Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-22 00:00:00

У вересні 2022 року [PERSON] , в особі представника - адвоката Коваленка В.В., звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив стягнути з КП «Облводоканал» ЗОР на свою користь заборгованість із заробітної плати, суму індексації та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Позовні вимоги обґрунтовує наступним. [PERSON] працював на посаді начальника дільниці «Каналізаційні мережі та споруди» Таврійського експлуатаційного цех водопостачання та водовідведення КП «Облводоканал» ЗОР та був звільнений з посади згідно з наказом №42 к від 11.04.2022 року за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію. При звільненні із позивачем не було проведено повного розрахунку. Відповідно до розрахункового листа за квітень 2022 року станом на 11.04.2022 року існує заборгованість по заробітній платі та несплачених розрахункових при звільненні з урахуванням сплачених податків у розмірі 50 424,34 грн., тобто відповідно до розрахункового листа заборгованість по заробітній платі існує з січня 2022 року, оскільки 22.04.2022 року йому сплатили заборгованість по заробітній платі за грудень 2021 року у сумі 10 956,25 грн. Посилаючись на зазначені обставини та вимоги ст. 116 КЗпП України, позивач просив стягнути на свою користь заборгованість по заробітній платі та інших нарахованих належних сум при звільненні у розмірі 50 424,34 грн. Крім цього, оскільки відповідач затримав виплату належної позивачу заробітної плати, тому, на підставі ст. 117 КЗпП України, просить стягнути також середній заробіток за весь час затримки за вказаний період, який станом на 30.09.2022 року становить 123 дня та складає 85 797,42 грн. Також, з посиланням на вимоги закону України «Про оплату праці», «Про індексацію грошових доходів населення», «Порядок проведення індексації грошових доходів населення» позивач просив стягнути на свою користь суму у розмірі 5 616,99 грн., яка є сумою індексації заборгованості по заробітній платі у розмірі 50 424,34 грн. станом на 31.08.2022 року. На свою користь позивач просив також стягнути судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 992,40 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 12000 грн. У відзиві на позовну заяву представник відповідача визнав обставини працевлаштування та звільнення позивача. А також визнав факт, що у відповідності до ст. 116 КЗпП України відповідач мав провести з позивачем повний розрахунок при звільненні, а саме сплатити: заробітну плату за лютий 2022 року 14288,40 грн., 2 14,52 грн. компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату, що з урахуванням обов`язкових податків та зборів разом складає 14502,92 грн.; заробітну плату за березень 2022 року 15 876,00 грн., 312,93 грн. компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату, що з урахуванням обов`язкових податків та зборів разом складає 16 188,93 грн.; заробітну плату за квітень 2022 року 5556,50 грн., 2155,79 грн. компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату, що з урахуванням обов`язкових податків та зборів разом складає 7712,29 грн., а разом 38 404,24 грн. Також позивачу було нараховано компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 8251,02 грн. Всього станом на момент звільнення відповідач мав сплатити позивачу 46 655,26 грн., враховуючи загальнообов`язкові податки та збори. Відповідач у відзиві визнав свій обов`язок щодо сплати вказаної суми, поряд з тим зазначив, що причиною невиплати заробітної плати стало введення воєнного стану на території України. Відповідач є підприємством з числа об`єктів критичної інфраструктури та забезпечує населення Запорізької області питною водою. Протягом ходу бойових дій були окуповані більшість населених пунктів Запорізької області наразі під контролем російських військ перебувають і шість з восьми структурних підрозділів підприємства, про що відповідач повідомив органи СБУ. КП «Облводоканал» ЗОР є підприємством-монополістом, що надає послуги з центрального водопостачання та централізованого водовідведення у Запорізькій області та єдиним джерелом доходів якого є здійснення споживачами оплати за надані послуги. Рівень оплати за отримані послуги з боку споживачів падає, через що зростає дебіторська заборгованість підприємства. У свою чергу, власник підприємства також не здійснює фінансової підтримки відповідача. Відповідачем також зазначено, що згідно розпорядження КМУ №871-р від 30.09.2022 підприємству з резервного фонду державного бюджету виділено 40000 тис. грн. Після отримання вказаних коштів відповідачем ними будуть здійснені розрахунки із позивачем по заробітній платі. Щодо стягнення середнього заробітку, то відповідач не погоджується з позовними вимогами в цій частині, заперечення ґрунтуються на тому, що введення воєнного стану є форс-мажорними обставинами та підставою для звільнення відповідача від відповідальності, оскільки саме це стало підставою для невиконання зобов`язань з виплати заробітної плати. Окрім того, відповідач посилається на вимоги ч. 3 ст. 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», згідно яких роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Посилаючись на вказані обставини, відповідач зазначає про відсутність підстав для стягнення з нього середнього заробітку та індексації. Стосовно вимог позивача про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 12 000,00 грн. відповідач заперечував, посилаючись на відсутність детального розрахунку вартості витрат на адвокатську допомогу, відсутність розцінок кожного виду робіт, а також на явно завищені витрати. У відзиві на позов відповідач просить у задоволенні позову відмовити. Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, я якій зазначено, що відповідач не надав жодних доказів зупинення діяльності підприємства у зв`язку з проведенням бойових дій. На його думку, в умовах воєнного стану на зобов`язання сторін трудового договору можуть розповсюджуватися положення ч. 1 ст. 617 ЦК України щодо звільнення від відповідальності за порушення, яке сталося внаслідок дії непереборної сили, але у випадку якщо діяльність підприємства була зупинена. Діяльність КП «Облводоканал» Запорізької обласної ради не була зупинена у зв`язку з проведенням бойових дій, оскільки головний офіс та частина структурних підрозділів залишилась на не окупованій частині України. Окрім того, представник позивача посилається на те, що відповідачем постійно протягом останніх трьох років порушувались строки виплати заробітної плати, про що вказують судові рішення, що не було пов`язано з введенням воєнного стану на Україні чи будь яких інших форс мажорних обставин. Стосовно заперечень відповідача щодо витрат на правову допомогу, представник позивача зазначає, що складність справи, тривалість спірних правовідносин, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, вартісною вигодою для клієнта сума гонорару за договором у розмірі 12 000 грн. є обґрунтованою та співмірною зі складністю та значимістю справи для позивача, особливо під час проживання його на тимчасово окупованій території України. Представник позивача подав суду уточнену позовну заяву у якій з посиланням на те, що на момент звернення до суду не знав про розмір заборгованості по заробітній платі та розмір нарахувань при звільненні, а відповідну довідку отримав тільки 29.09.2022, як відповідь на адвокатський запит, просив суд: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі у сумі 46 655,26 грн.; суму індексації з квітня по день розгляду справи у суді відповідно до розрахунку станом на 28.10.2022 у сумі 6182,33 грн.; середній заробіток за час затримки у виплаті належних сум при звільненні відповідно до розрахунку станом на 28.10.2022 у сумі 98 788,41 грн., судові витрати у вигляді судового збору у сумі 992,40 гривень та витрати на правову допомогу у сумі 12000,00 грн. У запереченні на відповідь на відзив на позовну заяву відповідач вказує на те, що затримка у виплаті заробітної плати виникла саме в наслідок військові агресії. Відповідач втратив контроль над майже усіма своїми підрозділами, а отже і 85% доходу, що підтверджується довідкою про стан розрахунків. Крім того, довідки про дебіторську заборгованість підтверджують наявність кризового фінансового становища відповідача. Станом на 01.10.2022 дебіторська заборгованість склала вже 180 045 836,28 грн. З приводу доводів представника позивача про ненадання доказів зупинення діяльності підприємства, відповідач зазначив, що КП «Облводоканал» ЗОР є монополістом та об`єктом критичної інфраструктури, а відтак не має законного права припиняти свою діяльність, тим паче у період воєнного стану, це є неприпустимим та спричинить гуманітарну екологічну катастрофу обласного масштабу, а доказом того, що відповідач втратив контроль над підрозділами є заява відповідача до органів СБУ від 05.09.2022. Відповідач, починаючи з 2022 року, неодноразово звертався до усіх органів місцевого самоврядування та до Кабінету Міністрів України із проханням надати фінансову підтримку підприємству оскільки самостійно КП «Облводоканал» ЗОР не має змоги забезпечити подальше ведення господарської діяльності, в тому числі проводити виплату заробітної плати. 07.11.2022 представником [PERSON] - адвокатом Коваленком В.В. подано заяву про зменшення/збільшення позовних вимог, відповідно до якої він просив прийняти заяву про відмову від позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі у сумі 46 655 грн. 26 коп. та задовольнити у повному обсязі позовні вимоги щодо поновлення строку звернення до суду та стягнення з КП «Облводоканал» Запорізької обласної ради на користь [PERSON] індексації з квітня по день розгляду справи у суді, відповідно до розрахунку станом на 28.10.2022 у сумі 6182 грн. 33 коп.; середній заробіток за час затримки виплати належних сум при звільненні відповідно до розрахунку станом на 28.10.2022 у сумі 98788 грн. 41 коп., а також стягнути судові витрати у вигляді судового збору у сумі 992 грн. 40 коп. та витрати на правову допомогу у сумі 12000 грн. Заява про відмову від частини позовних вимог, про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати обґрунтована тим, що 03.11.2022 на картковий рахунок позивача від КП «Облводоканал» ЗОР надійшли грошові кошти в рахунок погашення заборгованості із заробітної плати у сумі 37555 грн. 49 коп. Оскільки вимога позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі відповідачем виконана добровільно під час судового розгляду справи, 03.11.2022, то він відмовляється від вказаних вимог. Інших заяв по суті не надходило. Ухвалою суду від 28.09.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 30.11.2022 прийнято відмову [PERSON] в особі представника адвоката Коваленка В.В. від частини позовних вимог про стягнення заборгованості із виплати заробітної плати за його позовом до КП «Облводоканал» ЗОР, про стягнення заборгованості із заробітної плати, суми індексації, та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Закрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] , в особі представника-адвоката Коваленка В.В., до КП «Облводоканал» ЗОР, про стягнення заборгованості із заробітної плати, суми індексації, та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, у частині позовних вимог про стягнення заборгованості із виплати заробітної плати. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце судового розгляду справи. У останніх своїх поясненнях, які були адресовані суду, представник відповідача адвокат Коваленко В.В. зазначив, що на тимчасово окупованій території існують проблеми із зв`язком, а тому просив розглядати вказану справу за відсутності позивача та його представника, задовольнивши позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] у судове засідання також не з`явилася, подавши через канцелярію суду заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача, у зв`язку із неможливістю явки у судове засідання, у цій же заяві представник КП «Облводоканал» ЗОР просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. [PERSON] з 01.12.2009 по 11.04.2022 перебував у трудових відносинах з КП «Облводоканал» ЗОР, що підтверджується записами у трудовій книжці позивача Серії [NUMBER] . 11.04.2022 [PERSON] було звільнено із займаної посади, відповідно до ст.38 КЗпП, у зв`язку із виходом на пенсію, що підтверджується записом у трудовій книжці позивача [NUMBER] . Згідно довідки КП «Облводоканал» ЗОР, [PERSON] за період лютий-квітень 2022 робу була нарахована сума 46 655,26 грн., з урахуванням обов`язкових податків та зборів, що є сумою заробітної плати, компенсацій за несвоєчасно виплачену заробітну плату, компенсації за невикористану відпустку. Вказана сума у день звільнення не була виплачена [PERSON] , а фактично виплачена 03.11.2022 (під час розгляду справи в суді). Вказане визнається сторонами по справі, а отже в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню. [PERSON] в особі свого представника, посилаючись на не виплату йому всіх належних сум у день звільнення, заявив вимоги про стягнення індексації та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.04.2022 по 28.10.2022 року у розмірі 6\~182, 33 грн. та 98 788,41 грн., відповідно. Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Основоположні права громадян, пов`язані з реалізацією права на працю передбачені статтями 43-46 Конституції України. Разом з тим, відповідно до статті 64 Конституції України, в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції. Відповідно до підпункту 5 пункту 1 статті 6 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Указі Президента України про введення воєнного стану зазначається вичерпний перелік конституційних прав і свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку з введенням воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. Указ затверджено Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022. У подальшому строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався. Наразі режим воєнного стану в Україні триває. Згідно з пунктом 3 Указу від 24.04.2022 № 64/2022, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану». 15.03.2022 Верховною Радою України прийнято Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» № 2136-ІХ (далі за текстом - Закон № 2136-ІХ), який набув чинності 24 березня 2022 року. Згідно з пунктом 2 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 2136-ІХ главу XIX «Прикінцеві положення» КЗпП доповнено пунктом 2 такого змісту: Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Згідно з частинами другою, третьою статті 1 Закону № 2136-ІХ, на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом. З огляду на вищевикладене, положення Закону № 2136-ІХ, які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж Кодекс законів про працю - мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану. Водночас, інші норми законодавства про працю, які не суперечать положенням Закону № 2136-ІХ, також можуть або повинні застосовуватися у відносинах між працівником та роботодавцем. Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. Так, суд враховує, що відповідач є підприємством-монополістом в критичній інфраструктурі, оскільки надає послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення у Запорізькій області і його єдиним джерелом доходів є отримання від споживачів оплати за надані послуги. Через окупацію російськими військами населених пунктів шість з восьми структурних підрозділів відповідача знаходяться на окупованій території, у зв`язку з чим відповідач втратив над ними контроль та можливість отримувати від споживачів оплату за надані послуги. Стан розрахунків споживачів за надані послуги з водопостачання та водовідведення щомісячно знижується, а дебіторська заборгованість зростає. Станом на 01.10.2022 дебіторська заборгованість КП «Облводоканал» ЗОР склала вже 180 045 836,28 грн., що підтверджується довідкою про стан дебіторською заборгованості станом на 01.10.2022. Також суд враховує, що 05.09.2022 за №12/1194 КП «Облводоканал» ЗОР зверталося до УСБУ з Запорізькій області із заявою про вчинення кримінального правопорушення, а саме втрати контролю над структурними підрозділами на окупованій території. Окрім того, згідно наказів №51 від 01.03.2022з наступними змінами, №93/2 від 01.06.2022, №116 від 07.07.2022, №117 від 07.07.2022, №119 від 07.07.2022, №126 від 19.07.2022 був встановлений простій в роботі працівників за переліком. Торгово-промислова палата України у листі від 28.02.2022 №2024.02.0-7.1 засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереробної сили) військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану з 24.02.2022. Надані відповідачем докази доводять, що порушення зобов`язання щодо розрахунку при звільненні з позивачем, який до того ж сам знаходиться на тимчасово окупованій території, сталося внаслідок ведення бойових дій та дії обставин непереборної сили, що на підставі частини 3 статті 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» є підставою для звільнення роботодавця від відповідальності за цим зобов`язанням. З огляду на викладене, вирішуючи спір в межах заявлених вимог, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки починаючи задоволенню не підлягають. Щодо позовної вимоги про стягнення індексації, то суд зазначає, що у зв`язку з тим, що під час розгляду вказаної справи встановлено, що порушення зобов`язання щодо розрахунку при звільненні з позивачем сталося внаслідок ведення бойових дій та дії обставин непереборної сили, то підстави стягнення з відповідача суми індексації також відсутні. Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. Розподіл судових витрат. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положенням ст. 141 ЦПК України. Судові витрати складаються зі судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПУ України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач звільнений від сплати судового збору за вимогою про стягнення заробітної плати відповідно до статті 5 Закону України «Про судовий збір». Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір за вимогу про стягнення середнього заробітку та індексації у розмірі 992,40 грн. Враховуючи те, що у задоволенні цих позовних вимог відмовлено, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат по сплаті судового збору відсутні. Щодо витрат на правову допомогу. Позивач просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 12000,00 грн., яка є фіксованою згідно умов договору. Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно із п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Зважаючи на наведені норми процесуального закону, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», «Данілов проти України»). Аналогічні висновки містяться у додатковій постанові Верховного Суду від 24.01.2019 року по справі № 910/15944/17. Частиною 5 ст. 137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Верховний Суд у постанові від 06.03.2019 у справі № 910/15357/17, додатковій постанові від 05.09.2019 року у справі №826/841/17 зазначив, що суд може зменшити суму судових витрат не тільки за клопотанням іншої сторони судового провадження, а і самостійно з посиланням на приписи процесуального законодавства та практику Європейського суду з прав людини. Відповідачем у відзиві на позовну заяву заявлено клопотання про зменшення витрат на правову допомогу через неспівмірність та необґрунтованість. Адвокатом Коваленком В.В. на підтвердження надання правової допомоги надано копію ордера АР №1076658 та копію свідоцтва на право зайняття адвокатською діяльністю від 06.06.1994 року №233, договір про надання правової допомоги №1181 від 07.09.2022 року, звіт про надані послуги правової допомоги від 26.06.2022 року. Пунктом 3.4 Договору №1181 від 07.09.2022 передбачена виплата гонорару адвоката у фіксованій сумі 12000,00 гривень. Відповідно до звіту про надані послуги від 26.09.2022 вказано, що адвокатом надані наступні послуги: надання консультації з питань стягнення заборгованості із заробітної плати, та відповідальності за затримку у виплаті розрахункових при звільненні, підготовка - направлення заяви та адвокатського запиту до КП «Облводоканал», аналіз судової практики Верховного Суду по питанням стягнення заборгованості та середнього заробітку у випадку затримки виплат при звільненні, та при стягненні судових витрат, підготовка позовної заяви про стягнення заборгованості по заробітній платі, індексації несплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки у виплаті належних сум при звільненні, та аналіз документів для долучення до позовної заяви, проведена підготовка процесуальних документів (обґрунтування судових витрат, заяви про розгляд справи без участі позивача), підготовка усіх процесуальних документів в електронному вигляді та направлення скарг на бездіяльність відповідача. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. З огляду на викладене вище, зважаючи на складність справи,

Outcome: approved