Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду м.Харкова з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути майнову шкоду, завдану внаслідок злочинних дій у розмірі 464 грн. та моральну шкоду у розмірі 10000 грн. В обґрунтування позову позивач зазначив, що у Дзержинському районному суді міста Харкова знаходиться кримінальне провадження №638/6152/19, провадження №1-кп/638/659/20, згідно якого він є потерпілим у кримінальному проваджені, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 12018220480003093 від 13.08.2018, за ознаками кримінального злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. Справа була розглянута з постановленням вироку від 28.09.2020, [PERSON] було визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначено покарання у вигляді 100 годин громадських робіт. Цивільний позов потерпілого [PERSON] задоволено частково та стягнуто з [PERSON] моральну шкоду у розмірі 5000 грн., майнову шкоду в розмірі 348,94 грн. Постановою Харківського апеляційного суду від 20.05.2021 апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого [PERSON] задоволено частково, апеляційну скаргу потерпілого [PERSON] залишено без задоволення. Вирок Дзержинського районного суду м.Харкова від 28.09.2020 відносно [PERSON] скасовано. Закрито кримінальне провадження, звільнивши [PERSON] від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.125 КК України, у зв`язку зі спливом строків давності, що не позбавляє потерпілого [PERSON] права звернутися до суду першої інстанції із позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням (проступком) в порядку цивільного судочинства. Ухвалою ККС у складі ВСУ від 22.12.2021 ухвала Харківського апеляційного суду від 20.05.2021 залишено без змін, а касаційну скаргу потерпілого [PERSON] без задоволення. На даний час [PERSON] добровільно не відшкодував йому завдані збитки. Внаслідок кримінального правопорушення відповідача йому завдано матеріальних збитків у розмірі 464 грн. та моральної шкоди, у зв`язку з тим, що він переніс моральні, фізичні болі і страждання, виражені в душевних переживаннях, приниженні його людських гідностей. Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова Невеніцина Є.В. від 08.02.2022 вказана позовна заява залишена без руху та на їх виконання позивачем надано заяву. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями та розпорядження керівника апарату суду №02-06/51 від 25.10.2022 про повторний авторозподіл справ в провадження судді Теслікової І.І. надійшла вищевказана справа. Ухвалою суду від 27 жовтня 2022 відкрито провадження у справі, сторони повідомлено, що розгляд даної цивільної справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, та роз`яснено їм права, передбачені ст.\~178-180,\~191,\~193, ч. 5 ст.\~279 ЦПК України. У задоволенні клопотання позивача про витребування доказів відмовлено. Ухвалою суду від 12 грудня 2022 року вирішено про заочний розгляд справи. У відповідності до\~ст. 178 ЦПК України\~відповідач своїм правом подання до суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не скористався. Від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у відповідності із ч. 5\~ст. 279 ЦПК України\~за наявними у справі матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд встановив наступні фактичні обставини. Позивач просить стягнути матеріальну шкоду у розмірі 464,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на нанесення відповідачем легких тілесних ушкоджень та про наявність кримінального провадження відносно [PERSON] , яке закрито, а [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.125 КК України, у зв`язку зі спливом строків давності. На підтвердження заявлених вимог позивачем до матеріалів справи надано фіскальні чеки на роздруківку та ксерокси, квитанції банку за проходження судово-медичної експертизи та комісії банку, чеки за послуги поштового зв`язку та канцелярські товари. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 1 ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести такі факти: а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії; б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки ст. 22 ЦК України); в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. Частина 2 цієї статті встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, що означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини (у зв`язку із наявністю вини іншої особи або у зв`язку із дією об`єктивних обставин). Відповідно до частини 2 ст.1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Відповідно до ч.1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ч.4 ст.23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ст. 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Частиною 1 ст.1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно до ч.1 ст.1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Згідно пункту 3 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Положеннями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, ураховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках. В пункті № 10 зазначеної постанови зазначено, що при заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Тобто, позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності відповідача, так і докази спричинення йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою. Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і елекронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Однак, позивачем не доведено умови та підстави покладення цивільної відповідальності, а саме, причинний зв`язок між діями позивача та спричиненою шкодою, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Посилання позивача на норму ЦК України, а саме ст.1167 ЦК України не знайшло свого застосування при розгляді даної справи, оскільки нормами вищезазначеної статті визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. З урахуванням викладеного, суд вважає необхідним в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed