Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову посилався на те, що 24.06.2015 року між ним та відповідачем [PERSON] був зареєстрований шлюб у відділі ДРАЦСу Івано-Франківського МУЮ, про що зроблено актовий запис №978. [INFO] народився [PERSON] . З кінця квітня 2019 року сторони разом не проживають, адже відповідач пішла із сім`ї. Неповнолітній син проживає разом з позивачем в його будинку за адресою [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] є наркозалежною особою. Перед вагітністю вона проходила лікування від залежності від психоактивних речовин і на час вагітності припинила вживати наркотичні засоби. Проте через півроку після народження сина в неї стався рецидив і вона почала знову вживати наркотичні препарати. В 2017-2018 роках вона перебувала на лікуванні в Івано-Франківському обласному наркологічному диспансері за програмою Замісно-підтримуваної терапії, де отримувала замісні препарати за її заявами, але позитивної динаміки в лікуванні не було і рецидиви наркотичної залежності стали відбуватись все частіше. Відповідач практично постійно перебувала під впливом наркотичних засобів, вихованням дитини не займалась, не працювала, скоювала дрібні крадіжки в супермаркетах, таємно виносила речі з дому. У квітні 2019 року відповідач пішла з сім`ї та більше не повернулась, з того часу до дитини не навідувалась, жодного разу сином не цікавилась, з днем народження не вітала, не передавала кошти на утримання дитини. Фактичне місце проживання [PERSON] позивачу не відоме, її номер телефону теж. 01 червня 2020 року рішенням суду шлюб, зареєстрований 24 червня 2015 року в Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис № 978, розірвано, малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , залишено проживати з батьком. Увесь цей час опікувався дитиною виключно позивач та його мати [PERSON] . Син перебуває на його утриманні та вихованні, відвідував дитячий садок №19 «Троянда», на даний час навчається в ліцеї №l та відвідує секцію тхаеквондо. Позивач зазначає, що працює в ТОВ «ДРУКАРКА» на посаді друкаря, позитивно характеризується, що підтверджується Характеристикою. Відповідач з 2019 р. взагалі не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує дитину; не спілкується з нею; не виявляє ніякого інтересу до сина, свідомо нехтуючи своїми обов`язками матері. Дитина вже забула, як виглядає мама, і давно не питає про неї. Позивач не змінював місце проживання дитини, [PERSON] при бажанні могла прийти до сина, однак вона жодного разу не приходила ні додому, ні до дитячого садка та ліцею. Також позивачем зазначається, що [PERSON] неодноразово притягалась і притя-гається до адміністративної відповідальності за дрібне викрадення чужого майна, а також притягнута до кримінальної відповідальності за таємне викрадення чужого майна. Ніяких непереборних перешкод, які би не давали відповідачу навідуватись до дитини і хоча б цікавитись життям сина, не було і немає, однак вона цього не робила і не робить, нехтуючи своїми батьківськими обов`язками. Враховуючи наведене, просить суд позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позивач подав заяву в якій позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася. У встановлений судом в ухвалі строк відзив на позов не подала. Судові повістки-повідомлення повернулись із зазначенням «За закінченням терміну зберігання». Іншими належними даними про місце перебування чи роботи відповідача суд не володіє. Крім того, повідомлення відповідача було здійснено на підставі ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада» на веб-сайті Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області. За вказаних обставин, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради в судове засідання не з`явилася. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно копії свідоцтва про шлюб, Серії [NUMBER] від 24.06.2015 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 24.06.2015 року. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено з « [PERSON] » на « [PERSON] ». [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER] від 01.09.2015 року. Як вбачається із заяви про отримання наркотичних засобів, психотропних речовин та/або прекурсорів і виконання призначень лікаря [PERSON] зверталась 21.04.2017 року із заявою до головного лікаря [PERSON] про надання їй дозволу на отримання наркотичних засобів психотропних речовин та/або прекурсорів таблеток метадол і виконання призначень лікаря для хворого [PERSON] . Також із заяви про отримання наркотичних засобів, психотропних речовин та/або прекурсорів і виконання призначень лікаря, вбачається, що 01.03.2018 року [PERSON] зверталась із заявою до головного лікаря про надання їй дозволу на отримання наркотичних засобів психотропних речовин та/або прекурсорів таблеток метадол і виконання призначень лікаря для хворого [PERSON] . Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01.06.2020 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , залишено на проживанні з батьком [PERSON] . Із характеристики, виданої директором ТОВ «ДРУКАРКА», вбачається, що [PERSON] працює в ТОВ «ДРУКАРКА» з 25 лютого 2021 року на посаді друкаря, за місцем роботи характеризується позитивни. Відповідно до частини першої статті 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. За положеннями частин першої, другої статті 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Суд виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Пунктом 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Відповідач [PERSON] є матір"ю неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідач з квітня 2019 року з дитиною не проживає. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року позбавлення батьківських прав ( тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. З довідки виданої завідувачкою ДНЗ «Троянда» [PERSON] від 28.01.2022 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , дійсно відвідував ДНЗ №19 «Троянда» з 01.09.2018 року по 25.05.2021 року. Дитиною опікувався батько та бабуся, приймали участь у всіх святах та заходах, що проводились в дошкільному закладі. Батько оплачував харчування сина. Мама не з`являлась у садок жодного разу, участі у вихованні сина не приймала. Як вбачається з довідки, виданої директором ліцею №1 Івано-Франківської міської ради [PERSON] від 31.01.2022 року [PERSON] , [INFO] , дійсно навчається у ліцеї №1 Івано-Франківської міської ради з 01.09.2021 року. Вихованням дитини та оплатою харчування займається батько [PERSON] . Приводить до школи батько, а забирає після уроків бабуся ( [PERSON] ). На спільних розважальних заходах та в поїздках дитину супроводжує батько. Мама жодного разу до навчального закладу не з`являлась, успіхами сина не цікавилась, участі у вихованні не приймає. Із висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно сина [PERSON] вбачається, що розглянувши первинні матеріали справи, беручи до уваги рекомендації комісії з питань захисту прав дитини від 10.08.2022 року, з метою забезпечення реалізації прав, свобод та законних інтересів дитини, виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] , [INFO] . Доказів на спростування фактів, наведених у позовній заяві, відповідачем суду не надано. Відповідно до ст. 165 СК України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пункт 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» закріплює, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлено, що відповідач тривалий час свідомого нехтує своїми обов`язками щодо сина, що підтверджує відсутність серйозного ставлення Відповідача до своїх батьківських обов`язків. Відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток своєї дитини, не цікавиться його навчанням, підготовкою до самостійного життя, свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не прикладає зусиль щодо зустрічей та участі у вихованні дитини. Перешкод, які би не давали відповідачу можливості відвідувати дитину та цікавитися його життям судом не встановлено. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , є обгрунтованим, таким, що відповідає інтересам дитини та підлягає задоволенню. Крім того, необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачень з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 164, 165 Сімейного кодексу України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 3, 6, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», 3, 4, 10, 12, 13, 17, 18, 76-81, 133, 137, 141, 222, 224, 258-259, 263-268, 273, 280-289, 352, 354-355 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved