Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-08 00:00:00

У вересні 2022 року позивач [PERSON] через свого представника адвоката Оксененка Д.О. звернулася до суду із позовом до відповідача АТ «Банк Форвард», в якому просила визнати недійсними положення оферти та паспорту споживчого кредиту від 03.07.2018 року № 2001254697, укладеного між позивачем та відповідачем, щодо щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 3 %, яка нараховується на залишок заборгованості по кредиту; визнати недійсними положення оферти та паспорту споживчого кредиту від 03.07.2018 року № 2001254697, укладеного між позивачем та відповідачем, щодо щомісячної плати за надання виписок по рахунку клієнта у вигляді текстових повідомлень за допомогою послуги «SМS-сервіс» та щодо щомісячної плати за направлення виписки по рахунку на паперовому носії; зобов`язати відповідача здійснити перерахунок здійснених з часу укладення кредитного договору № 2001254697 від 03.07.2018 року щодо позивача платежів за щомісячною платою за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 3 %, яка нараховується на залишок заборгованості по кредиту та за щомісячною платою за надання виписок по рахунку клієнта у вигляді текстових повідомлень за допомогою послуги «SМS -сервіс», а також за щомісячною платою за направлення виписки по рахунку на паперовому носії, зарахувавши сплачені позивачем ці платежі в рахунок інших обов`язкових платежів за кредитним договором № 2001254697 від 03.07.2018 року. В обгрунтування позову зазначено, що відповідно до заяви (оферти) № № 2001254697 від 03.07.2018 року позивач виклала пропозицію ПАТ «Банк Форвард» укласти з нею кредитний договір на умовах, викладених у заяві (оферті), та умовах надання та обслуговування кредитів банку. АТ «Банк Форвард» здійснив акцепт вказаної оферти відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України, тому відповідно до ч. 2 ст. 638 ЦК України між сторонами укладено кредитний договір. Предметом оферти було отримання позивачем коштів у кредит в сумі 50 000,00 грн. на строк 13 місяців, процентна ставка становить 24 % річних, що відображено в паспорті споживчого кредиту, додаток до договору № 2001254697. Позивач вказує, що з огляду на те, що наданий їй кредит є споживчим кредитом, то на правовідносини сторін поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», згідно положень частин 1, 2 та 5 ст. 18 якого продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Розділом IV Паспорту споживчого кредиту передбачені платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, а саме плата за обслуговування кредитної заборгованості ( щомісячно) в розмірі 2,25 %, яка нараховується щомісячно на залишок заборгованості по кредиту, та плата за надання виписок по рахунку клієнта у вигляді текстових повідомлень за допомогою послуги «SMS-сервіс» у розмірі 17,00 грн., а також плата за направлення виписки по рахунку на паперовому носії і (щомісячно) 17,00 грн., що також нараховуються щомісячно. Крім того, із наданої банком позивачу відповіді вбачається, що розмір плати за обслуговування кредитної заборгованості банком в односторонньому порядку було підвищено до 3 %. Позивач вважає, що зазначені умови кредитного договору є несправедливими та такими, що порушують її права та законні інтереси, зокрема, наслідком умови кредитного договору щодо сплати позичальником щомісячної комісії за обслуговування банком кредитної заборгованості в розмірі 3 % від залишку заборгованості по кредиту всупереч принципу добросовісності є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду позивача, оскільки, отримавши кредит позивач має сплатити банку щомісячно плату за додаткові та супутні послуги за обслуговування кредитної заборгованості; умова кредитного договору щодо сплати позичальником щомісячної плати за надання виписок по рахунку клієнта у вигляді текстових повідомлень за допомогою послуги «SМS -сервіс» та щодо щомісячної сплати за направлення виписки по рахунку на паперовому носії суперечить ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», яка прямо передбачає безоплатність такої послуги. Посилаючись на викладене, а також з метою захисту своїх прав позивач вимушена звернутись із даним позовом до суду. Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва від 03.10.2022 року, у справі було відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. В листопаді 2022 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого сторона відповідача просила в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що 03.07.2018 року позивач звернулась до нього з пропозицією, що викладена в п. 1 Заяви (оферті) № 200154697 від 03.07.2018 року про укладення кредитного договору. Відповідач акцептував (прийняв) пропозицію (оферту), визначену в Заяві позивача і уклав з нею кредитний договір № 200154697 шляхом здійснення дій, які відповідно до п.1.1. Заяви вважаються акцептом оферти клієнта, а саме відкрив позивачці поточний рахунок та надав кредит в сумі 50000,00 грн. Кредитний договір укладений на умовах, викладених в Заяві-оферті, Тарифах про кредитам Банку та Умовах надання та обслуговування кредитів Банку. Усі умови кредитного договору є обов`язковими для позивачки, оскільки із тексту підписаної Заяви слідує, що вона ознайомлена, розуміє і повністю погоджуєтесь з Тарифами та Умовами надання та обслуговування кредитів, які є невід`ємною частиною договору, та положення яких зобов`язалась неухильно дотримуватись. Зокрема, позивачка зобов`язалась сплачувати щомісячну комісію протягом строку, на який наданий кредит у розмірі та у строки, визначені в договорі. Таким чином, підстави для визнання умов кредитного договору про необхідність сплати щомісячної комісії, плати за послуги «SMS-сервіс» та сплати за направлення виписки по рахунку на паперовому носії відсутні. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 11.11.2022 року, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін було відкладено. Позивач та її представник після відкриття провадження у справі з будь-якими клопотаннями до суду не звертались. Представник відповідача, надіславши до суду відзив на позов, з будь-якими клопотаннями до суду не звертався. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами те, що 03.07.2018 року між [PERSON] та АТ «Банк Форвард» було укладено кредитний договір № 200154697, за умовами якого позивачу було надано кредит в сумі 50000,00 грн.; зі строком кредиту 13 місяців; із щомісячною комісією 3 % грн.; плата за пропуск мінімального платежу: здійснений вперше - 100 грн., в другий раз поспіль - 200 грн., в третій раз поспіль - 200 грн., в четвертий раз поспіль - 350 грн. У розділі IV «Інформація щодо реальної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача» паспорту споживчого кредиту, який є додатком до кредитного договору від № 200154697 від 03.07.2018 року, прописано, що фіксована процентна ставка 24 % річних; платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, обов`язкові для укладення договору: 1) щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості (щомісячна комісія) 2,25%, нараховується щомісячно на залишок заборгованості по кредиту; 2) плата за надання виписок за рахунком клієнта у вигляді текстових повідомлень за допомогою послуги «SMS-сервіс» - 17 грн. нараховується щомісячно; 3) плата за направлення виписки по рахунку на паперовому носії (щомісячно) - 17 грн. Загальні витрати за кредитом 26 733,78 грн. Орієнтовна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у тому числі тіло кредиту, проценти, комісії та інші платежі 76733,78 грн. Реальна річна процентна ставка 61,75% річних. Відповідно до листа АТ «Банк Форвард» від 06.09.2022 року, позивачу було повідомлено, що за весь період дії договору процентна ставка не змінювалась. Однак, в зазначеному листі банком було зазначено, що згідно тарифів по картці позивача щомісячно стягується плата за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 3 % та нараховується на залишок заборгованості за основним боргом та понадлімітної заборгованості станом на дату закінчення розрахункового періоду. З наявних у справі доказів вбачається, що між сторонами в договорі було узгоджено розмір щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості (щомісячна комісія) 2,25%, однак, фактично банком щомісячно стягується плата за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 3 %, що умовами основного договору не передбачено, та будь-які зміни в цій частині до основного договору між сторонами узгоджено та внесено не було. Позивач вказує, що наявні підстави для визнання недійсними положення кредитного договору № 200154697 від 03.07.2018 року щодо місячної плати за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 3 %, яка нараховується позивачу на залишок заборгованості по кредиту, та щодо місячної плати за надання виписок по рахунку клієнта у вигляді текстових повідомлень за допомогою послуги «SMS-сервіс», та щодо місячної плати за направлення виписки по рахунку на паперовому носії з підстав суперечності їх принципу добросовісності та невідповідності ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». Заперечуючи проти позовних вимог, сторона відповідача зазанчала про відсутність підстав для визнання недійсними положень укладеного між сторонами договору, та правомірність дій банку щодо нарахування позивачу щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості, а також щодо місячної плати за надання виписок по рахунку клієнта у вигляді текстових повідомлень за допомогою послуги «SMS-сервіс», та щодо місячної плати за направлення виписки по рахунку на паперовому носії. Перевіряючи обґрунтованість та доведеність вимог позову, та заперечень на позов, суд приймає до уваги те, що відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами. Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу в будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості, наданій сторонам, визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів. Свобода договору передбачає можливість укладати не лише ті договори, які передбачені нормами чинного цивільного законодавства, а й ті, які законом не передбачені, але в такому разі такий договір не повинен суперечити законодавству. Також принцип свободи договору полягає в можливості особи вільно обирати контрагента. Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Істотні умови договору визначаються в законі, разом з тим ними можуть стати будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона. Істотні умови договору відображають природу договору, відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов`язки, які покладаються на них за договором. Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Презумпція правомірності правочину є важливою гарантією реалізації цивільних прав учасниками цивільних відносин. Вона полягає у припущенні, що особа, вчиняючи правочин, діє правомірно. Своїм підґрунтям встановлення презумпції правомірності правочину має визначальні засади цивільного права як свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; справедливість, добросовісність та розумність цивільного законодавства (ст. 3 Цивільного кодексу України). Згідно з цими засадами припускається, що особа може, реалізуючи своє право свободи договору (а точніше - право свободи правочину), вчиняти з метою створення, зміни, припинення тощо цивільних прав і обов`язків будь-які правомірні дії. При цьому не вимагається прямої вказівки на правомірність тих чи інших дій у акті цивільного законодавства: достатньо, що закон не визначає ці дії як заборонені. Відповідно до частини першої статті 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно із частиною першою статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно із частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». За змістом статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» у редакції на час укладення оспорюваного договору, договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. У разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит. В ході розгляду справи судом встановлено, що паспортом споживчого кредиту до укладеного між сторонами кредитного договору була встановлена щомісячна плата за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,25%, яка нараховується на залишок заборгованості по кредиту, та місячна плата за надання виписок по рахунку клієнта у вигляді текстових повідомлень за допомогою послуги «SMS-сервіс», та щомісячна плата за направлення виписки по рахунку на паперовому носії. Крім того, в порушення умов договору відповідачем нараховуються та стягуються ці кошти в більшому розмірі (3 %), ніж було обумовлено сторонами в договорі (2,25 %). Отже, має місце встановлення у спірних положеннях кредитного договору оплатності послуг про надання інформації з приводу виконання кредитного договору, що прямо суперечить вищенаведеним нормам Закону України «Про споживче кредитування» та є підставою для визнання відповідних частин договору недійсними, оскільки, безоплатність надання такої послуги прямо встановлена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». При цьому надання інших послуг за вказану плату умовами договору не передбачена. Відповідно до положень частин першої та другої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Частиною третьою цієї статті визначено перелік несправедливих умов договору. Згідно із частинами 4, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», вказаний перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Враховуючи наведене, а також приймаючи до уваги те, що позивачу було встановлено щомісячну плату за такі супутні послуги банку, які за законом повинні надаватися їй безоплатно, положення договору щодо встановлення плати за обслуговування кредиту, за надання виписок по рахунку клієнта у вигляді текстових повідомлень «SMS-сервіс», за направлення виписки по рахунку на паперовому носії є несправедливими, а відтак наявні підстави для визнання таких положень недійсними. Наведене вище узгоджується із правовими висновками Верховного Суду під час розгляду справи № 583/3343/19, провадження №61-22778ск19, висловленими в постанові від 01.04.2020 року. Встановлено, що позивач сплачувала кошти за обслуговування кредитної заборгованості, за надання виписок по рахунку клієнта у вигляді текстових повідомлень «SMS-сервіс», за направлення виписки по рахунку на паперовому носії, що підтверджується наданими ним до матеріалів справи доказами, а тому, як наслідок визнання недійсними умов кредитного договору в частині визначення плати за обслуговування кредиту, плати за надання виписок по рахунку клієнта у вигляді текстових повідомлень «SMS-сервіс», плати за направлення виписки по рахунку на паперовому носії належить, слід зобов`язати відповідача здійснити перерахунок здійснених з часу укладення вказаного договору платежів та зарахувати сплачену позивачем суму в рахунок інших обов`язкових платежів за кредитним договором, що, на думку суду, відповідає нормам чинного законодавства. Твердження сторони відповідача про відсутність підстав для визнання недійсними оспорюваних положень кредитного договору, суд до уваги не приймає, оскільки, ці посилання не ґрунтуються на вимогах закону та повністю спростовуються наявними у справі доказами. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обґрунтування позовних вимог знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході розгляду справи, та стороною відповідача достатніми доказами спростовані не були, а відтак позовні вимоги за викладених в позові підстав є обгрунтованими та законними, в зв`язку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі. В порядку ст. 141 ЦПК України, а також приймаючи до уваги те, що позивач при подачі позову звільнена від сплати судового збору, із відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір за три позовні вимоги немайнового характеру в загальній сумі 2977,20 грн. (992,40 грн. * 3).

Outcome: approved