Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Управління Активами» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Тамара Миколаївна, Товариство з обмеженою відповідальністю «1 безпечне агентство необхідних кредитів», Старший державний виконавець Другого Малиновського відділу ДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Філімонова К.В., посилаючись на те, 22 грудня 2021 року приватний нотаріус Київського міського\~нотаріального округу\~Солонець Тамара\~Миколаївна вчинила виконавчий напис про стягнення з нього на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Управління Активами» заборгованості за Кредитним договором №75296957 від 23 червня 2021 року, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] . Позивач вказує, що виконавчий напис здійснений на підставі документів, які не відповідають вимогам за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, у зв`язку з чим він вимушений звернутись до суду. Позивач просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 22 грудня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Тамарою Миколаївною про стягнення з нього на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Управління Активами» заборгованості, стягнути з відповідача на його користь 1488 (одна тисяча чотириста вісімдесят вісім) гривень 60 (шістдесят) копійок у відшкодування витрат по сплаті судового збору та 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень витрат на правничу допомогу. Позивач в судове засідання не з`явився, представник позивача подав до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі, справу розглянути за відсутності сторони позивача. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву, відповідно до якої визнав позовні вимоги у частині визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та стягнення судового збору за подання позовної заяви в розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень та за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 248 (двісті сорок вісім) гривень 10 (десять) копійок. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Тамара Миколаївна в судове засідання не з`явилася, про дату, місце та час судового засідання повідомлена належним чином. Третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «1 безпечне агентство необхідних кредитів» в судове засідання не з`явилася, про дату, місце та час судового засідання повідомлена належним чином. Третя особа Старший державний виконавець Другого Малиновського відділу ДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Філімонова К.В. в судове засідання не з`явилася, про дату, місце та час судового засідання повідомлена належним чином. Начальник Другого\~Малиновського відділу\~ДВС у\~місті Одесі\~Південного міжрегіонального\~управління Міністерства\~юстиції (м.\~Одеса) подала до суду заяву, відповідно до якої просила суд розглядати справу за відсутності представника відділу. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За змістом ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. В судовому засіданні встановлено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Тамарою Миколаївною, 22 грудня 2021 року вчинено виконавчий напис за реєстровим номером №35837, про звернення стягнення - заборгованості у загальному розмірі 7846 (сім тисяч вісімсот сорок шість) гривень 78 (сімдесят вісім) копійок, з [PERSON] , [INFO] , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Управління Активами», якому Товариством з обмеженою відповідальністю «1 безпечне агентство необхідних кредитів» на підставі Договору факторингу №1911 від 19 листопада 2021 року, відступлено право вимоги за Кредитним договором №75296957 від 23 червня 2021 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] . На підставі вчиненого виконавчого напису №35837 від 22 грудня 2021 року Старшим державним\~виконавцем Другого\~Малиновського відділу\~ДВС у\~місті Одесі\~Південного міжрегіонального\~управління Міністерства\~юстиції (м.\~Одеса)\~Філімоновою К.В.\~23\~серпня 2022 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат», порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Виходячи з положень ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. З урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі N 6-887цс17. Крім того, вказані висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі N 305/2082/14-ц (провадження N 14-557цс19). Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року в справі № 910/5226/17. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, яку ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року залишено без змін, визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема в частині: «п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин; 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України №662від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили». Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову №662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Такі правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі N910/10374/17. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Оскаржуваний виконавчий напис, вчинений нотаріусом 22 грудня 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14. Укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та позивачем Кредитний договір №№75296957 від 23 червня 2021 року, наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не посвідчено нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог позивача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Статтею 133\~ЦПК встановлено,\~що судові\~витрати складаються\~з судового\~збору та\~витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи. Розмір\~судового збору,\~порядок його\~сплати,\~повернення і\~звільнення від\~сплати встановлюються\~законом. До\~витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи,\~належать витрати: на\~професійну правничу\~допомогу; пов`язані\~із залученням\~свідків,\~спеціалістів,\~перекладачів,\~експертів та\~проведенням експертизи; пов`язані\~з витребуванням\~доказів,\~проведенням огляду\~доказів за\~їх місцезнаходженням,\~забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що позивач сплатив судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 (сорок) копійок за подання позовної заяви та 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 (двадцять) копійок за подання заяви про забезпечення позову. Згідно ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що представник відповідача визнав позовні вимоги у частині визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та стягнення судового збору за подання позовної заяви в розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень та за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 248 (двісті сорок вісім) гривень 10 (десять) копійок, суд вважає за необхідне повернути з державного бюджету на користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду з позовною заявою, відповідно до положень ч. 1\~ст. 142 ЦПК України, у розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 (двадцять) копійок. Решту 50 відсотків судового збору у розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 (двадцять) копійок за подання позовної заяви та 100 відсотків за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 (двадцять) копійок суд вважає за необхідне, відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК, стягнути з відповідача. Також позивач просить суд стягнути на його корить судові витрати на правничу допомогу у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот), однак матеріали справи не містять доказів того, що позивач дійсно поніс судові витрати на правничу допомогу, тому суд відмовляє в задоволенні цієї частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial