Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-19 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON] ) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON] ), в якому просив, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, стягнути з останньої на його користь суму коштів у розмірі 748 800,00 грн., суму судових витрат, а саме: сплачений судовий збір на загальну суму 7 488,00 грн., а також понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн. В обґрунтування позову зазначив, що 30 березня 2019 року між [PERSON] , в інтересах якої на підставі довіреності, зареєстрованої 30.03.2019 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтак В. Я. за №1825, діяв [PERSON] (далі по тексту - третя особа, [PERSON] ), та [PERSON] було укладено Попередній договір оренди земельної ділянки, відповідно якого відповідач зобов`язується надати, а позивач зобов`язується прийняти в строкове платне користування (оренду) належну відповідачу земельну ділянку, опис якої наведено у п. 4 Попереднього договору, а саме: площа земельної ділянки: 1,8064 га; площа сільськогосподарських угідь: 1,8064 га; кадастровий номер: 1822082500:01:000:0058; нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь на 27.03.2019 р.: 31 407,10 грн.; категорія: земля сільськогосподарського призначення; цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, місце розташування: територія Зарічанської сільської ради Житомирського району Житомирської області. Так, п. 5 Попереднього договору сторони узгодили, що відповідач одержала Забезпечувальний платіж у сумі 245 239,20 грн., що є еквівалентом сумі 9 000 (дев`ять тисяч) доларів США за курсом продажів доларів США АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на дату укладання Попереднього договору, у випадку не виконання своїх зобов`язань за Попереднім договором (відмови від укладення Основного договору оренди земельної ділянки на вказаних у цьому Попередньому договорі умовах, у тому числі ухилення від укладення, яким, у тому числі, є неявки відповідача у визначені позивачем місце, дату і час для укладення Основного договору) повертає позивачу забезпечувальний платіж, а також додатково сплачує йому суму Штрафних санкцій у розмірі 2 452 392 грн. (два мільйона чотириста п`ятдесят дві тисячі триста дев`яносто дві гривні), що є еквівалентом сумі 90 000 (дев`яносто тисяч) доларів США за курсом продажів доларів США АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на дату укладання цього Попереднього договору. У цьому випадку відповідач повертає позивачу забезпечувальний платіж та сплачує їй суму Штрафної санкцій у повному обсязі у термін до 10 листопада 2021 року. Так, станом на дату підписання заяви про збільшення розміру позовних вимог курс гривні до долара США, установлений АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за курсом продажів, змінився та дорівнює 41,6 грн за 1 долар США, а сума боргу, що еквівалентна 9 000 доларів США, становить 374 400,00 грн. Оскільки позивач передав відповідачу забезпечувальний платіж у розмірі 245 239,20 грн, що на 30.03.2019 було еквівалентно 9 000 доларів США, а штрафна санкція передбачена у розмірі 2 452 392 грн, що на 30.03.2019 було еквівалентно 90 000 доларів США, до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина друга статті 533 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України), оскільки грошове зобов`язання триває, курс гривні до долара США, який установлений АТ КБ «ПРИВАТБАНК», змінився, і сума боргу станом на дату підписання цієї заяви, еквівалентна 18 000 доларів США, становить вже 748 800 грн., з яких: забезпечувальний платіж становить 374 400,00 грн., що є еквівалентом 9 000 доларів США, договірна (штрафна) санкція становить 374 400,00 грн, що є еквівалентом 9 000 доларів США. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 06 травня 2022 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. У липні 2022 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що з позивачем ніколи не вела перемовини про будь - які угоди стосовно належної їй земельної ділянки. В середині березня 2019 року відповідач звернулася до третьої особи [PERSON] з пропозицією укладення Договору оренди належної їй земельної ділянки для здійснення господарської діяльності та в подальшому її продажу. При цьому обговорили, що вартість оренди складає 9 000 доларів США. Обговоривши всі умови, сторони погодили, що відповідач надасть довіреність [PERSON] на підставі якої останній після підписання договору емфітевзису здійснить державну реєстрацію на право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб, а також надасть для цього йому документи, які підтверджують право власності. 30 березня 2019 року, погодивши зустріч, до дому відповідача під`їхав [PERSON] та надав для підписання довіреність на проведення державної реєстрації на право користування земельною ділянкою. Вказує, що [PERSON] була підписана нотаріальна довіреність без присутності нотаріуса в автомобілі Петрова Є.Л. біля ii будинку в місті Києві, в той час, як зазначено в довіреності, вона начебто підписана у нотаріуса у місті Житомир. Після підписання Договору емфітевзису та отримання від [PERSON] коштів, відповідачка більше з ним не зустрічалася та не спілкувалася. Після цього, за попередньою домовленістю 27 червня 2019 року між відповідачем та [PERSON] укладено Договір емфітевзису, який був підписаний в місті Житомир та того ж дня відповідач отримала від [PERSON] грошові кошти в розмірі 9000 доларів США за надання саме йому земельної ділянки в оренду. При наданні [PERSON] розписки про отримання коштів, [PERSON] запропонував відповідачці вказати дату 30 березня 2019 року, коли була надана довіреність та передані нею документи, вона погодилася на це, оскільки не вважала цей факт значущим. Єдине, що було погоджено між сторонами, що після прийняття закону, який дозволяє продаж земель сільськогосподарського призначення, відповідачка готова йому її продати. 07 вересня 2021 року вона отримала від позивача пропозицію про укладання основного договору оренди земельної ділянки, із якої вбачається, що начебто 30 березня 2019 року між нею та позивачем було укладено Попередній договір оренди земельної ділянки. На підтвердження зобов`язання за Попереднім договором і в забезпечення його виконання позивачем начебто було передано відповідачці особисто забезпечувальний платіж в сумі 245 239,20 грн., що є еквівалентом 9 000 доларів США. Відповідачу 28.09.2021 року об 11 год. 00 хв. запропоновано з`явитися до офісу приватного нотаріуса Тесленко Ю.П. для укладення основного договору оренди земельної ділянки. Проаналізувавши вказану пропозицію, відповідач надала обґрунтовану відповідь, в якій зазначила, що між нею та позивачем ніяких угод стосовно земельної ділянки укладено не було, грошових коштів від нього вона не отримувала. 22 жовтня 2021 року на її мобільний телефон надійшла аналогічна пропозиція, в якій запропоновано з`явитися 30.10.2021 року о 14 год. 00 хв. до офісу приватного нотаріуса Демецької С.Л. для укладення Основного договору оренди земельної ділянки. Відповідач зазначає, що в своїх пропозиціях, позивач навмисно не зазначав, що попередній договір укладено та підписано фактично [PERSON] , який, скориставшись наданою відповідачкою довіреністю, вкладав якісь договори оренди з третіми особами, про що відповідачу стало відомо лише 21 липня 2021 року, що підтверджується перепискою у месенджері Viber. Відповідач зазначає, що на її думку, [PERSON] за попереднім зговором з [PERSON] шляхом шахрайських дій, введення її в оману, скориставшись довірливістю та обманним шляхом, отримавши від неї довіреність, на розпорядження належної їй земельної ділянки, всупереч інтересам та проти її волевиявлення, уклали фіктивний Попередній договір оренди земельної ділянки, відтак просила у задоволенні позовних вимог відмовити. Також представником відповідача подано клопотання про розгляд справи у порядку загального позовного провадження з викликом сторін у судове засідання. Третя особа - [PERSON] також надав суду пояснення, в яких зазначив, що 30.03.2019 року, після погодження всіх істотних умов з довірителем, між [PERSON] , в інтересах якої на підставі довіреності, зареєстрованої 30.03.2019 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтак В. Я. за №1825, діяв він, [PERSON] , та [PERSON] було укладено Попередній договір оренди земельної ділянки, згідно якого Сторона-1 зобов`язується надати, а Сторона-2 зобов`язується прийняти в строкове платне користування (оренду) належну Стороні-1 земельну ділянку, опис якої наведено у п. 4 Попереднього договору. Умовами Попереднього договору сторони визначили спосіб і порядок укладення Основного договору, відповідальність за невиконання домовленостей за Попереднім договором (ухилення чи відмова від укладення Основного договору). На підтвердження своїх намірів щодо укладення Основного договору оренди земельної ділянки і в забезпечення його виконання [PERSON] передав йому забезпечувальний платіж у сумі 245 239,20 грн, що є еквівалентом сумі 9 000 доларів США за курсом продажів доларів США АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на дату укладання Попереднього договору, про що ним було складено відповідну розписку. Отримані ним за Попереднім договором вказані вище 9 000 доларів США були цього ж дня передані [PERSON] , про що остання також надала відповідну розписку. За умовами Попереднього договору сторони зобов`язані прибути у визначені Стороною-2 місце, дату та час для укладення Основного договору оренди земельної ділянки. При цьому, якщо земельна ділянка надавалась у користування (на підставі договорів оренди, емфітевзиса тощо) третім особам, Сторона-1 зобов`язувалася їх розірвати та надати Стороні-2 відповідні підтвердження такого розірвання. Так, на виконання Попереднього договору, з огляду на те, між ним та [PERSON] було укладено Договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), позивачем було повідомлено його про необхідність з`явитися 28.09.2021 року о 11:00 год. до офісу приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тесленко Ю.П. за адресою: [ADDRESS] (перший раз), а також повторно - 30.10.2021 року о 14-00 год., до офісу приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Демецької С.Л. за адресою: вул. Перемоги, буд. 3, м. Житомир, для розірвання вказаного вище Договору емфітевзису. 28.09.2021 року та 30.10.2021 року він прибував у визначені позивачем місце і час з метою виконання наданих мною гарантій щодо розірвання з [PERSON] . Договору емфітевзису від 27.06.2019 року. [PERSON] жодного разу, а ні 28.09.2021 року, а ні 30.10.2021 року, не з`явилася до вказаних нотаріусів. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 12 липня 2022 року здійснено перехід до розгляду даної цивільної справи у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 10 листопада 2022 року закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті спору на 20 грудня 2022 року. Сторони в судове засідання, яке відбулось 20 грудня 2022 року, не з`явилися, своїх представників не направили, при цьому у матеріалах справи від представника позивача та третьої особи наявні клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Представник відповідача надав суду клопотання про відкладення розгляду справи. Водночас, відповідно до приписів частини 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Частиною 3 ст. 223 ЦПК України також визначено: якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. Суд бере до уваги, що відповідач та її представник були належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду справи, а враховуючи строки розгляду справи і той факт, що справа перебуває у провадженні суду майже рік, суд визнає за можливе проводити судовий розгляд справи у відсутності сторони відповідача, яка була належним чином повідомлена про день та час судового засідання за наявними матеріалами, враховуючи що неявка позивача не є перешкодою для розгляду справи, а свої доводи відповідачем та її представником викладені у відзиві на позовну заяву. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Як вказує у своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини, згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобовязаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Особа вільна у виборі способу способі захисту цивільних прав судом. Разом з тим, передбачені стст. 12 і 13 ЦПК України засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі, та суд при вирішенні справи. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься. Суд, згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках. Згідно позиції Верхового Суду України, що викладена у постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2003 року вбачається, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи та інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Статтями 78, 81 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зобов`язання виникають з підстав встановлених ст.11 ЦК України. Однією з встановлених ч. 2 ст.11 ЦК України підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори. У ході судового розгляду встановлено, що 30 березня 2019 року відповідач [PERSON] надала довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтак В. Я. за №1825, якою уповноважила [PERSON] розпоряджатися всією належною їй земельною ділянкою, площею 18064 га, розташованою на території Зарічанської сільської ради Житомирського району Житомирської області кадастровий номер: 1822082500:01:000:0058. Довіреність була посвідчена у м. Житомир, зареєстровано в реєстрі за №1825, що спростовує доводи відповідача про підписання довіреності біля будинку за місцем проживання відповідача у м. Києві. 30 березня 2019 року між [PERSON] , в інтересах якої на підставі зазначеної довіреності діяв [PERSON] та [PERSON] було укладено Попередній договір оренди земельної ділянки, відповідно якого Сторона-1 ( [PERSON] ) зобов`язується надати, а Сторона-2 ( [PERSON] ) зобов`язується прийняти в строкове платне користування (оренду) належну Стороні-1 земельну ділянку, опис якої наведено у п. 4 Попереднього договору, а саме: -площа земельної ділянки: 1,8064 га; -площа сільськогосподарських угідь: 1,8064 га; -кадастровий номер: 1822082500:01:000:0058; -нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь на 27.03.2019р.: 31 407,10 грн.; -категорія: земля сільськогосподарського призначення; -цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства -місце розташування: територія Зарічанської сільської ради Житомирського району Житомирської області (далі - Земельна ділянка). Відповідно п. 2 Попереднього договору сторони домовилися, що договір оренди земельної ділянки повинен бути укладений на умовах, визначених цим Попереднім договором, та, за бажанням Сторін нотаріально посвідчений, не пізніше 30 жовтня 2021 року. Сторони погодили усі істотні умови Основного договору та виклали їх у Додатку до цього Попереднього договору, який є невід`ємною його частиною. Згідно з п. 3 Попереднього договору Сторони погодили, що місце, дату і час укладення Основного договору визначає Сторона 2. Сторона-2 не пізніше 7-ми (семи) календарних днів до закінчення граничного строку укладення Основного договору, визначеного п. 2. Цього Попереднього договору, зобов`язана на свій вибір шляхом: відправлення СМС-повідомлення на мобільний телефон Сторони-1 та/або відправлення повідомлення за допомогою мобільного додатка «Viber», «Telegram» та/ або шляхом телефонного зв`язку та/або направленням відповідного листа або телеграми на адресу Сторони-1: 02140, м. Київ, вул. Вишняківська, буд. 6-А, кв. 335, повідомити Сторону-1 про місце, дату і час укладення Основного договору. Пунктом 5 Попереднього договору позивач та відповідач узгодили, що Сторона-1 (відповідач), що одержала Забезпечувальний платіж у сумі 245 239,20 грн (двісті сорок п`ять тисяч двісті тридцять дев`ять гривень двадцять копійок), що є еквівалентом сумі 9 000 (дев`ять тисяч) доларів США за курсом продажів доларів США АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на дату укладання Попереднього договору, у випадку не виконання своїх зобов`язань за Попереднім договором (відмови від укладення Основного договору оренди земельної ділянки на вказаних у цьому Попередньому договорі умовах, у тому числі ухилення від укладення, яким, у тому числі, є неявки Сторони-1 у визначені Стороною-2 (позивач) місце, дату і час для укладення Основного договору) повертає Стороні-2 забезпечувальний платіж, а також додатково сплачує Стороні-2 суму Штрафних санкцій у розмірі 2 452 392 грн. (два мільйона чотириста п`ятдесят дві тисячі триста дев`яносто дві гривні), що є еквівалентом сумі 90 000 (дев`яносто тисяч) доларів США за курсом продажів доларів США АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на дату укладання цього Попереднього договору. У цьому випадку Сторона-1 повертає Стороні-2 забезпечувальний платіж та сплачує їй суму Штрафної санкцій у повному обсязі у термін до 10 листопада 2021 року. У випадку не виконання цього Попереднього договору з вини Сторони-2 (відмови від укладення Основного договору оренди земельної ділянки на вказаних у цьому Попередньому договорі умовах, у тому числі необґрунтованого ухилення від укладення, яким, у тому числі, є неявка без поважних причин у самостійно визначені місце, дату і час для укладення Основного договору) забезпечувальний платіж у сумі 245 239,20 грн (двісті сорок п`ять тисяч двісті тридцять дев`ять гривень двадцять копійок), що є еквівалентом сумі 9 000 (дев`ять тисяч) доларів США за курсом продажів доларів США АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на дату укладання цього Попереднього договору, залишається у Сторони-1, а також додатково сплачує Стороні-1 суму Штрафних санкцій у розмірі 2 452 392 грн. (два мільйона чотириста п`ятдесят дві тисячі триста дев`яносто дві гривні), що є еквівалентом сумі 90 000 (дев`яносто тисяч) доларів США за курсом продажів доларів США АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на дату укладання цього Попереднього договору. У цьому випадку Сторона-2 сплачує Стороні 1 суму Штрафної санкцій у повному обсязі у термін до 10 листопада 2021 року. Також, як вбачається з умов Попереднього договору сторони зобов`язані прибути у визначені Стороною-2 місце, дату та час для укладення Основного договору оренди земельної ділянки (п. 7 та п. 8 Попереднього договору). При цьому, якщо Земельна ділянка надавалась у користування (на підставі договорів оренди, емфітевзиса тощо) третім особам, Сторона-1 зобов`язувалася їх розірвати та надати Стороні-2 відповідні підтвердження такого розірвання. Так, на виконання вказаних домовленостей позивачем двічі направлялися відповідачу письмові пропозиції про укладення Основного договору оренди земельної ділянки та пропонувалося останньому з`явитися 28.09.2021 року о 11:00 год до офісу приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тесленко Ю.П. за адресою: [ADDRESS] (перший раз), а також повторно - 30.10.2021 року о 14-00 год., до офісу приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Демецької С.Л. за адресою: вул. Перемоги, буд. 3, м. Житомир, що не заперечувалось і самою відповідачем у відзиві на позовну заяву. Враховуючи, що 27.06.2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) та отримання від [PERSON] гарантій про розірвання вказаного вище Договору емфітевзису у день укладення Основного договору оренди землі, позивачем також було повідомлено [PERSON] про місце, дату і час укладення Основного договору оренди земельної ділянки між [PERSON] та [PERSON] Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Відповідач ані 28.09.2021 року, ані 30.10.2021 року не з`явилася у визначені позивачем місце, дату і час для укладення Основного договору та повідомила про свою відмову в укладенні Основного договору. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. За змістом ч. 2 ст. 635 ЦК України, сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Згідно з ч. 3 ст. 635 ЦК України зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Верховний Суд у своїй Постанові від 29.07.2020 року у справі № 277/526/18 виклав свою позицію, у відповідності до якої: «Загальні положення щодо наслідків порушення зобов`язань визначені статтями 610-611 ЦК України. Зокрема стаття 610 ЦК України зазначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору (статті 611 ЦК України). Відповідно до курсу НБУ, на момент ухвалення рішення, курс гривні до долара США, установлений АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за курсом продажів, змінився та дорівнює 41,6 грн за 1 долар США, а сума боргу, що еквівалентна 9 000 доларів США, становить 374 400,00 грн. Згідно вимог ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. На підставі викладених положень, суд погоджується з доводами позивача, про те, що оскільки ним передано відповідачу забезпечувальний платіж у розмірі 245 239,20 грн, що на 30.03.2019 було еквівалентно 9 000 доларів США, до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина друга статті 533 ЦК України, оскільки грошове зобов`язання триває, курс гривні до долара США, який установлений АТ КБ «ПРИВАТБАНК», змінився, і сума боргу станом на дату підписання цієї заяви, еквівалентна 18 000 доларів США, становить вже 748 800 грн., з яких: -забезпечувальний платіж становить 374 400,00 грн., що є еквівалентом 9 000 доларів США -договірна (штрафна) санкція становить 374 400,00 грн, що є еквівалентом 9 000 доларів США. 18.09.2016 року Верховний Суд України у своїй постанові у справі № 6-90цс13 висловив думку, що незважаючи на те, що сторони назвали підписаний документ попереднім договором, він містить умові, які породили в сторін грошові зобов`язання. Тому, виходячи з основоположного правила цивілістики про те, що зобов`язання виникають в т.ч. в з договорів (ч. 2 ст.11 ЦК України), а договором є домовленість двох або більше сторін, встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України), сторони уклади саме договір у розумінні Цивільного кодексу України. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків , встановлених цим Кодексом. У ст.13 ЦПК України зазначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З огляду на наведене, суд приходить до висновку про те, що сторони уклали повноцінний договір в розумінні ЦК України, який породжує у відповідача у разі не укладення нею основного договору, грошове зобов`язання щодо повернення позивачу сплачених ним грошових коштів. Основний договір, в обумовлений попереднім договором строк, укладено не було через ухилення відповідача від його укладання, а тому сплачені за попереднім договором грошові кошти разом з штрафною санкцією в сумі 748 800 грн. підлягають стягненню з відповідача. Враховуючи викладене, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки відповідачем порушені умови попереднього договору та норми цивільного законодавства України, жодні доводи, зазначені у відзиві відповідача, не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду. Стосовно стягнення витрат на правову допомогу суд зазначає наступне. За змістом чч. 1, 2, 3 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі №826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Згідно з частиною 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Враховуючи те, що законодавством України щодо діяльності адвоката не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа, адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта. Так, з метою отримання професійної правничої допомоги позивачем 30.10.2021 року з адвокатом Войтенко Валерієм Володимировичем (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №2059 від 21.12.2016 року) було укладено Договір про надання професійної правничої допомоги №30/10 (далі - Договір) та Додаткову угоду за №1 до нього (далі - Додаткова угода). Відповідно до умов Додаткової угоди (п. 2) сторони погодили вартість послуг адвоката (гонорар) щодо надання правничої допомоги позивачу щодо стягнення коштів з [PERSON] у зв`язку з невиконанням останньою своїх зобов`язань за Попереднім договором від 30 березня 2019 року оренди земельної ділянки, кадастровий номер: 1822082500:01:000:0058, порядок приймання-передачі наданої правничої допомоги - п. 3 Додаткової угоди та порядок оплати гонорару - п. 4 Додаткової угоди. Згідно умов п. 3 Додаткової угоди професійна правнича допомога вважаються належно наданою після підписання Сторонами відповідного Акту приймання-передачі наданих послуг. Протягом п`яти днів з дня складення проектів позовної заяви та заяви про забезпечення позову про стягнення суми коштів з [PERSON] у зв`язку з невиконанням останньою своїх зобов`язань за Попереднім договором від 30.03.2019 року оренди земельної ділянки, кадастровий номер: 1822082500:01:000:0058, Адвокат надає Клієнту Акт приймання-передачі наданих послуг, в якому зазначається зміст наданої правової допомоги та її обсяг, розмір гонорару, який підлягає сплаті відповідно до умов цієї Додаткової угоди. Клієнт зобов`язаний протягом п`яти днів з моменту отримання Акту приймання-передачі наданих послуг підписати його або протягом цього ж строку надати письмові заперечення, в яких обґрунтувати причину відмови від приймання наданої правничої допомоги та підписання відповідного Акту. Якщо протягом строку, вказаному в цьому абзаці, Клієнт не підписав Акт приймання-передачі наданих послуг і не надав письмові заперечення, правнича допомога вважається належно наданою і прийнятою Клієнтом та підлягає оплаті протягом 2-х (двох) днів після надання (отримання) Клієнту відповідного рахунку на оплату. Згідно умов п. 4 ДУ оплата послуг за цією Додатковою угодою здійснюється Клієнтом протягом 2-х (двох) днів з дня підписання Сторонами Акту приймання-передачі наданих послуг на підставі виставленого Адвокатом рахунку на оплату. Клієнт на власний розсуд має право здійснити авансовий платіж Адвокату за надання правничої допомоги. Сплата узгодженої сторонами суми гонорару здійснюється Клієнтом в безготівковому порядку шляхом перерахування відповідної суми коштів на розрахунковий рахунок Адвоката, реквізити якого зазначаються у рахунку на оплату гонорару. Виконуючи досягнуті домовленості за Договором та Додатковою угодою до нього адвокатом Войтенко В.В. надано, а позивачем, як клієнтом, прийнято професійну правничу допомогу, на підтвердження чого сторонами 05.01.2022 року підписано відповідний Акт приймання-передачі наданих послуг на загальну суму 15 000 грн. (п`ятнадцять тисяч гривень) з детальним переліком та обсягом наданих послуг, а саме: - надання усної консультації, аналіз документів клієнта у справі, у тому числі судової практики у відповідних спорах - 2 000 грн.; - складення проекту позовної заяви про стягнення грошових коштів та підготування пакету документів для подання позову до суду - 10 000 грн.; - складення проекту заяви про забезпечення позову та підготування пакету документів для подання заяви до суду - 3000 грн. 06 січня 2022 року адвокатом Войтенко В.В. виставлено Клієнту (Позивачу) рахунок-фактуру №06/01 на оплату наданих послуг згідно Акту (15 000 грн.) та авансовий платіж за представництво інтересів клієнта у суді першої інстанції (комплексне супроводження справи) - 5000 грн., загальна сума послуг - 20 000,00 грн. (двадцять тисяч гривень), який було сплачено Позивачем 06.01.2022 року, що підтверджується квитанцією за № ВС8В-2К8Х-МХ5Н-КН23, а також випискою по банківському рахунку адвоката за 06.01.2022 року. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Зважаючи на вимоги діючого законодавства, оцінюючи наявні у справі докази, враховуючи відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову та відсутність акту приймання-передачі наданих послуг за представництво інтересів клієнта у суді першої інстанції, співмірність зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, та застосовуючи положення п. 2 ч. 1 ст.141 ЦПК України, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12 000 грн., що підтверджено документально. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 7 488 грн. за вимогу майнового характеру. На підставі викладеного та

Outcome: approved