вибуло з володіння Міністерства оборони України поза його волею, що підтверджено судовими рішеннями у господарській справі № 914/3484/13, а тому власник спірного об`єкту нерухомості, відповідно до вимог ст.ст. 16, 387, 388, 392 ЦК України має право витребувати його від набувача (відповідача), який безпідставно володіє ним.» Відтак, судом витребувано нерухоме майно на підставі п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України - у добросовісного набувача. З огляду на що доводи Міністерства оборони України про недобросовісність набувача, [PERSON] , не знаходять свого підтвердження. З огляду на те, що [PERSON] є добросовісним набувачем, позивачем невірно визначено дату, починаючи з якої здійснюються розрахунки. У позовній заяві вказаною датою є 28.02.2017 р. - дата державної реєстрації речового права на нерухоме майно за [PERSON] . Рішення Галицького районного суду м.Львова від 24.01.2018 р. у справі № 461/8312/17, яким витребувано нерухоме майно, оскаржувалося в апеляційному порядку та набрало законної сили пiсля його перегляду судом апеляційної інстанції. Моментом, коли набувач міг дізнатися про незаконність володіння є 03.12.2018 р. - дата прийняття постанови Львівським апеляційним судом. Позивач зазначає, що має право вимагати доходи, які набувач міг одержати до 31.10.2020 р., але жодного обгрунування визначення кінцевоi дати не наведено. При цьому, з 03.12.2018 р. Міністерство оборони України має право на підставі судового рішення про витребування нерухомого майна вчинити дії для реєстрації за ним права власності на нерухоме майно. Матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що позивач звертався із заявою про реєстрацію права власності та що існують будь-які об`єктивні перешкоди в такій реєстрації. Єдиним доказом володіння [PERSON] нерухомим майном є державний реєстр речових прав. Державна реєстрація права власності на об`єкт нерухомого майна на підставі рішення суду про витребування майна на користь Міноборони залежить від дій самого позивача. В державному реєстрі речових прав не змінилася інформація про власника у зв`язку з бездіяльністю самого позивача. Вiдтак, при визначені часу володіння не може бути застосований принцип реєстраційного підтвердження. Будь-яких інших доказів того, що [PERSON] продовжує фактично володiти та користуватися нерухомим майном - матеріали справи не містять. З огляду на вказане неможливо встановити період, протягом якого відповідач реально володiє нерухомим майном, та, відповідно, здійснити розрахунок доходів, які набувач міг отримати від використання майна. Крім цього, рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 19.02.2018 року у справі №463/5582/17 витребувано у [PERSON] у власність держави в особі Міністерства оборони України приміщення оборони України приміщення перукарні, загальною площею 26,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером: 542179946101). Рiшення набрало законної сили 14 травня 2019 року. Доказів, які б підтверджували, коли [PERSON] . довiдалася про незаконність володіння майном, позивачем не надано. Докази вручення [PERSON] повістки до суду у справі за позовом власника про витребування майна в матеріалах справи відсутні. Відтак, за приписами ч. 2 ст. 390 ЦК України, момент, з яких пов`язано право власника вимагати передання доходів повинен визначатися з моменту, коли набувач міг дізнатися про незаконність свого володіння. Таким моментом є 14.05.2019 р. - прийняття Львівським апеляційним судом постанови, якою залишено без змін рішення Личаківського районного суду м. Львова від 19.02.2018 р. у справі №463/5582/17. Тобто доводи позивача про необхідність обчислення доходів з 13.03.2018 р., ознайомлення з матеріалами справи №463/5582/17 представником [PERSON] , не знаходять свого підтвердження, оскільки прийняття Львівським апеляційним судом постанови, рішення Личаківського районного суду м. Львова не набрало законної сили, відтак не породжувало жодних прав та обов`язків, у зв`язку з чим були відсутні підстави стверджувати про незаконнiсть володіння майном. Виключно з моменту набрання вказаним рішенням законної сили (14.05.2019 р.) [PERSON] могла дізнатися про незаконність володіння майном. Безпідставним твердження позивача є і визначення кінцевої дати, до якої здійснено розрахунок доходів, які [PERSON] могла отримати за час володіння майном. Єдиним доказом володіння [PERSON] нерухомим майном є інформація з державного реєстру речових прав. Державна реєстрація права власності на об`єкт нерухомого майна на підставі рішення суду про витребування майна на користь Міноборони залежить від дій самого позивача. В Державному реєстрі речових прав не змінилася інформація про власника у зв`язку з бездіяльністю самого позивача. Відтак, при визначенi дiння не може бути застосований принцип реєстраційного підтвердження. Будь-яких інших доказів того, що [PERSON] продовжує фактично володіти та користуватися нерухомим майном матеріали справи не містять. З огляду на вказане неможливо встановити період, протягом якого відповідач реально володіє нерухомим майном, та, відповідно, здійснити розрахунок доходів, які набувач міг отримати від використання майна. Безпідставними є твердження позивача про те, що [PERSON] використовує нерухоме майно та отримує чи могла отримувати прибуток. Відсутні будь-які докази, які підтверджують, що [PERSON] отримує дохід від ФОП [PERSON] за використання останньою об`єкту нерухомого майна. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, враховуючи встановлені обставини та досліджені наявні в матеріалах справи докази, суд вважає за необхідне у задоволенні позову Міністерства оборони України до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Львівської області Петелька Ігор Васильович про визнання договорів позики та іпотеки недійсними, скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, стягнення доходів, які набувач міг одержати за час незаконного володіння майном відмовити. Питання розподілу судових витрат по сплаті судового збору суд вирішує згідно вимог ст.141 ЦПК України. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову суд вважає за необхідне покласти такі витрати на позивача.

Outcome: dismissed