Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-19 00:00:00

Позивач ТОВ «Маркс.Капітал» звернувся до суду з даним позовом до відповідача про відшкодування шкоди в порядку регресу. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 14.06.2021 року по вул.Кубанської України, 39 в м.Києві сталась ДТП за участю автомобілів «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER] , від керуванням відповідача [PERSON] ; автомобіля «Пежо», д.н.з. [NUMBER] ; автомобіля «Шевроле», д.н.з. [NUMBER] ; автомобіля «Черрі», д.н.з. [NUMBER] . Відповідно до постанови Деснянського районного суду м.Києва від 30.07.2021 року у справі № 754/11253/21 відповідач визнаний винним у вказаній ДТП. Станом на 14.06.2021 року цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER] - відповідача [PERSON] була застрахована у ПрАТ «СК Ван Клік» за полісом № 202011312. Як зазначає позивач, 14.07.2021 року власник пошкодженого автомобіля «Черрі», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] звернувся до ПрАТ «СК Ван Клік» із завою про страхове відшкодування, згідно якої та відповідно до страхового акту від 20.07.2021 року № 033875.06.21/5 страховик здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 6100,20 грн. відповідно до платіжного доручення № 3428 від 10.09.2021 року. Позивач вказує на те, що в подальшому в ході розслідування страхового випадку ПрАТ «СК «Ван Клік» було з`ясовано, що автомобіль «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER] , на момент ДТП використовувався як таксі, хоча в страховому полісі щодо такого автомобіля зазначено, що автомобіль не використовується як таксі. Остання обставина, про яку не відомо було страховику, впливає на розмір страхового платежу, який був визначений у меншому розмірі. За таких обставин відповідно до вимог законодавства відповідач має повернути страховику половину розмірі виплаченого страхового відшкодування в розмірі 23 971,51 грн. Також, 01.01.2020 року між позивачем, як фактором, та ПрАТ «СК «Ван Клік», як клієнтом, укладено договір про надання фінансових послуг факторингу №01.01.2020-ВК, відповідно до якого та складеного на його підставі акту прийому-передачі документів № 23-03 від 13.09.2021 року позивач набув належних ПрАТ «СК «Ван Клік» прав вимоги до відповідача. Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що претензія про відшкодування збитків залишена відповідачем без реагування, позивач просить задовольнити його вимоги та стягнути з відповідача матеріальну шкоду в порядку регресу в розмірі 3050,10 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2481,00 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 6000,00 грн. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 30.06.2022 року по вищевказаній справі відкрито провадження, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 12.09.2022 року до суду надійшли заперечення (пояснення) відповідача на позовну заяву. У даних запереченнях відповідач не визнає позовні вимоги, вказуючи на те, що твердження позивача про те, що автомобіль використовувався в якості таксі не відповідають дійсності, оскільки він взяв автомобіль у тимчасове користування у його власника з вже наявною рекламою компанії «Bolt». Він не надавав послуг таксі, не працює на будь-яку службу таксі та не виконував жодних дій щодо перевезення пасажирів в момент скоєння ДТП 14.06.2021 року. Крім того, компанія «Bolt» не є службою таксі. Також, відповідач вважає, що позивач звернувся до неналежного відповідача, оскільки він не є страхувальником автомобіля, а тому не міг ввести в оману позивача та позбавити його права отримання належного страхового платежу. Посилаючись на викладені обставини, відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог. 24.10.2022 року до суду надійшов відзив представника відповідача Коломайко М.О. на позовну заяву, аналогічний за змістом вищевказаним запереченням. В судове засіданні представник позивача ТОВ «Маркс.Капітал» не з`явився, надавши суду клопотання про розгляду справи в його відсутність. Відповідач у судове засідання не з`явився, надавши суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи без його участі та відмовити в задоволенні позову. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши наявні в справі матеріали, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 14.06.2021 року о 05.19 год. по вул.Кубанської України, 39 в м.Києві [PERSON] , керуючи автомобілем «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER] , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, при виникненні перешкоди не вжив заходів для безпечного об`їзду, внаслідок чого скоїв наїзд на запаркований автомобіль «Пежо», д.н.з. [NUMBER] , який в свою чергу здійснив наїзд на автомобіль «Шевроле», д.н.з. [NUMBER] , який свою чергу скоїв наїзд на автомобіль «Черрі», д.н.з. [NUMBER] , внаслідок чого всі автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив ПДР України. Постановою Деснянського районного суду м.Києва від 30.07.2021 року відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850,00 грн. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія автомобіля «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована у ПрАТ «СК Ван Клік» згідно поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 202011312. 14.07.2021 року власник автомобіля «Черрі» д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] звернувся до ПрАТ «СК «Ван Клік», як страховика забезпеченого транспортного засобу «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER] , із заявою про виплату страхового відшкодування. 20.07.2021 року ПрАТ «СК «Ван Клік» склало страховий акт № 033875.06.21/5 та здійснило розрахунок страхового відшкодування, на підставі яких 10.09.2021 року згідно платіжного доручення № 3428 здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 6100,20 грн. Також, 01.01.2020 року між позивачем, як фактором, та ПрАТ «СК «Ван Клік», як клієнтом, укладено договір про надання фінансових послуг факторингу № 01.01.2020-ВК, відповідно до якого та складеного на його підставі акту прийому-передачі документів № 23-03 від 13.09.2021 року позивач набув належних ПрАТ «СК «Ван Клік» прав вимоги за страховим випадком відповідача. Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами ЦК України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України «Про деякі питання здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 09 липня 2010 року №566 (далі Розпорядження). Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, акти цивільного законодавства, а також завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі. Згідно ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є в тому числі діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Статтею 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. При цьому, нормою ст.1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Положеннями ст.22 ЦК України закріплено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. До збитків належать і витрати, яких особа зазнала зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються в повному обсязі, якщо інше не встановлено законом або договором. Згідно ст.999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). Відповідно до ст.21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. Положеннями ст.ст.3, 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст.979, 980 ЦК України передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників (страхувальників) наземних транспортних засобів здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. За змістом ст.ст.1, 17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.981 ЦК України договір обов`язкового страхування, яким особа страхує свою цивільно-правову відповідальність, укладається у письмові формі, зокрема, шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва - поліса. Відповідно до ст.9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, становить 100 тисяч гривень на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Розміри страхових сум переглядаються Уповноваженим органом відповідно до рівня інфляції та індексу споживчих цін. Пунктом 1 Розпорядження встановлено, що розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеними після набрання чинності цим розпорядженням (після 21 вересня 2019 року) за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у розмірі 130000 гривень на одного потерпілого. За змістом ст.ст.12, 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до цього Закону потерпілим-юридичним особам страховик відшкодовує виключно шкоду, заподіяну майну. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розмір якої не може перевищувати 2% від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Згідно ст.ст.28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», різновидом шкоди, заподіяної в результаті ДТП майну потерпілого, є шкода, пов`язана з пошкодженням транспортного засобу. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до ст.33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний, окрім іншого, невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Нормою ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування та долучає до неї визначені законом документи. Відповідно до ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Рішення про здійснення страхового відшкодування приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком. Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Виплата страхового відшкодування здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків. Положеннями п.38-1.1 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених п.13.2 ст.13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування. Згідно Коригуючих коефіцієнтів та їх розмірів, затверджених Розпорядженням, розмір коригуючого коефіцієнту різниться в залежності від сфери використання транспортного засобу. Якщо легковий автомобіль (крім таксі) використовується фізичною особою, то розмір коригуючого коефіцієнту становить 1, а у випадку використання легкового автомобіля фізичною особою для надання послуг із перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом загального користування або для надання послуг із перевезення пасажирів та їх багажу на таксі, то розмір коригуючого коефіцієнту становить від 1,1 - 1,4. Відповідно до ст.1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує на те, що в ході розслідування страхового випадку ПрАТ «СК «Ван Клік» було з`ясовано, що автомобіль «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER] , на момент ДТП використовувався як таксі, хоча в страховому полісі щодо такого автомобіля зазначено, що автомобіль не використовується як таксі. Остання обставина, про яку не відомо було страховику, впливає на розмір страхового платежу, який був визначений у меншому розмірі. За таких обставин відповідно до вимог законодавства відповідач має повернути страховику половину розмірі виплаченого страхового відшкодування в розмірі 3050,10 грн. Так, дійсно, відповідно до фотографій з місця ДТП автомобіль «Фольксваген» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням відповідача на кузові має маркування «Bolt». Жодних інших позначок, які б дозволили ідентифікувати вказаний автомобіль, як такий, що використовується як таксі, автомобіль не має. Разом з тим, ч.1 ст.81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що надані позивачем ксерокопії фотографій з місця ДТП не можуть бути беззаперечними доказами підтвердження факту використання відповідачем вищевказаного автомобіля в якості таксі. Суд зауважує, що суспільні відносини у сфері ліцензування видів господарської діяльності, визначає виключний перелік видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, встановлює уніфікований порядок їх ліцензування, нагляд і контроль у сфері ліцензування, відповідальність за порушення законодавства у сфері ліцензування видів господарської діяльності регулюється Законом України «Про ліцензування видів господарської діяльності». Згідно п.7 цього Закону, ліцензуванню підлягає такий вид господарської діяльності, як перевезення пасажирів. Будь-яких доказів з приводу отримання відповідачем дозвільних документів на використання вказаного автомобіля в якості таксі або укладання ним трудового договору з відповідною організацією з надання послуг таксі тощо суду не надано. Відтак, суд вважає, що позивач не довів суду тієї обставини, що страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, а надані позивачем докази не дають змоги беззаперечно стверджувати що відповідач дійсно використовував забезпечений транспортний засіб як таксі, внаслідок чого суд дійшов висновку про необхідність відмови у заявлених позовних вимогах у повному обсязі. Оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, то відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed