Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-18 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача на його користь 2200 Євро основного боргу за договором позики, 1621,87 Євро відсотків за користування коштами та 3 % річних від простроченої суми в розмірі 382,23 Євро. На обґрунтування позову зазначає, що 14 листопада 2016 року він за усним договором позики передав [PERSON] 2200 Євро із строком повернення всієї суми в повному обсязі до 05 лютого 2021 року. Однак у зазначений в розписці відповідачка позичених коштів не повернула, взяті на себе зобов`язання не виконала. Він неодноразово звертався до відповідача з вимогою про повернення суми позики, однак остання ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язання. У зв`язку з тим, що [PERSON] свого зобов`язання за договором позики не виконала, тому його право пдлягає судовому захисту шляхом стягнення гроових коштів в сумі 2200 Євро. Також з відповідача підлягають стягненню 382,23 Євро 3% річних від простроченої суми боргу. Крім того він має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Оскільки в розписці не має визначеного розміру відсотків за користування коштами, такі підлягають нарахуванню в розмірі облікової ставки НБУ. За період з 14 листопада 2016 року по 31 серпня 2022 року така сума становить 1621, 87 Євро. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 19 жовтня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження та призначено судове засідання. У судове засідання позивач [PERSON] не прибув, однак його представник [PERSON] подала заяву про розгляд справи у її відсутності та відсутності її довірительки, заявлені вимоги підтримує, просить їх задовольнити, у разі неявки відповідача згідна на заочний розгляд справи. У судове засідання відповідач повторно не прибула, про розгляд справи повідомлялася належним чином, своїх заперечень та відзиву на позов не подала. Зважаючи на викладене вище, суд вважає за можливе розглянути заяву за відсутності учасників справи. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 25 січня 2022 року вирішено проводити заочний розгляд справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, у зв`язку з неявкою учасників. Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 14 грудня 2022 року, є дата складення повного судового рішення 19 грудня 2022 року. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, зважаючи на таке. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Одним із способів захисту цивільних прав може бути примусове виконання обов`язку в натурі. Згідно з ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Борговим документом, що підтверджує укладання договору позики між відповідачем та позивачем є розписки, які посвідчують передання йому визначеної грошової суми. Таким чином, так як договір позики це односторонній договір, то у відповідача виник обов`язок повернути позикодавцю грошові кошти у такій самій сумі, відповідно до ст. 1049 ЦК України. Письмова форма договору позики через його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Згідно з ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Судом встановлено, що 14 листопада 2016 року [PERSON] отримала в борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 2200 Євро, які зобов`язалася повернути до 05 лютого 2021 року, про що написала письмову розписку. Надала позивачу оригінал відповідної розписки, доданої до позовної заяви. Також, позивач стверджує, що на день звернення в суд відповідач [PERSON] борг в сумі 22000 грн., йому не повернула, чим порушила вимоги ст.1049 Цивільного кодексу України та зобов`язання по вищевказаному договору. В свою чергу відповідач жодних пояснень та доказів на спростування таких тверджень позивача не надала. Отже, враховуючи наявність письмової розписки, відсутність будь-яких заперечень та пояснень відповідача щодо спростування позовних вимог, а також відсутності доказів повернення [PERSON] позичених коштів, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення суми позики в розмірі 2200 Євро є підставними та підлягають задоволенню. Крім того відповідно до ч. 2 статті 625 ЦПК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний слатити суму боргу з урахуванням встановленого інднксу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тому суд вважає, що з відповідача підлягає також стягненню три проценти річних від простроченої суми в розмірі 382,23 Євро. Відповідно до вимог статті 1084 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісячно до дня повернення позики. Враховуючи наведене суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1621,87 Євро відсотків, нарахованих в розмірі облікової ставки НБУ. Розрахунок відсотків, наданий позивачем не викликає в суда сумнівів щодо його правильності, а також не спростований відповідачем. Згідно з ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання позовної заяви [PERSON] сплатив судовий збір в розмірі 1541,10 грн, що підтверджується квитанцією № ПН1431997 від 08 вересня 2022 року. Судовий збір сплачено в розмірі, встановленому ст. 4 Закону України «Про судовий збір». Оскільки суд ухвалив рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, з [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] судові витрати із сплати судового збору в розмірі 1541 гривень 10 копійок.

Outcome: approved