Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-19 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду в інтересах [PERSON] з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 500 доларів США, що еквівалентно 18280,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 19.02.2022 між позивачем та відповідачем укладено договір про наміри, предметом якого є зобов`язання сторін щодо укладення в майбутньому договору купівлі-продажу об`єкту нерухомого майна, а саме квартири за адресою: [ADDRESS] . Пунктом 2.2. вказаного договору сторони домовились та зобов`язались укласти (нотаріально посвідчити) договір купівлі-продажу об`єкту зазначеного в п. 2.1 не пізніше 05.04.2022. В пункті 2.3 сторони узгодили вартість купівлі-продажу майна в майбутньому - 33500,00 доларів США. Відповідно до п.4.1 договору на підтвердження вищевказаних зобов`язань позивач передав, а відповідач прийняв в рахунок належних за договором купівлі-продажу платежів аванс у розмірі 500 доларів США, що є 1,49 % від вартості об`єкту. Згідно п.3.1.2 договору, продавець зобов`язується надати документи, які підтверджують право власності на об`єкт нерухомості, технічний паспорт, ідентифікаційний код, свідоцтво про шлюб/розлучення, заяву (згоду) подружжя, відповідь на запит нотаріуса щодо зареєстрованих осіб в об`єкті, довідку про відсутність боргів за користування електроенергією, довідки про відсутність заборгованостей по оплаті комунальних послуг, довідку з психіатричного диспансеру. Згідно п. 3.1.5 договору, зняти з реєстраційного обліку всіх не власників об`єкту до підписання договору купівлі-продажу не пізніше дати оформлення договору купівлі-продажу. Проте, як зазначив представник позивача, відповідач до виконання договору не приступив та договір купівлі-продажу об`єкту з позивачем не уклав. Позивач та його представник до суду не з`явилися. Представником позивача, через канцелярію суду подано заяву про розгляд справи без їх участі, позов підтримують та просять його задовільнити. Відповідач та її представник до суду не з`явилися, причина їх неявки суду невідома, клопотань про відкладення судового засідання не надавалися. Відповідач [PERSON] про день час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Так повідомлення про розгляд справи о 10-30 годині 20.12.2022 було отримано [PERSON] особисто 08.12.2022 про що свідчить її підпис у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. Представник відповідача також був повідомлений про розгляд справи, шляхом направлення СМС повідомлення. Попереднє судове засідання призначене на 30.11.2022 відкладалося судом за клопотаннями представників сторін. Так представник відповідача просив відкласти судове засідання призначене на 30.11.2022, оскільки на той час не було досягнуто між ним та [PERSON] остаточної згоди щодо надання правової допомоги (а.с.32) та йому необхіднй був час для подачі відзиву, зустрічного позову тощо. Станом на 20.12.2022 представник відповідача до суду не подав жодного клопотання, відзиву чи зустрічного позову. Верховний Суд у постановах від 13 листопада 2020 року у справі № 359/5348/17 (провадження № 61-18620св19), від 08 грудня 2021 року у справі № 369/10161/19 (провадження № 61-3468св21) зазначив, що якщо сторони чи їх представники, чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторони чи її представника, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні Оскільки справа не є складною, з цього приводу є стала практика Верховного суду, суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення та не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до вимог ч.1ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини. 19.02.2022 між [PERSON] та [PERSON] у простій письмовій формі було укладено договір про наміри щодо купівлі-продажу нерухомого майна (далі-Договір), предметом якого є зобов`язання сторін щодо укладення в майбутньому договору купівлі-продажу об`єкту нерухомого майна, а саме квартири за адресою: [ADDRESS] . За змістом п. 2.2. вказаного договору сторони домовились та зобов`язались укласти (нотаріально посвідчити) договір купівлі-продажу об`єкту зазначеного в п. 2.1 не пізніше 05.04.2022 за 35000,00 доларів США.(п. 2.3 Договору) , а на підтвердження вищевказаних зобов`язань позивач передав, а відповідач прийняв в рахунок належних за договором купівлі-продажу платежів аванс у розмірі 500 доларів США, що є 1,49 % від вартості об`єкту ( п.4.1 Договору) . В обумовлений попереднім договором строк договір (основний) купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , укладений не був, 31.08.2022 [PERSON] направив [PERSON] вимогу про повернення йому 500 доларів США (а.с. 11) Таким чином судом встановлено, що між сторонами існує спір з приводу поверненя грошових коштів в сумі 500 доларів США сплачених позивачем [PERSON] відповідачу [PERSON] за договором про наміри щодо купівлі-продажу нерухомого майна від 19.02.2022. Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Частиною 1 ст. 570 ЦК України встановлено, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Відповідно до частин першої, другої статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати іншій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного-законодавства. Частиною четвертою статті 635 ЦК України передбачено, що договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Під час судового розгляду суд встановив, що договір про наміри щодо купівлі-продажу нерухомого майна від 19.02.2022 між сторонами нотаріально посвідчений не був, фактично укладений в простій письмовій формі, що свідчить про його нікчемність, а відтак жодних правових наслідків він не породжує, у зв`язку з чим внесені позивачем кошти не можуть розглядатись як спосіб виконання зобов`язань, тобто як завдаток. Оскільки недійсний правочин відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Так встановлено, що позивач [PERSON] 19.02.2022 сплатив відповідачу 500 доларів США, які за своєю правовою природою у даному конкретному випадку є авансом, який підлягає поверненню [PERSON] позивачу [PERSON] . Оцінюючи усі докази, що є у справі, у їх сукупності, суд вважає доведеними обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог. При цьому, судом встановлено, що в рахунок оплати вартості квартири за договором про наміри від 19.02.2022 було сплачено 500,00 доларів США, в еквіваленті по курсу НБУ на день підписання даного договору (28,30 грн. за один долар). Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Устатті 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено в договорі, чинне законодавство не містить. Відповідно до договору про наміри від 19.02.2022 грошове зобов`язання визначено в грошовому еквіваленті в іноземній валюті -500 доларів США. Разом з тим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 320/5115/17 з аналізу наведених правових норм зроблено висновок, що гривня як національна валюта - єдиний законний платіжний засіб на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти, - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта,крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці на тимчасово окупованій території України. Оскільки у справі, що розглядає суд, іноземна валюта використовувалася сторонами на території України саме як засіб платежу ( в даному конкретному випадку авансу), суд приходить до висновку про стягнення авансу у національній валюті - гривні за комерційним валютним курсом на день ухвалення рішення суду. Національна валюта за курсом НБУ, станом на 20.12.2022, становить: USD долар США - 36,56 грн. за один долар. На підставі вищевикладеного, а також виходячи з того, що договір купівлі-продажу квартири між сторонами укладено не було, доказів ухилення позивача від укладання договору суду не надано, тому передані позивачем грошові кошти не можуть вважатись завдатком, вони є авансом, який підлягає поверненню, у зв`язку із чим позов [PERSON] підлягає задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 18280,00 грн., що станом на 20.12.2022 еквівалентно 500 доларів США Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. За ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Із квитанції № ПН85823С1 від 02.09.2022 вбачається, що позивачем [PERSON] при подачі позову оплачено судовий збір в розмірі 992,40 грн. Оскільки судом приймається рішення про зпдоволення позовних вимог в повному обсязі, судові витрати, понесені позивачем по сплаті судового збору і документально підтверджені, за правилами ст.141 ЦПК України підлягаю стягненню із відповідача на користь позивача в сумі 992,40 гривень.

Outcome: approved