Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-19 00:00:00

03 серпня 2021 року [PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» про стягнення невиплаченої заробітної плати, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в якій просить суд стягнути з відповідача невиплачену заробітну плату у розмірі 62\~824,43 гривні, грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку у розмірі 7\~469,28 гривень, а також стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у сумі 46\~323,52 гривні. Позовна заява обґрунтована тим, що з 06 вересня 2019 року позивач працював на посаді оцінювача у відділі землеоціночних робіт Одеської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру» із посадовим окладом 6\~040,00 гривень, та 18 грудня 2020 року був звільнений з займаної посади на підставі п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України. Позивач зазначає, що починаючи з січня 2020 року і по день звільнення відповідач нерегулярно здійснював йому виплати заробітної плати, у зв`язку з чим після його звільнення утворилась заборгованість, яку відповідач не сплатив станом на день звернення до суду. Так, за твердженнями позивача, протягом 2020 року він відпрацював повні січень-березень, а також період з червня по листопад 2020 року та 13 днів у грудні 2020 року. За наведеними ним розрахунками за цей період йому мало бути нараховано та сплачено заробітну плату у розмірі 67\~781,70 гривень, однак за цей період відповідач виплатив лише 4\~957,27 грн. Крім того, позивачу не було сплачено грошову компенсацію частини невикористаної щорічної відпустки, яка згідно наведених ним розрахунків мала б складати 7\~469,28 гривень. У тому зв`язку, що відповідачем допущено затримку розрахунків із позивачем при звільненні останній також просить суд стягнути на його користь середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Зазначена сума згідно розрахунків позивача складає 46\~323,52 гривні. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями розгляд справи розподілено на суддю Приморського районного суду м. Одеси Свячену Ю.Б. Ухвалою суду від 05 серпня 2021 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 10 листопада 2021 року. У судове засідання 10 листопада 2021 року учасники справи не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Про причини неявки суд не повідомили. Розгляд справи відкладено на 13 грудня 2021 року. У судове засідання 10 листопада 2021 року з`явився позивач. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Розгляд справи відкладено на 01 лютого 2022 року. 17 грудня 2021 року від представника відповідача, ДП «Центр Державного земельного кадастру», надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що Одеська регіональна філія ДП «Центр ДЗК», де працював [PERSON] , наразі припинена на підставі наказу № 48 ДП «Центр ДЗК» від 15 липня 2021 року. Вказує, що в нього відсутні документи, на підставі яких можливо сформувати довідку про розмір нарахованої та невиплаченої заробітної плати позивачу та довідку про розмір середнього заробітку позивача, оскільки такі первинні документи йому не передавались. Таким чином, відповідач не може спростувати або підтвердити наявність чи відсутність заборгованості. В той же час, представник відповідача наводить доводи необхідності зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника, надає докази наявності розпорядчих актів про припинення свого відокремленого підрозділу - Одеської регіональної філії ДП «Центр ДЗК». У судове засідання 01 лютого 2022 року учасники справи не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Про причини неявки суд не повідомили. Розгляд справи відкладено на 01 березня 2022 року. У зв`язку із знаходженням судді Свяченої Ю.Б. у відпустці, розгляд справи відкладено на 29 березня 2022 року. У зв`язку із знаходженням судді Свяченої Ю.Б. у відпустці, розгляд справи відкладено на 27 квітня 2022 року. У судове засідання 27 квітня 2022 року учасники справи не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Розгляд справи відкладено на 30 травня 2022 року. У судове засідання 30 травня 2022 року учасники справи не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Про причини неявки суд не повідомили. Розгляд справи відкладено на 20 липня 2022 року. 18 липня 2022 року від представника відповідача надійшли письмові пояснення по справі разом із доказами, зокрема: довідкою про нараховану та виплачену заробітну плату, компенсацію невикористаної відпустки, копії табелів обліку використання робочого часу, копію розрахунку компенсації відпустки, розрахунок середньої заробітної плати за час затримки виплати. В письмових поясненнях відповідач не визнає позовні вимоги в частині визначення суми заборгованості, проте, наводить свої розрахунки згідно яких підтверджує наявність заборгованості перед позивачем у таких розмірах: в частині невиплаченої заробітної плати 24\~376,13 гривень; в частині середньої заробітної плати за час затримки виплати 31\~141,84 гривні; в частині грошової компенсації невикористаної відпустки 5\~331,07 гривень. Відповідач в поясненнях визнав заборгованість перед позивачем та зазначив, що загальна сума такої заборгованості складає 55\~517,97 грн. Також відповідач просить враховувати надане пояснення та докази при прийнятті рішення по справі. У судове засідання 20 липня 2022 року учасники справи не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Розгляд справи відкладено на 24 серпня 2022 року. У судове засідання 24 серпня 2022 року учасники справи не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Розгляд справи відкладено на 10 жовтня 2022 року. 10 жовтня 2022 року, у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги, розгляд справи відкладено на 22 листопада 2022 року. У судове засідання 22 листопада 2022 року учасники справи не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності. Розгляд справи відкладено на 20 грудня 2022 року. У судове засідання 20 грудня 2022 року учасники справи не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. В матеріалах справи міститься клопотання позивача про розгляд справи за відсутності. Дослідивши матеріали справи, доводи представника відповідача, зокрема, викладені в його письмових поясненнях, наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступних висновків. Згідно наказу від 06 вересня 2019 року № 34/К позивач, [PERSON] , прийнятий на посаду оцінювача в відділ землеоціночних робіт в Одеську регіональну філію ДП «Центр Державного земельного кадастру». 18 грудня 2020 року, відповідно до наказу № 50/К позивача було звільнено із займаної посади на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України. Згідно позиції позивача, в нього відсутні претензії з приводу роботи та виплати заробітної плати за 2019 рік, а порушення строків виплат почались з 2020 року. За його твердженнями, відпрацювавши повні місяці у період січень-березень 2020 року, повні місяці у період червень-листопад 2020 року та 13 днів у грудні, за весь цей час роботи йому було сплачено всього 4\~957,27 гривень. Зазначена цифра в частині здійснених виплат підтверджується самим відповідачем у довідці щодо нарахованої та виплаченої заробітної плати б/н, б/д. В позовній заяві позивачем зазначено, що під час роботи в Одеській регіональній філії ДП «Центр Державного земельного кадастру», його посадовий оклад складав 6\~040,00 гривень, в той же час відповідних доказів зазначеного розміру посадового окладу до суду не надано. Під час здійсненого позивачем розрахунку заборгованості по оплаті заробітної плати ним зазначено інший розмір заробітної плати вже 6\~400,00 гривень, що суперечить наведеному ним самим твердженню. Одночасно слід зазначити, що згідно наданих відповідачем доказів, зокрема табелів обліку використання робочого часу за період з січня по грудень 2020 року, посадовий оклад [PERSON] складав 5\~520,00 гривень. Крім того, під час здійснення розрахунків позивач зазначає, що відпрацював повні 10 місяців, в той час як зазначені ним періоди повних відпрацьованих місяців налічують лише 9 календарних місяців. Суд враховує ту обставину, що наведені розрахунки, здійснені позивачем, не гуртуються жодними на будь-яких об`єктивних доказах. Суд дослідив такі докази, надані відповідачем: табель обліку використання робочого часу Одеської регіональної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» від 31 січня 2020 року за період з 01 по 31 січня 2020 року, згідно з яким [PERSON] у січні 2020 року відпрацював 21 робочий день або 83 години; табель обліку використання робочого часу Одеської регіональної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» від 29 лютого 2020 року за період з 01 по 29 лютого 2020 року, згідно з яким [PERSON] у лютому 2020 року відпрацював 20 робочих днів або 80 годин; табель обліку використання робочого часу Одеської регіональної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» від 31 березня 2020 року за період з 01 по 31 березня 2020 року, згідно з яким [PERSON] у березні 2020 року відпрацював 11 робочих днів або 44,10 годин; табель обліку використання робочого часу Одеської регіональної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» від 30 квітня 2020 року за період з 01 по 30 квітня 2020 року, згідно з яким [PERSON] у квітні 2020 року не працював; табель обліку використання робочого часу Одеської регіональної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» від 31 травня 2020 року за період з 01 по 31 травня 2020 року, згідно з яким [PERSON] у травні 2020 року не