Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до відповідача КП Виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» про захист прав споживачів, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . У 2016 році позивач звернувся до СПД « [PERSON] » для розробки «Робочого проекту обладнання квартирного вузла обліку теплової енергії», з метою встановлення вузла розподільного обліку теплової енергії (квартирний тепловий лічильник). Проект був погоджений із Структурним відокремленим підрозділом «Київські теплові мережі» ПАТ «Київенерго» та ТОВ «Житлобуд 1». СПД « [PERSON] » виконав роботи з влаштування вузла розподільного обліку теплової енергії та встановлено засіб обліку теплової енергії ULTRAHEAT-T350/2WR6 за серійним № 68080919. 30.09.2016 р., вищезазначений вузол обліку теплової енергії був введений в експлуатацію та прийнятий на комерційний облік ПАТ «Київенерго». В 2020 році позивач звернувся до ЦКС - ТОВ «Семпал-Сервіс», лічильник був демонтований, повірений, змонтований та опломбований. Проте, з початку опалювального сезону 2019-2020 років і по сьогоднішній день відповідач продовжує здійснювати нарахування за послугу централізованого опалення без врахування показань вузла розподільного обліку в квартирі [ADDRESS] . Отже, на підставі викладеного позивач звернувся до суду та просить визнати незаконними дії відповідача щодо зняття з обліку у програмному комплексі КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» вузла розподільного обліку теплової енергії в квартирі [ADDRESS] та дії пов`язані з нарахуванням плати за спожиту послугу з централізованого опалення без врахуванням показань вузла розподільного обліку теплової енергії. Зобов`язати відповідача поставити на облік у програмному комплексі КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» вузол розподільного обліку теплової енергії, а саме, тепловий лічильник ULTRAHEAT -T350/2 WR6 за серійним № 68080919 в квартирі [ADDRESS] . Зобов`язати відповідача здійснити перерахунок нарахувань за спожиту послугу з централізованого опалення з врахуванням показань вузла обліку теплової енергії. Стягнути з відповідача на користь позивача в якості компенсації за завдану моральну шкоду 24000 грн. та судові витрати. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 07.10.2021 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Письмові матеріали справи містять відзив на позовну заяву. Відповідно до якого, сторона відповідача просить відмовити у задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідач вважає, що вимога позивача про зобов`язання здійснити перерахунок нарахувань за спожиту послугу з ЦО з врахуванням показань вузла обліку теплової енергії, встановленої в квартирі [ADDRESS] є неправомірною. Оскільки, КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» стало виконавцем послуг у вказаному будинку лише з 1 травня 2018 року, то відповідно і нарахування за послугу з ЦПГВ здійснювало лише з травня 2018 року. КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» стало право наступником ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» лише в частині зобов`язань з оплати спожитого останнім природнього газу, тобто в частині основного боргу. Питання правомірності нарахувань, взяття на облік вузла розподільного обліку теплової енергії та наявності підстав для коригування заборгованості мало бути вирішено відносно ПАТ «КИЇВЕНЕРГО», яке здійснило таке нарахування. Оскільки, КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» не здійснювало нарахування в спірний період, а тому зазначене унеможливить виконання рішення суду. Отже, позивач помилково вважає, що КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» повинно нести відповідальність за ПАТ «КИЇВЕНЕРГО». В позові позивач не зазначає чим підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, а також не надано доказі на підтвердження ступеню завданої моральної шкоди. На електронну пошту суду надійшли додаткові пояснення від представника відповідача. З яких вбачається, що будинок [ADDRESS] , обладнано змішаною внутрішньобудинковою системою централізованого опалення, яка поєднує в собі властивості вертикальної та горизонтальної схеми підключення опалювальних пристроїв. Для визначення технічної можливість встановлення вузлів розподільного обліку проводиться обстеження внутрішньобудинкової системи опалення суб`єктом господарювання, що має ліцензію на провадження господарської діяльності з будівництва об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми та значними наслідками, з обов`язковим переліком робіт з монтажу внутрішніх інженерних мереж, систем, приладів і засобів вимірювання шляхом встановлення відповідності кожному з критеріїв у форматі так/ні, про що складається акт обстеження у довільній формі. Проте, позивачем відповідний акт не надано. Враховуючи вище викладене сторона відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В судове засідання позивач не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду подав клопотання в якому просить розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] заперечувала проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Вислухавши вступне слово, дослідивши письмові матеріали справи та докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] , належить [PERSON] на праві власності, що підтверджує свідоцтво на право власності на квартиру від 01.12.2000 року (а.с.6). На замовлення позивача, у 2016 році СПД « [PERSON] » розроблено Робочий проект обладнання квартирного вузла обліку теплової енергії за адресою: квартира [ADDRESS] (а.с.10-22). Зазначений робочий проект погоджений ТОВ «Житлобуд-1», що підтверджується письмовими матеріалами справи (а.с.10). Відповідно до Акту виконаних монтажних робіт з установлення вузла обліку від 01.07.2016 року, СПД « [PERSON] » виконав роботи з монтажу вузла квартирного обліку теплової енергії за адресою: [ADDRESS] , встановив тепловий лічильник ULTRAHEAT 2WR6, зав. № 68080919 згідно робочого проекту (а.с.25). Вказаний вузол обліку теплової енергії взятий на облік ПАТ «Київенерго» та опломбований, що підтверджується актом прийняття на комерційний облік вузла обліку теплової енергії для потреб опалення окремого приміщення від 30.09.2016 року, а також відповідними актами про зняття та встановлення пломб (а.с.26). З квитанції про сплату за послуги з централізованого опалення вбачається, що опалювальна площа квартири позивача за адресою: [ADDRESS] становить - 92,6 кв. м. (а.с.27). В 2020 році позивач звернувся до ЦКС - ТОВ «Семпал-Сервіс» для виконання робіт з монтажу вузла квартирного обліку теплової енергії за адресою: [ADDRESS] , лічильник був демонтований, повірений, змонтований та опломбований. 25.06.2020 року встановлений у квартирі [ADDRESS] теплолічильник пройшов повірку, що підтверджується свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, з якого вбачається, що він відповідає вимогам ДСТУ ЕN 1434. Вказане свідоцтво чинне до 25.06.2024 року (а.с.34). З 01.05.2018 року виконавцем послуг з централізованого опалення квартири [ADDRESS] , є КП ВК КМР (КМДА) «Київтеплоенерго». До жовтня 2019 року нарахування оплати за послуги з централізованого опалення квартири [ADDRESS] , здійснювалось відповідачем з урахуванням показань приладу обліку теплової енергії, що встановлений у квартирі. Проте, станом на 30 жовтня 2019 року теплолічильник не відображається в особистому кабінеті позивача на сайті КП «ГІОЦ», а нарахування оплати за послуги з централізованого опалення здійснювались КП ВК КМР (КМДА) «Київтеплоенерго» з урахуванням показань внутрішньобудинкового засобу обліку теплової енергії пропорційно опалювальній площі квартири позивача. Правовідносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавцем) та фізичною особою (споживачем), яка отримує послуги з централізованого постачання гарячої води, урегульовано Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність», Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Законом України «Про теплопостачання». Відповідно до частини першої ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Так, згідно ст. 6 ЗУ «Про теплопостачання» державна політика у сфері теплопостачання базується на принципах: зокрема, забезпечення захисту прав та інтересів споживачів; забезпечення впровадження засобів обліку і приладів регулювання споживання теплової енергії. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» оснащення окремих приміщень у будівлях вузлами розподільного обліку/приладами - розподілювачами теплової енергії та обладнанням інженерних систем для забезпечення такого обліку здійснюється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, та не потребує розроблення проектної документації, видачі технічних умов та інших вимог до встановлення вузла розподільного обліку, погодження з державними органами, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими особами, оператором зовнішніх інженерних мереж, виконавцем відповідної послуги. Згідно ч. 7 ст. 4 ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» за наявності окремого відгалуження системи опалення у квартиру, інше житлове або нежитлове приміщення встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії для такої квартири (приміщення) є обов`язковим. Частиною четвертою статті 6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» оператор зовнішніх інженерних мереж, виконавець комунальної послуги, інша особа, що здійснює розподіл обсягів комунальних послуг, зобов`язані приймати вузли обліку, встановлені відповідно до вимог цього Закону, на абонентський облік протягом 14 календарних днів, про що складається відповідний акт. Прийняття приладу обліку на абонентський облік здійснюється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. До прийняття порядку, яким мала бути встановлена процедура взяття на абонентський облік, а також здійснений перегляд інших нормативно-правових актів протягом 6 місяців з дня опублікування Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» (02 серпня 2017 року), діяли Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила). Пунктом 10 Правил передбачено, що справляння плати за нормативами споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п`ятим пункту 15 цих Правил. Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку. Відповідно до пункту 29 Правил споживач має право: зокрема, на установлення квартирних засобів обліку та взяття їх на абонентський облік; на періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) квартирних засобів обліку. Відповідно до ст. 32 ЗУ «Про теплопостачання» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством. Відповідно до ст. 1 ЗУ Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання»: - вузол обліку - комплекс пристроїв (у тому числі засобів вимірювальної техніки, що відповідають вимогам технічних регламентів), допоміжного обладнання та матеріалів до них, призначений для вимірювання спожитої теплової енергії та води, а також технічної реєстрації результатів такого вимірювання, включаючи засоби дистанційної передачі результатів вимірювання (за наявності); - вузол розподільного обліку - вузол обліку, що забезпечує індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в будівлях, де налічуються два та більше споживачів. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» оснащення окремих приміщень у будівлях вузлами розподільного обліку/приладами - розподілювачами теплової енергії та обладнанням інженерних систем для забезпечення такого обліку здійснюється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, та не потребує розроблення проектної документації, видачі технічних умов та інших вимог до встановлення вузла розподільного обліку, погодження з державними органами, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими особами, оператором зовнішніх інженерних мереж, виконавцем відповідної послуги. Відповідно до ч. 7 ст. 4 ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» вузли розподільного обліку теплової енергії у випадках, коли це технічно неможливо, не встановлюються. У такому разі для визначення обсягу теплової енергії, спожитої на потреби опалення, на всіх опалювальних приладах (крім розташованих у приміщеннях (місцях) загального користування багатоквартирних будинків) особами, визначеними частинами другою і третьою цієї статті, повинні бути встановлені прилади - розподілювачі теплової енергії, крім випадків, коли це економічно недоцільно. Модель приладу - розподілювача теплової енергії визначається власником (співвласниками) будівлі за погодженням з виконавцем комунальної послуги або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги. Усі опалювальні прилади при застосуванні вузлів розподільного обліку теплової енергії або приладів - розподілювачів теплової енергії обладнуються автоматичними регуляторами температури повітря у приміщенні відповідно до будівельних норм. Порядок визначення технічної можливості встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії та економічної доцільності встановлення приладів - розподілювачів теплової енергії затверджується Кабінетом Міністрів України. За наявності окремого відгалуження системи опалення у квартиру, інше житлове або нежитлове приміщення встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії для такої квартири (приміщення) є обов`язковим. КП ВК КМР (КМДА) «Київтеплоенерго», яке є виконавцем послуг з централізованого опалення квартири [ADDRESS] , всупереч положенням ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», а також Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, які були чинними на час встановленні позивачем лічильника теплової енергії, обмежило право позивача здійснювати оплату вартості фактично отриманої теплової енергії відповідно до даних встановленого індивідуального вузла розподільчого обліку теплової енергії у належній їй квартирі. Вказаний прилад встановлено та опломбовано спеціалізованою установою за рахунок власних коштів позивача, проте, незважаючи на наявність у його квартирі встановленого вузла розподільчого обліку теплової енергії, нарахування оплати за теплову енергію відповідач проводив на загальних підставах, без урахування його показників. Відмовивши у прийнятті на абонентський облік вузла розподільчого обліку теплової енергії та, здійснюючи нарахування її вартості послуги з централізованого опалення в опалювальний сезон 2019-2020 року без урахування показників лічильника теплової енергії, відповідач обмежив право [PERSON] на раціональне споживання теплової енергії та оплату за фактично отриманні послуги з постачання теплової енергії. Та обставина, що 10 жовтня 2018 року Постановою Кабінету Міністрів України № 829 затверджено Порядок визначення технічної можливості встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії та економічної доцільності встановлення приладів - розподілювачів теплової енергії (далі - Порядок № 829), не є підставою для неврахування відповідачем показників лічильника теплової енергії, встановленого у квартирі позивача, з огляду на таке. Так, пунктом 6 Порядку № 829 передбачено, що технічна можливість встановлення вузлів розподільного обліку наявна за відповідності внутрішньобудинкової системи опалення всім таким критеріям: - окреме відгалуження системи опалення для окремого приміщення, наявність якого встановлено під час візуального огляду та яке передбачене принциповою схемою внутрішньобудинкової системи опалення будівлі (за наявності); - принциповою схемою внутрішньобудинкової системи опалення передбачено технічну можливість встановлення автоматичних регуляторів температури в приміщеннях для регулювання споживання теплової енергії в окремих приміщеннях будівлі, що не призведе до порушень гідравлічного режиму внутрішньобудинкової системи опалення будівлі; - під час встановлення вузла розподільного обліку буде забезпечено дотримання вимог застосування засобу вимірювальної техніки та умов його належної експлуатації, що зазначені у технічній (супровідній) документації на цей засіб; - можливість забезпечення вільного доступу для зняття показань приладу обліку, його обслуговування, заміни під час подальшої експлуатації. Згідно з пунктом 3 Порядку № 829 розподільний облік споживання комунальної послуги з постачання теплової енергії в окремих приміщеннях будівлі, що приєднана до зовнішніх інженерних мереж і оснащена вузлами комерційного обліку теплової енергії, забезпечується шляхом встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії на вводі трубопроводів внутрішньобудинкової системи опалення в окреме приміщення будівлі або приладів - розподілювачів теплової енергії на опалювальних приладах. Відповідно до вимог пункту 10 Порядку № 829 оснащення окремих приміщень у будівлях вузлами розподільного обліку/приладами-розподілювачами теплової енергії та обладнанням інженерних систем для забезпечення такого обліку, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 09 серпня 2018 року № 205, за наявності окремого відгалуження системи опалення у квартиру, інше житлове або нежитлове приміщення встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії для такої квартири (приміщення) є обов`язковим. За твердженням сторони відповідача, після введення в дію нового Порядку № 829, на відміну від попереднього порядку, встановлення абонентом індивідуального вузла розподільного обліку тепла (квартирного лічильника) можливе лише при горизонтальному розведенні інженерних мереж. Квартира позивача розташована у будинку [ADDRESS] , де подача теплоносія поєднує в собі властивості вертикальної та горизонтальної системи. У квартирі позивача встановлено теплолічильник у складі: теплообчислювача, пари термоперетворювачів, лічильник гарячої води. Свідоцтвом про повірку законодавчого врегульованого засобу вимірювання техніки підтверджено, що засіб вимірювальної техніки відповідає вимогам ДСТУ EN 1434. На момент встановлення позивачем вузла розподільчого обліку теплової енергії ПАТ «Київенерго» (попередній виконавець послуг) здійснював розподіл обсягів комунальних послуг, а тому зміна законодавства, що регулює питання порядку встановлення та прийняття на облік вузла розподільчого обліку теплової енергії, не припиняє можливість споживача теплової енергії за наявності встановленого у передбаченому порядку (на момент встановлення) індивідуального приладу обліку тепла оплачувати такі послуги за показниками відповідного лічильника. Зміна законодавцем технічних вимог щодо порядку встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії (квартирних лічильників) не є підставою для встановлення споживачем нового обладнання для обліку тепла, за умови, що таким споживачем до прийняття нового Порядку № 829 вже встановлено індивідуальний вузол розподільчого обліку теплової енергії. Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, було визначено право споживача на встановлення квартирних засобів обліку та взяття їх на абонентський облік, а також проведення оплати за спожиті послуги згідно з показниками індивідуальних приладів обліку. Отже, показники лічильників, встановлених та прийнятих на облік у встановленому законом порядку до прийняття Порядку № 829, повинні враховуватися виконавцем послуг, тобто у цьому випадку КП ВК КМР (КМДА) «Київтеплоенерго». Суд звертає увагу на те, що Порядок № 829 не передбачає необхідність приведення раніше встановленого вузла обліку у відповідність до цього Порядку та не встановлює заборони щодо врахування показників за такими лічильниками, які надаються споживачами. Вказаний порядок не передбачає повторне прийняття на абонентський облік вузла розподільного обліку відповідно з новою процедурою, який раніше був прийнятий на абонентський облік, до набрання чинності Порядку № 829. Суд приходить до висновку, щодо неправомірність дій відповідача щодо зняття з обліку встановленого в квартирі [ADDRESS] приладу обліку теплової енергії та нарахування оплати за комунальну послугу з централізованого опалення в опалювальний сезон 2019-2020 року без урахування щомісячних показників лічильника. Щодо заявлених позивачем вимог про відшкодування моральної шкоди, суд приходить до наступних висновків. Позивач звернувся до суду із вказаним позовом в порядку ЗУ «Про захист прав споживачів». Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» і п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», суд вирішує питання щодо відшкодування моральної ( немайнової) шкоди при задоволенні вимог споживача. Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України позивач не надав докази завдання моральної шкоди внаслідок недоліку продукції згідно ст. 4 ЗУ «Про захист прав споживачів». Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, що її завдала за наявності її вини. Отже в обґрунтуваннях позовних вимог, якими саме діями позивачу завдано моральної шкоди, в чому вона полягає, не містить жодних доказів, що підтверджують наявність шкоди, неправомірність діяння відповідача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями, з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди, а тому суд вважає, що вимоги щодо відшкодування моральної шкоди необґрунтовані і не знайшли свого підтвердження, а відтак задоволенню не підлягають. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, а також представлених суду доказів, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку щодо часткового задоволення позовних вимог. Відповідно до положення ст. 141 ЦПК України судовий збір у розмірі 992,40 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі викладеного,

Outcome: partial