Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-14 00:00:00

До суду\~звернулося Публічне\~акціонерне товариство\~«Комерційний банк\~«Надра» (правонаступником\~якого є\~Товариство з\~обмеженою відповідальністю\~«Фінансова компанія\~«Довіра та\~гарантія»)\~з даною\~позовною заявою,\~в якій\~просить стягнути\~солідарно з\~ [PERSON] ,\~яка діє\~як законний\~представник малолітньої\~ [PERSON] (правонаступник\~ [PERSON] ),\~ [PERSON] на\~користь ТОВ\~«ФК «Довіра\~та Гарантія»\~заборгованість за\~кредитним договором\~№ 8/2007/840-К/2393-АП\~у сумі,\~що складає\~16\~188,63\~доларів США\~та 28\~536,\~85\~гривень,\~в тому\~числі:\~заборгованість за\~сумою кредиту\~-\~14\~604,\~79\~доларів США;\~заборгованість по\~процентам -\~1583,84\~доларів США;\~пеня за\~несвоєчасне погашення\~заборгованості -\~12\~048,65\~гривень,\~що за\~курсом НБУ\~є еквівалентним\~1\~507,65\~доларів США;\~штраф -\~16\~488,20\~гривень,\~що за\~курсом НБУ\~становить 2\~062,83\~доларів США.\~В обґрунтування\~своїх позовних\~вимог вказав\~на те,\~що 24\~грудня 2007\~року між\~Відкритим акціонерним\~товариством Банк\~«Надра» назву\~змінено на\~Публічне акціонерне\~товариство Комерційний\~банк «Надра»\~-\~(надалі\~-\~Банк)\~та [PERSON] \~(помер,\~правонаступник -\~ [PERSON] ,\~яка діє\~як законний\~представник малолітньої\~ [PERSON] )\~було укладено\~Кредитний договір\~№ 8/2007/840-К/2393-АП\~(далі\~-\~Кредитний договір)\~відповідно до\~умов якого\~Банк надав\~Позичальнику кредит\~в сумі\~20\~628,\~31\~(двадцять\~тисяч шістсот\~двадцять вісім)\~доларів США\~31\~цент в\~порядку та\~на умовах\~визначених кредитним\~договором.\~05\~березня 2020\~року було\~укладено Договір\~№ GL2N79277_292nB\~між ПАТ\~«Комерційний банк\~«Надра» та\~ТОВ «ФК\~«Довіра та\~Гарантія».\~Відповідно до\~умов даного\~Договору відбулося\~відступлення права\~вимоги за\~кредитними договорами,\~в тому\~числі і\~за Кредитним\~договором №\~8/2007/840-К/2393-АП\~від 24.12.2007\~року,\~укладеним між\~АТ «КБ\~«Надра» та\~ [PERSON] (правонаступник\~-\~ [PERSON] ,\~яка діє\~як законний\~представник малолітньої\~ [PERSON] ).\~Станом на\~26.11.2013\~року заборгованість\~Позичальника перед\~Банком складала\~17\~758,86\~дол.\~США,\~що за\~курсом НБУ\~становило 157\~932,\~57\~грн.\~В якості\~забезпечення зобов`язань\~Позичальника за\~Кредитним договором\~24\~грудня 2007\~року,\~між Банком\~та [PERSON] \~був укладений\~Договір поруки\~№ 2393/1,\~відповідно до\~умов якого\~Поручитель зобов`язався\~перед Банком\~відповідати за\~виконання Позичальником\~взятих на\~себе зобов`язань,\~що випливають\~з кредитного\~договору.\~Крім того,\~наприкінці 2012\~року,\~з метою\~врегулювання заборгованості,\~позичальник звертався\~до ПАТ\~«КБ «Надра»\~для добровільної\~реалізації предмета\~застави. 22\~лютого 2013\~року на\~засіданні Комітету\~по роботі\~з проблемною\~заборгованістю було\~прийнято Протокол\~№ 15.\~Відповідно до\~зазначеного Протоколу,\~погоджену добровільну\~реалізацію,\~після реалізації\~предмета застави\~(шляхом\~подання позову\~до суду). 06 березня 2013 року було здійснено добровільну реалізацію предмета застави та погашено частину заборгованості позичальника. Після реалізації заставного майна заборгованість не була погашена в повному обсязі та складала 16 188,63 доларів США та 28 536,85. У зв`язку з чим і було подано позов до суду первісним позивачем ПАТ «КБ «Надра» (ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» - правонаступник позивача). Не погодившись\~з позовними\~вимогами,\~представником відповідача\~ [PERSON] \~подано до\~суду відзив\~на позовну\~заяву відповідно\~до якого\~просив відмовити\~в задоволенні\~позовних вимог.\~В обґрунтування\~відмови вказано\~наступне.\~ [PERSON] ніколи\~не укладав\~даний договір\~поруки,\~а тому\~підпис,\~який виконаний\~в договорі\~поруки №2393/1\~від 24.12.2007р.\~від імені\~Відповідача-2,\~копія якого\~міститься в\~матеріалах справи,\~не належить\~Відповідачу-2\~та ним\~не ставився.\~Позивачем не\~надано до\~суду належних\~та достатніх\~доказів для\~з`ясування періодів\~нарахування Позивачем\~заборгованості,\~процентів та\~штрафних санкцій\~по кредитному\~договору,\~що дає\~підстави вважати\~позовні вимоги\~позивача по\~цивільній справі\~такими,\~що не\~підлягають задоволенню\~в повному\~обсязі через\~їх незаконність\~та необґрунтованість.\~Таким чином,\~оскільки погашення\~кредиту та\~сплата нарахованих\~відсотків повинна\~відбуватися щомісячно\~рівними частинами,\~тобто періодичними\~платежами - позивач має право стягнути з відповідачів несплачені до моменту звернення позивача до суду платежі лише у межах позовної давності по кожному із платежів. Таким чином, при подані позовної заяви, позивачем не було враховано, шо кредитним договором передбачено виконання грошових зобов`язань шляхом здійснення щомісячних платежів (згідно з графіком платежів), а за договором поруки кредитор набуває право вимагати від Поручителя виконання зобов`язання, шо витікає із Договору «Автопакет» при умові якщо в установлений Договором «Автопакет» строк виконання Позичальник зобов`язання в цілому чи в будь-якій його частині не будуть виконанні, та також при умові обов`язкового направлення Поручителю повідомлення з вимогою виконати зобов`язання Позичальника в цілому (або в тій чи іншій його частині). Позивачем не надано належних доказів пред`явлення Банком вимоги до поручителя в межах шести місяців по кожному місячному платежу та по яких платежах порука припинилась, а по яких ще діє, та, взагалі, надсилались Поручителю повідомлення з вимогою виконати зобов`язання чи ні. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки до суду не повідомив. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Раніше представником [PERSON] подано до суду заяву відповідно до якої остання просила відмовити у задоволенні позовних вимог, розгляд справи просила провести без її участі та відповідача. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню по наступним підставам. Судом встановлено, що 24 грудня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 8/2007/840-К/2393-АП, згідно з умовами якого Банк надав [PERSON] у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в розмірі 20628,31 доларів США з виплатою процентної ставки в розмірі 14,4 % річних, з кінцевим терміном повернення до 19.12.2014 року (т. 1 а.с.4-7). ПАТ «КБ «Надра» свої зобов`язання за вищевказаним договором виконав в повному обсязі, надавши [PERSON] кредитні кошти в розмірі 20628,31 доларів США, що підтверджується заявою на видачу готівки № NL-4 від 24.12.2007 року (т. 1 а.с.13), які останній витратив на придбання автомобіля марки «Mitsubishi Lancer», рік випуску - 2007, колір чорний, заводський номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , який (автомобіль) переданий Банку в заставу в якості забезпечення повернення кредиту (розділ 3 договору). В свою чергу, [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконав, не сплачував проценти за користування кредитом та не здійснив повернення кредиту щомісячними платежами відповідно до умов договору. У зв`язку з вказаними обставинами, за згодою між позивачем та відповідачем [PERSON] , на підставі протоколу № 15 Засідання Комітету по роботі з проблемною заборгованістю роздрібного бізнесу ПАТ «КБ «Надра» від 22.02.2013 року (а.с.79-80), вищевказаний автомобіль марки «Mitsubishi Lancer», рік випуску - 2007, колір чорний, заводський номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , який був переданий Банку в заставу в якості забезпечення повернення кредиту, був реалізований, а отримані за нього кошти направлені на погашення заборгованості за Договором «Автопакет» № 8/2007/840-К/2393-АП від 24.12.2007 року. В результаті вищевказаного, заборгованість відповідача за договором зменшилася, але не була погашена повністю та станом на 26.11.2013 року [PERSON] має прострочену заборгованість за кредитом в розмірі 16188,63 доларів США та 28536,85 грн., яка складається з наступного: заборгованість за сумою кредиту - 14604,79 доларів США; заборгованість по процентам - 1583,84 доларів США; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості - 12048,65 грн., що за офіційним курсом НБУ є еквівалентом 1507,40 доларів США; штраф - 16488,20 грн., що за офіційним курсом НБУ є еквівалентом 2062,83 доларів США (т. 1 а.с.10-12). Проте, [PERSON] взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконував. З метою своєчасного та повного виконання зобов`язань за кредитним договором 24 грудня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», та [PERSON] був укладений Договір поруки № 2393/1, відповідно до п. п. 1.1.-1.5. якого сторони договору встановили, що Поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов`язання перед Банком відповідати по Борговим зобов`язанням Боржника, які виникають з умов Договору «Автопакет» № 8/2007/840-К/2393-АП від 24.12.2007 року (т. 1 а.с.9). 05.03.2020 року було укладено договір № GL2N79277_292ПВ між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія». Відповідно до умов даного договору відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором №8/2007/840-К/2393-АП від 24.12.2007 року. Згідно розрахунку, наданого банком, станом на 26.11.2013 року у позичальника виникла заборгованість по тілу кредиту (у тому числі прострочена) у розмірі 6\~809,09 доларів США, 14635,50 доларів США заборгованість по штрафу та пені. Зі змісту ст.627 ЦК України вбачається, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У відповідності до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору чи вимог цього Кодексу, а згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно до вимог ст.546 ЦК України, виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно з законом або договором неустойкою (штрафом , пенею). Відповідно до п. 1.1. ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти Укладений кредитний договір № 8/2007/840-К/2393-АП, за своєю суттю є договором про надання споживчого кредиту, оскільки за цим договором позичальник отримав грошові кошти для задоволення особистих потреб (придбання автотранспортного засобу) не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Суд вказує, що в матеріалах справи відсутня вимога ПАТ «КБ «Надра» до позичальника та поручителя. У постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі №6-223цс16 зроблено висновок, що: «з 16 жовтня 2011 року діє нова редакція статті 11, відповідно до якої надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється. Отже, Законом України «Про захист прав споживачів» регулюються кредитні відносини між банком та споживачем щодо надання кредитних коштів на споживчі потреби, а з 16 жовтня 2011 року забороняється надання споживчого кредиту в іноземній валюті. Задоволення споживчих потреб людини здійснюється шляхом отримання нею споживчих благ, які мають на меті задоволення її потреб на забезпечення життя, здоров`я та життєдіяльності, зокрема придбання товарів широкого вжитку і тривалого користування, транспортних засобів, на нагальні потреби: лікування, навчання, весілля, народження дитини, непередбачені обставини тощо. Засобом задоволення тих чи інших споживчих потреб людини виступають споживчі блага. Це товари та послуги індивідуального або виробничого призначення, що використовуються для задоволення особистих економічних та побутових потреб окремих людей. Споживчі блага можуть бути як матеріальними потребами (товари) так і нематеріальними (послуги). Споживчий кредит надається кредитором фізичним особам на придбання споживчих товарів або послуг, однак конкретні ознаки такого кредиту законодавцем не встановлено, за винятком надання споживчого кредиту в іноземній валюті з 16 жовтня 2011 року. А відтак, визначити правову природу кредитних правовідносин щодо наявності в них ознак споживчого кредиту повинен суд при розгляді спору, який випливає з зазначених правовідносин. При цьому законодавець встановлює спеціальний порядок стягнення як поточної заборгованості, так і дострокового стягнення заборгованості за споживчим кредитом (стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів»). За положеннями пункту 10 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць; або перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п`ять відсотків суми кредиту; або іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту. Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність. За своїм змістом частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» є нормою, що встановлює особливий порядок врегулювання вимог кредитодавця у разі неналежного виконання умов договору споживчого кредиту, що відрізняється від задоволення вимог кредитора за договором банківського кредиту, на який положення законодавства про захист прав споживачів не поширюються. Отже, визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб та чи використано цей кредит на зазначені потреби. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 року в справі № 638/13683/15-ц (провадження № 14-680цс19) викладено такі висновки щодо застосування норм права: «У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (частина друга статті 627 ЦК України у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України у вказаній редакції). Регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону України «Про захист прав споживачів». З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон України «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить, - також Закон України «Про захист прав споживачів». Частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, що була чинною до 10 червня 2017 року, встановлювала обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. Звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений Законом України «Про захист прав споживачів» порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 цього Закону у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором». Аналогічні правові висновки викладено в постановах Верховного Суду від: 09 грудня 2020 року у справі № 607/122/15-ц, 23 червня 2021 року у справі № 369/9767/15, 08 вересня 2021 року у справі № 204/5711/14-ц, в яких брав участь ПАТ КБ «Надра», з предметом позову про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, та на підставі приписів Закону України «Про захист прав споживачів». Аналіз змісту позовної заяви, наданого позивачем розрахунку заборгованості, а також кредитного договору свідчить, що предметом позову в справі, що переглядається, є дострокове стягнення всієї суми кредитної заборгованості. З вказаним позовом банк звернувся до суду у липні 2014 року. Проте, як вбачається із додатку №1 до кредитного договору №8/2007/840-К/2393-АП від 24.12.2007 року, останньою датою погашення є 19.12.2014 року. Також, суд вказує, що в матеріалах справи відсутні докази