Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-05 00:00:00

10 лютого 2021 року [PERSON] , через представника Юр`єву А.І. , звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] яким просила відібрати дитину [PERSON] , [INFO] і повернути її за попереднім місцем проживання разом з мамою [PERSON] ; встановити відповідачу графік спілкування з донькою, а саме : кожної другої суботи з 14 год. 00 хв. До 21 год. 00 хв., кожного вівторка та четверга з 16 год. 00 хв. До 20 год. 00 хв. Вимоги обґрунтовано тим, що сторони з 26 серпня 2010 року сторони перебували у шлюбі від якого [INFO] народилась спільна донька [PERSON] . На підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09 жовтня 2012 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано та визначено місце проживання доньки разом з мамою. 01 лютого 2021 року [PERSON] взяв доньку [PERSON] з дозволу [PERSON] , щоб провести з нею спільно час, однак фактично викрав і не повертає її додому. Про даний факт позивачем зроблено заяву до Дніпровського управління поліції. Враховуючи вказане та вимоги ст. 150, 153, 154, 162 СК України позивач просила позов задовольнити у повному обсязі. Ухвалою суду від 26 лютого 2021 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій. 14 квітня 2021 року [PERSON] , через представника [PERSON] , подав відзив на позов, яким просив відмовити у його задоволенні з наступних підстав. За наслідком звернення [PERSON] до правоохоронних органів щодо викрадення дитини донька [PERSON] надала 02 лютого 2021 року старшому інспектору ювенальної превенції капітану поліції Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві Крупені О.В. пояснення, у яких зазначила, що вона з власної волі залишилась проживати у батька і не бажає повертатись до мами, бо її там ображають, пригнічують. Враховуючи бажання дитини відповідач залишив проживати доньку у себе. Зазначив, що станом на 10 червня 2020 року він не має жодної заборгованості перед [PERSON] щодо сплати аліментів. [PERSON] має постійне місце роботи, стабільний заробіток та будинок, у якому забезпечено хороші умови для проживання дитини. 19 квітня 2021 року [PERSON] , через представника [PERSON] , подав зустрічний позов до [PERSON] , яким просив суд визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] з батьком - [PERSON] та встановити графік спілкування [PERSON] з донькою, а саме : кожної другої суботи з 14 год. 00 хв. До 21 год. 00 хв., кожного вівторка та четверга з 16 год. 00 хв. До 20 год. 00 хв. Вимоги обґрунтовано тим, що їх спільна з [PERSON] донька [PERSON] , [INFO] сама не бажає проживати з мамою та хоче проживати разом з батьком. Виключно з цих підстав та відсутності у матері бажання знайти компромісне рішення у вирішенні даного питання змусили [PERSON] подати даний позов до суду. Ухвалою суду від 14 травня 2021 року зустрічну позовну заяву [PERSON] об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] . Цього ж дня ухвалою суду до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, залучено Службу у справах дітей Вороньків-ської сільської ради Бориспільського району Київської області та Службу у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації. [PERSON] своїм процесуальним правом щодо подачі відзиву на зустрічний позов [PERSON] не скористалась. Ухвалою суду від 24 січня 2022 року підготовче провадження у справі закрито та призначено її до розгляду по суті. 23 лютого 2022 року орган опіки та піклування виконавчого комітету Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області надав висновок, яким вирішено встановити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] з її батьком [PERSON] , [INFO] . 01 серпня 2022 року на адресу суду надійшов висновок Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації від 25 липня 2022 року, яким вирішено визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] з її батьком [PERSON] , [INFO] та встановити способи участі [PERSON] у вихованні доньки шляхом спілкування з нею щонеділі з 09 год. 00 хв. До 21 год. 00 хв., за згодою дитини. 05 вересня 2022 року на адресу суду надійшов висновок Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 18 серпня 2022 року, яким вирішено визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] з її батьком [PERSON] , [INFO] та встановити способи участі [PERSON] у вихованні доньки шляхом спілкування з нею щонеділі з 09 год. 00 хв. До 21 год. 00 хв., за згодою дитини. 24 жовтня 2022 року орган опіки та піклування виконавчого комітету Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області надав доповнений висновок, згідно якого підтримав раніше прийнятий висновок в частині визначення місця проживання дитини разом з батьком, а також визначив способи участі [PERSON] у вихованні доньки, місце та час їх спілкування згідно графіку : щомісячно кожна друга субота з 14 год. 00 хв. До 21 год. 00 хв.; кожного вівторка та четверга з 16 год. 00 хв. До 20 год. 00 хв.; щорічно під час канікул по декілька днів влітку та взимку за бажанням дитини. Зустрічі проводити на території с. Сошників, м. Київ в місцях культурно - розважального характеру, призначених для повноцінного відпочинку дітей, без присутності батька дитини, із обов`язковим урахуванням стану здоров`я, бажання, інтересів та потреб дитини. [PERSON] та її представник в судовому засідання підтримали первісний позов та просили задовольнити його в повному обсязі, вимоги зустрічного позову не визнали та просили відмовити у задоволені позову [PERSON] . Позивач зазначила, що вона любить доньку, для неї створені належні умови, вона турбується про її розвиток і бажає всього накращого. З дитиною спілкується доволі часто по телефону, донька не проти їх спілкування. Зважаючи на вік [PERSON] , їй наразі більше за все потрібна поруч саме мама, а тому вважає що дитина має проживати разом з нею. Представник позивача наголосила також на скрутному становищі відповідача, постійних командировках, під час яких дитина лишається з бабусею, а не з батьком. Характеристика на [PERSON] та успішність у школі , з часу проживання у [PERSON] , погіршились. [PERSON] в судовому засіданні підтримав власний позов та просив його задовольнити, а у задоволенні позовних вимог [PERSON] просив відмовити. Пояснив, що він абсолютно не проти, щоб донька проживала разом з мамою, проте [PERSON] сама того не бажає. Наведене обгрунтовувала в розмовах з ним тим, що [PERSON] не приділяє їй уваги, сварить та ображає, їй погано поруч з мамою. Це саме дитина пояснила і на комісіях Служб у справах дітей та сім`ї. Жодного тиску на вибір доньки не чинить та за її бажання завезе [PERSON] проживати до мами. Зазначив також, що має постійне місце роботи, гарний заробіток і здатний забезпечити гармонійне життя своєї дитини. Підтвердив, що по роботі, дійсно їздить у відрядження, проте, зважаючи на війну та дистанційну форму навчання, бере доньку, задля її безпеки, в подорожі з собою. Навчання під час поїздок не зупиняються, дитина навчається онлайн та виконує домашні завдання. Представники органу опіки та піклування виконавчого комітету Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області, Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації та Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце судового засідання до суду не з`явились, проте подали заяви, якими розгляд справи просили здійснити у їх відсутність та при вирішенні спорів просили врахувати надані ними висновки. Суд, заслухавши пояснення [PERSON] та її представника, [PERSON] , дослідивши повно та всебічно матеріали справи з наявними в ній доказами, в тому числі висновку Служб у справах дітей та сім`ї, прийшов наступних висновків. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У пункті 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Згідно ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 12, 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказами, відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено і не заперечується сторонами, що 26 серпня 2010 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували у Відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного 3управління юстиції у м. Києві шлюб, про що зроблено актовий запис № 330. Під час даного шлюбу у сторін народилась спільна донька [PERSON] , [INFO] . Наведене підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 25 січня 2011 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарниць-кого районного управління юстиції у м. Києві. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 09 жовтня 2012 року шлюб між сторонами розірвано. Судове рішення набрало законної сили 12 листопада 2012 року. Згідно ч. 1, 4 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. На підставі судового наказу Дарницького районного суду м. Києва від 17 серпня 2018 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 30 липня 2018 року та до досягнення дитиною повноліття. Даний наказ набрав законної сили. Згідно Інформації з Єдиного реєстру боржників від 01 лютого 2021 року, [PERSON] значиться боржником у виконавчому провадженні № 57511884 щодо стягнення аліментів. 16 жовтня 2020 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, у зв`язку з чим подружжю присвоєно єдине прізвище - [PERSON] . Наведене підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданого Дніпровським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). 01 лютого 2021 року [PERSON] звернулась із письмовою заявою до т.в.о. начальника Дніпровського ГУНП у м. Києві А.Пасічника, в якій повідомила, що за усної домовленості з [PERSON] передала йому 29 січня 2021 року доньку [PERSON] для проведення спільного часу на вихідних, дитину батько мав повернути матері 31 січня 2021 року до 20 год. 00 хв., однак даного обов`язку не виконав і у телефонній розмові повідомив, що дитину не віддасть. За наслідком наведеного 02 лютого 2021 року старшим інспектором сектору ювенальної превенції Дніпровського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві у [PERSON] відібрано письмові пояснення, у яких він підтвердив, що [INFO] взяв у [PERSON] доньку [PERSON] , для спільного проведення часу на вихідних. Коли прийшов час повертати дитину до мами, де вона і проживала, [PERSON] почала плакати і категорично відмовилась їхати до [PERSON] . Зважаючи на це [PERSON] набрав матір дитини та повідомив, що вона залишиться з ним. Крім того, [PERSON] повідомив в поясненнях про намір звернення з цього питання до органу опіки та суду, з метою визначення місця проживання доньки разом з ним. Також цього ж дна було відібрано письмові пояснення і у [PERSON] [INFO] , у яких вона зазначила, що проживала разом з мамою, її новим чоловіком, дітьми та батьками вітчима у квартирі у м. Київ. 29 січня 2021 року мама дозволила їй провести час на вихідних з батьком [PERSON] . Повертатись проживати разом з мамою дитина не хоче категорично, оскільки [PERSON] ображає її, а тому з власної волі попросила у батька - [PERSON] не везти її до мами та лишитись проживати з ним. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] характеризуються позитивно, на обліку у нарко чи псих диспансері не перебувають, мають стабільний офіційний заробіток та мають у користуванні / володінні майно, у якому створено умови для проживання доньки [PERSON] , [INFO] . При цьому суду сторонами у справі не надано доказів жорстокого поводження будь-ким з батьків щодо дитини, їх негативного впливу на її емоційний, фізичний чи духовний розвиток, навчання. Разом з тим, у письмових поясненнях [PERSON] , [INFO] , наданих до суду, остання зазначила, що проживає разом з татом. У батька їй подобається проживати більше, оскільки він спокійний, приділяє [PERSON] увагу, грається, навчається з нею, надав їй окрему обладнану кімнату, гарно ставиться до неї. По місцю проживання мами їй було некомфортно, оскільки в одній кімнаті проживали її мама з новим чоловіком, вона та інші діти. [PERSON] критикували та засуджували за погані оцінки, могли вдарити зошитом по голові. Мама не приділяла їй уваги та не цікавилась її життям, інтересами. Дитина повідомила, що любить батька і хоче проживати разом з ним. Відповідно ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У пункті 1 ст. 9 зазначеної Конвенції визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовував-ного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно ч. 1 ст. 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У статті 141 СК України зазначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Частиною 1 ст. 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 162 СК України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постано-вити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. З урахуванням вимог ст. 158, 159 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. У пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 16 від 12 червня 1998 року «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» вказано, що при розгляді вимог про визначення порядку участі у вихованні дітей і спілкуванні з ними того з батьків, який проживає окремо від них, обов`язковими є наявність письмового висновку органів опіки та піклування та їхня участь у судовому засіданні. За змістом ст.19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. 23 лютого 2022 року орган опіки та піклування виконавчого комітету Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області надав висновок, яким вирішено встановити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] з її батьком [PERSON] , [INFO] . Крім того, 24 жовтня 2022 року орган опіки та піклування виконавчого комітету Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області надав допов-нений висновок, згідно якого підтримав раніше прийнятий висновок в частині визначення місця проживання дитини разом з батьком, а також визначив способи участі [PERSON] у вихованні доньки, місце та час їх спілкування згідно графіку : щомісячно кожна друга субота з 14 год. 00 хв. До 21 год. 00 хв.; кожного вівторка та четверга з 16 год. 00 хв. До 20 год. 00 хв.; щорічно під час канікул по декілька днів влітку та взимку за бажанням дитини. Зустрічі проводити на території с. Сошників, м. Київ в місцях культурно - розважального характеру, призначених для повноцінного відпочинку дітей, без присутності батька дитини, із обов`язковим урахуванням стану здоров`я, бажання, інтересів та потреб дитини. 01 серпня 2022 року на адресу суду надійшов висновок Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації від 25 липня 2022 року, яким вирішено визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] з її батьком [PERSON] , [INFO] та встановити способи участі [PERSON] у вихованні доньки шляхом спілкування з нею щонеділі з 09 год. 00 хв. До 21 год. 00 хв., за згодою дитини. 05 вересня 2022 року на адресу суду надійшов висновок Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 18 серпня 2022 року, яким вирішено визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] з її батьком [PERSON] , [INFO] та встановити способи участі [PERSON] у вихованні доньки шляхом спілкування з нею щонеділі з 09 год. 00 хв. До 21 год. 00 хв., за згодою дитини. При оцінці даних висновків судом встановлено, що службами у справах дітей та сім`ї виконано в повній мірі вимоги постанови Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року за № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», з`ясовано дійсні обставини спору щодо місця проживання дитини, досліджено умови проживання обох батьків, відібрано їх пояснення та з`ясовано думку дитини щодо визначення місця її проживання, досліджено ставлення кожного з батьків до дитини та доньки до батьків, зібрано інформацію та надано оцінку щодо характеризуючих даних на [PERSON] та [PERSON] . У зв`язку з чим суд прийшов переконання щодо належності і достатності даних висновків служб та враховує їх під час вирішення спору по суті. Крім того, судом також враховується думка і бажання дитини щодо визначення її місця проживання саме разом з батьком [PERSON] . У статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» вказано, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідаль-ність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно ст. 11 вказаного Закону сім`я є природним середовищем для фізичного, духов-ного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини Відповідно положень Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року дитина повинна зростати в умовах турботи. За змістом ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно п.1 ст.12 «Конвенції про права дитини», ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року держави - учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляді, право вільно висловлювати ці погляді з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага з її віком і зрілістю. Згідно п. 2 з цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі шляхом застосування ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР. За змістом ст. 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громад-ської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання. Так, рішенням у справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення ст. 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін. Також у справі «М.С. проти України» у рішенні від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, та у рішенні «Мамчур проти України», за № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховував-ти два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (§ 76). На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини, залежно від їх характеру та серйозності, можуть перевищувати інтереси батьків. У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року за № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до наважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Отже, положення про право батьків і дітей бути поряд один з одним не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, при розгляді справи суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, та інтереси самої дитини превалюють над інтересами її батьків. За вимогами ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч. 2 ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. У статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 15 цього ж Закону вказано, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ним регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Підсумовуючи наведене, суд приходить переконання, що у задоволенні первісного позову слід відмовити, оскільки [PERSON] добровільно, за попередньої усної домовленості з [PERSON] , надала останньому дитину для спільного проведення часу на вихідних днях разом з донькою [PERSON] , батько не викрадав та не утримує дитину поза її волею. Більш того, саме дитина не бажає повертатись до мами та проживати разом з нею. Доказів протилежного до суду сторонами не надано. В свою чергу, зважаючи на встановлені обставини по справи, надані висновки служб у справах дітей та сім`ї, думку самої дитини щодо визначення місця її проживання, суд вважає доцільним, з метою якнайкращого - забезпечення інтересів [PERSON] , [INFO] , зустрічний позов задовольнити та визначити місце проживання дитини разом з батьком [PERSON] , встановивши для мами - [PERSON] наступний графік спілкування з донькою [PERSON] : - кожна друга субота з 14 год. 00 хв. до 21 год. 00 хв.; кожний вівторок та четвер з 16 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. Відповідно ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частинами 1, 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні вимог первісного позову відмовлено, у суду відсутні підстави для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] витрат по сплаті судового збору чи витрат на професійну правову допомогу. Крім того, під час судового розгляду справи, [PERSON] зробив заяву, у якій повідомив, що понесені судові витрати при зверненні до суду з зустрічним позовом, залишає за собою, а тому суд не вирішує питання щодо їх стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] . Враховуючи наведене та

Outcome: approved