Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-07 00:00:00

11.08.2022 року позивач [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] , третя особа: Відділ реєстрації місця проживання громадян та формування і ведення реєстру територіальної громади Боярської міської ради Фастівського району Київської області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації. Позовні вимоги позивача обґрунтовані тим, що [PERSON] власник житлового будинку [ADDRESS] , на підставі Договору дарування житлового будинку, посвідченого 02.11.2016 державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області Панікар В.М., зареєстрованого в реєстрі за № 1-3579. Відповідно до Довідки № 358/313 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої 02.08.2022 року Відділом реєстрації місця проживання громадян та формування і ведення реєстру територіальної громади Боярської міської ради Фастівського району Київської області в зазначеному будинку зареєстровано двоє членів сім`ї: з 02.08.2022 [PERSON] , [INFO] та її рідний брат [PERSON] , [INFO] . Згідно відомостей, викладених у [PERSON] книзі, [PERSON] зареєстрований з 21.02.1979 року, однак у 1992 році [PERSON] добровільно залишивши житловий будинок, не приходить і не проживає в ньому, не цікавиться житлом. [PERSON] не несе витрат по оплаті на утримання житла, не здійснює оплату за комунальні послуги, не приймає участі у спільному побуті. Речей відповідача в житловому будинку не має. Відповідно до Акта депутата Боярської міської ради VIII скликання Фастівського району Київської області Отрішка Вячеслава Перовича від 08.08.2022 року, у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . З 1992 року по теперішній час за вказаною адресою не проживають: [PERSON] , [INFO] . Позивач фактично проживає, користується та обслуговує вказане житлове приміщення. Реєстрація відповідача в будинку заважає в повній мірі на власний розсуд користуватись та обслуговувати житловий будинок. Самостійно знятися з місця реєстрації відповідач відмовляється. Позивач також відзначає, що їй відомо той факт, що відповідач з 1992 року і по теперішній час разом із своєю сім`єю проживає за адресою: [ADDRESS] . На підставі вище наведеного, позивач просила суд, визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користуватися житловим будинком [ADDRESS] та зняти його з реєстрації. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.08.2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.10.2022 року закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті. Позивач, через канцелярію Києво-Святошинського районного суду Київської області подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання, призначене на 08.12.2022 року за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, встановивши обставини справи, перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, приходить до таких висновків. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 року Про ратифікацію Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що позивач [PERSON] власник житлового будинку [ADDRESS] , на підставі Договору дарування житлового будинку, посвідченого 02.11.2016 року державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області Панікар В.М., зареєстрованого в реєстрі за № 1-3579. Відповідно до Довідки № 358/313 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої 02.08.2022 року Відділом реєстрації місця проживання громадян та формування і ведення реєстру територіальної громади Боярської міської ради Фастівського району Київської області в зазначеному будинку зареєстровано двоє членів сім`ї: з 02.08.2022 року [PERSON] , [INFO] та її рідний брат [PERSON] , [INFO] . Згідно відомостей, викладених у [PERSON] книзі, [PERSON] зареєстрований з 21.02.1979 року, однак у 1992 році [PERSON] добровільно залишивши житловий будинок, не приходить і не проживає в ньому, не цікавиться житлом. Відповідно до Акта депутата Боярської міської ради VIII скликання Фастівського району Київської області Отрішка Вячеслава Перовича від 08.08.2022 року, у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . З 1992 року по теперішній час за вказаною адресою не проживають: [PERSON] , [INFO] . Доказів, які б спростовували даний факт, матеріали справи не містять. Суд вважає, що такі доводи позивача ґрунтуються на законі. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За змістом ч. 1 ст. 156 Житлового Кодексу України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На спростування доказів позивача відповідачем не подано жодного доказу. Оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає встановленим те, що відповідач не користується вищевказаним житлом близько тридцяти років, добровільно знятись з реєстраційного обліку не бажає, чим перешкоджає позивачу, повноцінно користуватися своєю власністю, порушуючи його законні права та інтереси, а тому права позивача підлягають судовому захисту. Враховуючи те, що відповідач перестав бути членом сім`ї позивача та не проживає у спірній квартирі понад рік, тому згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України він вважається таким, що втратив право на користування цим житлом. На основі\~повно та\~всебічно з`ясованих\~обставин справи,\~підтверджених доказами,\~дослідженими в\~судовому засіданні,\~встановивши правовідносини,\~які випливають\~із встановлених\~обставин,\~та правові\~норми,\~які підлягають\~застосуванню,\~суд приходить\~до висновку,\~що позовні\~вимоги позивача\~в частинні\~визнання [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~таким,\~що втратив\~право користуватися\~житловим будинком\~ [ADDRESS] підлягають задоволенню, оскільки засновані на законі, є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. Що стосується вимоги позивача про зняття [PERSON] з реєстрації, то вказана вимога не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, відповідно до зазначеної норми зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7\~цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статей 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; статті 405 ЦК України). Підстав відступити від таких висновків судом не встановлено. При визнанні судом осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, юридичним наслідком є зняття таких осіб з реєстраційного обліку за адресою зазначеного житла. Окрім цього, суд повторно звертає увагу, що при визнанні судом осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, юридичним наслідком є зняття таких осіб з реєстраційного обліку за адресою зазначеного житла.

Outcome: partial