працював; табель обліку використання робочого часу Одеської регіональної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» від 30 червня 2020 року за період з 01 по 30 червня 2020 року, згідно з яким [PERSON] у червні 2020 року не працював; табель обліку використання робочого часу Одеської регіональної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» від 31 серпня 2020 року за період з 01 по 31 серпня 2020 року, згідно з яким [PERSON] у серпні 2020 року відпрацював 20 робочих днів або 80 годин; табель обліку використання робочого часу Одеської регіональної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» від 30 вересня 2020 року за період з 01 по вересня 2020 року, згідно з яким [PERSON] у вересні 2020 року відпрацював 22 робочі дні або 88,15 годин; табель обліку використання робочого часу Одеської регіональної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» б/д, вказана дата заповнення: 30 жовтня 2020 року, за період з 01 по 31 жовтня 2020 року, згідно з яким [PERSON] у жовтні 2020 року відпрацював 21 робочий день або 83 години; табель обліку використання робочого часу Одеської регіональної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» від 30 листопада 2020 року за період з 01 по 30 листопада 2020 року, згідно з яким [PERSON] у листопаді 2020 року відпрацював 21 робочий день або 84,08 годин; табель обліку використання робочого часу Одеської регіональної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» від 31 грудня 2020 року за період з 01 по 31 грудня 2020 року, згідно з яким [PERSON] у грудні 2020 року відпрацював 14 робочих днів або 55,83 години. Табелю обліку використання робочого часу за липень 2020 року відповідачем не надано, проте згідно наведених ним розрахунків та довідки про нараховану та виплачену заробітну плату, липень 2020 року рахується ним як повністю відпрацьований позивачем. Суд також зауважує, що у наведених документах, серед відомостей про кількість робочих годин, зазначено показник, який відповідає нормі роботи працівника на 0,5 посадового окладу (ставки), що узгоджується з доводами відповідача про неповний робочий день позивача за оскаржуваний період часу. Позивач твердить, що після звільнення він не отримав грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку у розмірі 7\~469,28 гривень. При цьому ним наведено розрахунки, згідно з якими під час врахування розміру відповідної грошової компенсації йому має бути враховано заробітну плату за грудень 2019 року та заробітну плату за 11 місяців 2020 року у розмірах 13\~804,79 та 64\~000,00 гривень відповідно, а разом 77\~804,79 гривень. При цьому позивач зазначає кількість відпрацьованих ним робочих днів: за грудень 2019 року 21; у січні 2020 року 21; у лютому 2020 року 20; у березні 2020 року 21; у квітні 2020 року 21; у травні 2019 року 19; у червні 2020 року 20; у липні 2020 року 23, у серпні 2020 року 20; у вересні 2020 року 22; у жовтні 2020 року 21; у листопаді 2020 року 21, а разом 250 робочих днів. Одночасно суд зауважує, що наведені позивачем відомості, застосовані під час розрахунків, спростовуються доказами, наданими відповідачем, зокрема щодо кількості відпрацьованих днів: у березні 2020 року 11 робочих днів, в квітні-червні позивач не працював, а також розмір посадового окладу, який має бути враховано під час розрахунків складає 5\~520,00 гривень. Інших об`єктивних доказів, якими б позивач обґрунтовував свої доводи стосовно розрахунків, до суду не надано. Щодо розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, наведеного позивачем, суд також зауважує, що для розрахунків позивач застосував розмір посадового окладу 6400 гривень за жовтень та листопад 2020 року, зазначивши, що загальна кількість робочих днів у цих місяцях була 42 дні, а середньоденна заробітна плата була отримана ним шляхом ділення суми загального заробітку за ці два місяці у розмірі 12\~800,00 гривень на кількість робочих днів у кількості 42. Таким чином, позивач отримав значення середньоденної заробітної плати у розмірі 304,76 гривень та помножив це значення на кількість днів затримки, а саме: 152. Тобто загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за твердженнями позивача, складає 46\~323,52 гривні. Суд не може погодитись із зазначеними розрахунками, оскільки позивачем в якості суми для розрахунку наведений нічим не підтверджений ним розмір заробітної плати в сумі 6400,00 гривень, який спростовується наданими відповідачем доказами. Відповідно до ч.1 ст. 1 КЗпП України, Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини. Згідно ч.1 ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є, зокрема, угода сторін. Відповідно до ч.1 ст. 47 КЗпП України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ст. 116 КЗпП України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. А відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до ч.2 ст. 233 КЗпП України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ч.1 ст. 6 Закону України «Про відпустки», щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Згідно ч.1 ст. 24 цього Закону, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Відповідно до пунктів 62, 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 по справі № 761/9584/15-ц, відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України треба розраховувати з дня, наступного за днем, коли роботодавець мав здійснити розрахунок з працівником, до дня, що передує запровадженню тимчасової адміністрації банку. Згідно з частиною другою статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Як зазначено вище, відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП, хоча і розраховується, виходячи з середнього заробітку працівника, однак не є заробітною платою. Водночас Велика Палата Верховного Суду враховує, що звернення працівника про стягнення відшкодування пов`язане з порушенням законодавства про оплату праці, а відповідно до статті 238 КЗпП України при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи (стаття 235), орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком. Верховний Суд в постанові від 26.08.2020 р. по справі № 501/2316/15-ц зазначив наступне: «Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). Пунктом 2 Порядку передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час». Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця або фізичної особи, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників, менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. Якщо працівника прийнято (оформлено) на роботу не з першого числа місяця, проте дата прийняття на роботу є першим робочим днем місяця, то цей місяць враховується до розрахункового періоду як повний місяць. У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно абзацу другого п. 3 Порядку, Суми нарахованої заробітної плати, крім премій (в тому числі за місяць) та інших заохочувальних виплат за підсумками роботи за певний період, враховуються у тому місяці, за який вони нараховані, та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт. Згідно п. 5 Порядку, Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно п. 8 цього Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період». Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.5, ч.6 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Під час дослідження наведених сторонами доводів та здійснених розрахунків, суд бере до уваги, що здійснені позивачем розрахунки містять помилки, не підкріплені належними та допустимими доказами та за своєю сутністю мають ознаки припущень. За твердженнями самого позивача, всі здійсненні ним розрахунки наведені із непідкріпленого доказами твердження, що його посадовий оклад складає 6\~040,00 гривень або 6\~400,00 гривень. В той же час, суд зазначає, що відповідач визнає наявність в нього заборгованості за позовними вимогами позивача в частині невиплаченої заробітної плати, невиплаченої грошової компенсації невикористаної відпустки, а також визнає наявність відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України у вигляді середньої заробітної плати за час затримки виплати та надає відповідні розрахунки, підкріплені належними доказами. Таким чином, суд погоджується із розрахунками, наведеними відповідачем, зокрема: в частині заборгованості щодо виплати заробітної плати у розмірі 24\~376,13 гривень, в частині розрахунку середньої заробітної плати за час затримки виплати у розмірі 31\~141,84 гривні, а також в частині розрахунку грошової компенсації за невикористані відпустки у розмірі 5\~331,07 гривень. Одночасно, суд зауважує таке. В постанові Верховного Суду від 07 лютого 2022 року по справі № 759/1933/20, наведено такі правові висновки: «Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України. З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків. Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві необхідно дійти висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України. Критерії оцінки розумності, справедливості та пропорційності сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18). Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; - інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково». Суд враховує всі обставини справи у сукупності, зокрема враховує як розмір простроченої заборгованості, період затримки, так і співмірність розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. При цьому суд вважає за доцільне зменшення суми компенсації середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок до суми 30\~795,71 гривень.

Outcome: partial