звернення [PERSON] до ПАТ «КБ «Надра» з метою врегулювання заборгованості, та відсутні докази добровільної реалізації предмета застави та погашення частини заборгованості позивальника. Крім цього, позивачем було надано копію Договору поруки № 2393/1 від 24 грудня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», та [PERSON] . Відповідно до ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Як вказує, представник відповідача [PERSON] останній ніколи не укладав даний договір поруки, а тому підпис, який виконаний в договорі поруки №2393/1 від 24.12.2007р. від імені Відповідача-2, копія якого міститься в матеріалах справи, не належить Відповідачу-2 та ним не ставився. Представником відповідача-2 було подано до суду клопотання про витребування доказів, а саме оригіналу кредитної справи щодо договору «Автопакет» «8/2007/840-К/2393-АП від 24 грудня 2007 року та договору поруки\~№2393/1\~від 24\~грудня 2007\~року. Таким чином, суд позбавлений можливості призначити по справі почеркознавчу експертизу. Крім того, згідно положень ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно п.5.3. договору поруки, дія договору закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобов`язань по договору «Автопакет» чи виконання поручителем своїх зобов`язань, згідно з умовами цього договору. Відповідно до ч.1 ст.251, ч.1 ст.252 ЦК України строком є певний період у часі, зі сплином якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення і визначається він роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а не посилається на подію, яка має настати. Вказівкою на подію, яка має неминуче настати, визначається термін певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч.2 ст.251, ч.2 ст.252 ЦК України). Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст.251, ч.4 ст.559 ЦК України, тому строки поруки вказаними договорами не встановлені, відтак підлягають застосуванню норми ч.4 ст.559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Строки дії поруки, які передбачені ч.4 ст.559 ЦК України, не є строками захисту порушеного права, а строками існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. У разі неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за основним договором строк пред`явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов`язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов`язання або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. За умови пред`явлення банком боржнику й поручителю вимог про дострокове виконання зобов`язання з повернення кредиту, змінюється в односторонньому порядку строк виконання основного зобов`язання й порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя протягом шести місяців від зміненої дати виконання основного зобов`язання. До даних правовідносин підлягає застосуванню правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2021 по справі № 202/781/14-ц: «… слід застосувати припис, викладений у реченні другому частини четвертої статті 559 ЦК України про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11 (пункт 60), від 10 квітня 2019 року у справі № 604/156/14-ц, від 19 червня 2019 року у справі № 523/8249/14-ц (пункт 71), від 3 липня 2019 року у справі № 1519/2-3165/11 (пункт 58), від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (пункт 35)). Зазначений шестимісячний строк є преклюзивним, тобто його сплив є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові до поручителя». Оскільки за умовами кредитного договору, укладеного із [PERSON] , він зобов`язаний погашати кредит періодичними платежами згідно графіку, узгодженому сторонами, строк повернення кредиту був встановлений до 19.12.2014, сплата останніх платежів щодо погашення заборгованості за договором «Автопакет» №8/2007/840-К/2393-АП від 24 грудня 2007 року ним здійснена 06.03.2013 року, а до суду з позовом до поручителя [PERSON] позивач звернувся лише 10.07.2014 року, то суд вважає, що відповідно до положень ч.4 ст.559 ЦК України, порука відповідача [PERSON] припинилася, а відтак вимоги про стягнення заборгованості в солідарному порядку, в тому числі з поручителя є безпідставною, відтак у задоволенні цієї частини позовних вимог слід відмовити. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання. Таким чином, встановивши, що між ПАТ «КБ «Надра» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір, позичальнику надано кредит для споживчих потреб, а позивачем не дотримано передбачений Законом України «Про захист прав споживачів» порядок дострокового стягнення усієї заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог до [PERSON] , що діє як законний представник малолітньої доньки [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором саме з цієї підстави, а в задоволенні позовних вимог до поручителя [PERSON] , у зв`язку із пропуском позивачем строку для звернення до суду з позовом до поручителя. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed