Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-18 00:00:00

23 вересня 2021 року позивач ПАТ «СК «АРКС» звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідачки [PERSON] із вимогою про відшкодування матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди (а. с. 1-3). В обґрунтування позовних вимог вказано, що позивачем по справі було здійснено зміну найменування з ПАТ «СК «АХА Страхування» на Приватне акціонерне товариство «СК «АРКС» згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 20 червня 2019 року, довідки служби статистики, витягу зі статуту. 27 березня 2018 року між [PERSON] та АТ «СК «AXA Страхування» було укладено договiр добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 75908а8д, за умовами якого було застраховано транспортний засіб марки Ford Fiesta, реєстраційний номер [NUMBER] , реєстраційне свідоцтво CXM243153, рік випуску 2016. Дата початку дії договору - 06 квітня 2018 року, дата закінчення договору - 05 квітня 2019 року. 27 квітня 2018 року за участю транспортного засобу Ford Fiesta, державний реєстраційний номер [NUMBER] , що належить страхувальнику, яким керувала [PERSON] , та транспортного засобу FORD FOCUS, державний реєстраційний номер [NUMBER] , що належить [PERSON] , яким вона керувала, сталася дорожньо-транспортна пригода. Постановою Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 30 травня 2018 року у справі № 203/1606/18 [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідачки за шкоду, заподіяну майну третіх осіб, внаслідок експлуатації транспортного засобу FORD FOCUS, державний реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в ПрАТ «СК «Провідна» за полісом № АК/7697881, яким встановлений ліміт за шкоду майну 100000 гривень, франшиза 1000 гривень. Власник пошкодженого транспортного засобу Ford Fiesta, державний реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] звернулася до позивача з заявою про настання події, що має статус страхового випадку. Згідно звіту про оцінку вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу склала 243599 гривень 20 копійок. Відповідно до рахунку № 028 від 16 травня 2018 року ФОП [PERSON] вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Ford Fiesta, державний реєстраційний номер [NUMBER] склала 208040 гривень 88 копійок, з яких 99500 гривень було сплачено АТ «СК «АРКС» (замість ПрАТ «СК «Провідна») в рамках прямого врегулювання, що підтверджується розрахунком суми страхового відшкодування в рамках прямого врегулювання, страховим актом про «Пряме врегулювати» збитку. MAXA2380578 від 25 травня 2018 року, платіжним дорученням № 455124 від 24 травня 2018 року. Разом з цим зазначає, що 109040 гривень 88 копійок позивачем було сплачено на рахунок ФОП [PERSON] на виконання умов Договору страхування № 75908а8д, що підтверджується розрахунком страхового, страховим актом № AXA2380579 від 23 травня 2018 року, платіжним дорученням №-455101 від 24 травня 2018 року. Тому вважає, що позивач отримав право вимоги на залишок суми що не покривається полісом ПрАТ «СК «Провідна» № АК7697881, та становить 109040 гривень 88 копійок, які прохає суд стягнути з відповідачки разом із судовими витратами. Ухвалою суду від 06 жовтня 2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, та призначено судове засідання на 09 годину 30 хвилин 29листопада 2021 року (а. с. 56), яка надіслана учасникам справи 13 жовтня 2021 року за вихідним № 22596/21-вих/2/204/2325/21 (а. с. 57). 11 січня 2022 року на офіційну електронну адресу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява відповідачки про застосування строку позовної давності (а. с. 69-70). В обґрунтування заяви зазначає, що позивачем заявлено вимогу про стягнення шкоди завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди у порядку суброгації. Вказує на те, що заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Зазначає, що страхова подія відбулася 27 квітня 2018 року, а позов поданий до суду 23 вересня 2021 року, тобто зі спливом трирічного строку позовної давності. Тому прохає суд застосувати позовну давність до позовних вимог в цій справі. 18 квітня 2022 року на офіційну електронну адресу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява представниці відповідачки - адвоката Базюкевича Є.В., про продовження строку на подання відзиву (а. с. 75-та на звороті). Ухвалою суду від 18 квітня 2022 року клопотання представника відповідачки - адвоката Базюкевича Є.В., про продовження строку на подання відзиву задоволено частково. Продовжено строк на надання відзиву до 23 квітня 2022 року. 29 квітня 2022 року на адресу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшов відзив представника відповідачки - адвоката Базюкевича Є.В., на позовну заяву (а. с. 86-95), в якому він позовні вимоги не визнає, проти задоволення позову заперечує, прохає суд застосувати позовну давність та призначити по справі автотоварознавчу експертизу. В обґрунтування відзиву зазначає, що страхова подія відбулася 27 квітня 2018 року, а з позовом позивач звернувся до суду 23 вересня 2021 року, тобто зі спливом трирічного строку. Тому повністю підтримує подану раніше відповідачкою заяву про застосування позовної давності. Крім того, зазначає, що позивачем не доведено факту чинності договору страхування. Так, відсутність доказів оплати власником застрахованого автомобіля за договором страхування унеможливлює встановлення моменту початку дії такого договору. Відповідно, відсутня основна підстава для вимоги позивача у зв`язку з недоведеністю факту чинності договору страхування. Крім того, вказує на те, що відповідачка категорично заперечує розмір вказаної в позові матеріальної шкоди та вважає його явно завищеним. При цьому зазначає, що на сумніви оцінки також впливає те, що дорожньо-транспортна пригода сталася 27 квітня 2018 року, а заява про подію подана лише 16 травня 2018 року, тобто зі спливом 19 днів, що унеможливлює об`єктивне дослідження і оцінку шкоди саме на момент дорожньо-транспортної події. Разом з цим, вказує, що власниця пошкодженого авто відмовилася від його ремонту на авторизованій СТО, про що нею 21 травня 2018 року подана заява, а проведено його у майстерні ФОП [PERSON] без будь-якої сертифікації обладнання, без належної реєстрації та гарантійних зобов`язань, що може свідчити про недостовірність вартості ремонту. При цьому, заява про настання події від 16 травня 2018 року містить прохання заявниці сплатити кошти на користь СТО «Пегас», що суперечить наступним діям страховика. Вважає, що вибір не сертифікованої майстерні замість профільної СТО виглядає сумнівним також з огляду на повну компенсацію шкоди з боку страхової компанії власнику пошкодженого автомобіля. Більш того, такий вибір суперечить п. 15 договору страхування, де СТО вибирається на вибір страхувальника. Відмовляючись від сертифікованої СТО, потерпіла особа фактично відмовилася від свого права отримати відшкодування, натомість, здійснивши страхову виплату, стразова компанія діяла на власний ризик і за власний рахунок, оскільки вказана умова договору недотримана. Тобто у страхової компанії не виник обов`язок здійснювати страхове відшкодування, а відтак підстави позову відсутні. У зв`язку з наявністю протиріч і явно завищеної вартості збитків прохав провести автотоварознавчу експертизу. Відповідно до накладної 49000096549569АТ «Укрпошта» відзив на позовну заяву направлений стороною відповідача 25 квітня 2022 року (а. с. 93), тобто зі пропуском строків на його подання. З огляду на те, що ухвалою суду від 18 квітня 2022 року представнику відповідачки - адвокату Базюкевичу Є.В. було подовжено строки подання відзиву до 23 квітня 2022 року, при цьому вказаний відзив ним скеровано засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» 25 квітня 2022 року, суд доходить висновку, що відзив на позовну заяву у цій справі представником відповідачки поданий з порушенням строку вчинення процесуальної дії, а тому відповідно не приймає його до уваги. Ухвалою суду від 07 червня 2022 року у справі призначено транспортно-товарознавчу експертизу (а. с. 98-99). 28 вересня 2022 року на адресу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України повернуто матеріали даної цивільної справи без виконання транспортно-товарознавчої експертизи у зв`язку з несплатою попереднього розрахунку вартості висновку судового експерта (а. с. 114). Представник позивача АТ «СК «АРКС» - адвокатка Білоконь І.В., в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити. У судовому засідання представник відповідачки - адвокат Базюкевич Є.В., позовні вимоги не визнав, проти їх задоволення заперечував, прохав застосувати строки позовної давності, обґрунтування надав аналогічні тексту відзиву. Дослідивши матеріали позовної заяви, заслухавши пояснення представника відповідачки, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про залишення без задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, що 27 березня 2018 року між [PERSON] та АТ «СК «AXA Страхування» було укладено договiр добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 75908а8д (а. с. 9-13), за умовами якого було застраховано транспортний засіб марки Ford Fiesta, реєстраційний номер [NUMBER] , реєстраційне свідоцтво серії [NUMBER] , 2016 року випуску. Страхова сума - 400001 гривня, франшиза 2000 гривень. Дата початку дії договору (п. 14.1) - 06 квітня 2018 року, дата закінчення договору (п. 14.2) - 05 квітня 2019 року. При цьому, вимогами розділу 21 вказаного договору визначено строк та територія дії договору. Так, п. 21.1 вказаного договору визначено, що у випадку сплати страхового платежу за договором одноразово в розмірі згідно з розділом 9 договору, відповідно до умов, зазначених у розділі 12 договору: 21.1.1. договір набуває чинності з дати, вказаної у п. 14.1 даного договору , але не раніше дати надходження страхового платежу, вказаного у розділі 9 цього договору, на поточний рахунок чи до каси страховика та діє до 24-00 години дня, зазначеного в п. 14.2 даного договору. При цьому, п. 21.2 зазначеного договору визначено, що у випадку сплати страхового платежу за договором частинами, відповідно до умов, зазначених у розділі 12 договору: п. 21.2.1. договір набуває чинності з дати, вказаної в п. 14.1 даного договору, але не раніше дати надходження першого страхового платежу, вказаного у розділі 12 договору, на поточний рахунок чи до каси страховика та діє до 24-00 години дня, зазначеного в договорі , як дата закінчення дії договору; п. 21.2.2. у випадку ненадходження другого та кожного наступного страхового платежу на поточний рахунок страховика упродовж 10 календарних днів з чергової дати сплати страхового платежу, визначеної у розділі 12 договору, договір припиняє дію з 00-00 годин дня наступного після спливу вищезазначеного десятиденного строку. Разом з цим, суд зазначає, що документів, які підтверджують сплату страхувальником страхового платежу (частинами/повністю) за вказаним договором страхування, позивачем не надано, а тому суд достеменно не може встановити дату початку/кінця дії цього договору та чи взагалі на час настання дорожньо-транспортної події він був дійсний, чи можливо припинив свою дію. 27 квітня 2018 року о 21 годині 30 хвилин на перехресті вулиць Шмідта та пр. Пушкіна у м. Дніпрі сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу Ford Focus, державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та, транспортного засобу Ford Fiesta, державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Обставини дорожньо-транспортної пригоди встановлені постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 травня 2018 року у справі 203/1606/18, якою [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь Держави (а. с. 26). Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Ford Focus, державний реєстраційний номер [NUMBER] , яким керувала [PERSON] зареєстрована у ПрАТ «СК «Провідна», згідно полісу серії АК № 007697881 на суму 100000 гривень за шкоду майну та 200000 гривень за шкоду життю та здоров`ю, франшиза 1000 гривень (а. с. 27). 16 травня 2018 року [PERSON] з метою компенсації спричинених в результаті дорожньо-транспортної пригоди збитків звернувся до АТ «СК «AXA Страхування» з заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку по договору КАСКО (а. с. 14-15) та заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку по договору ОСЦПВВНТЗ (а. с. 16-18). При цьому, у вказаних заявах [PERSON] прохала страхову сплатити страхове відшкодування на реквізити СТО «Пегас». 21 травня 2018 року [PERSON] звернулася до АТ «СК «AXA Страхування» з заявою про відмову від проведення відновлювального ремонту на базі авторизованої (профільної) СТО, оскільки її не влаштовувала якість та строки проведення ремонту на СТО офіційного дилера (а. с. 19). 16 травня 2018 року ФОП [PERSON] (ІНН [NUMBER] ) на підставі ремонтної калькуляції № 1.003.18.0007225 виставлено рахунок № 028 від 16 травня 2018 року за ремонт автомобіля Ford Fiesta, державний реєстраційний номер [NUMBER] , у сумі 208040 гривень 88 копійок (а. с. 28). При цьому, як вбачається з матеріалів справи (а. с. 29-32 та на звороті) ремонтна калькуляція № 1.003.18.0007225 від 18 травня 2018 року складена компанією «Олександрія», а фірмою-ремонтником вказано ФОП « [PERSON] » ([INFO] ). Розрахунком страхового відшкодування (за страховим випадком КАСКО) (а. с. 33) встановлено, що: дійсна (оціночна) вартість застрахованого об`єкта становить 400001 гривень, страхова сума 400001 гривня, вартість відновлювального ремонту застрахованого об`єкту становить 208040 гривень 88 копійок, при цьому, сума виплати в рамках прямого врегулювання по справі № 1.102.18.0003045 становить 99000 гривень, сума страхового відшкодування - 109040 гривень 88 копійок. Вказаний розрахунок підписаний виконавцем Зінченко О. та затверджений Теплюком А., однак підпису про ознайомлення з ним [PERSON] та її погодження він не містить. Відповідно до страхового акту № АХА2380579 від 23 травня 2018 року АТ «СК «АХА Страхування», виплату страхового відшкодування за договором страхування № 75908а8д від 27 березня 2018 року у сумі 109040 гривень 88 копійок необхідно здійснити на реквізити ФОП [PERSON] (ЄДРПОУ [NUMBER] ) (а. с. 34). 24 травня 2018 року АТ «СК «АХА Страхування» здійснено виплату ФОП [PERSON] (ЄДРПОУ [NUMBER] ) страхового відшкодування згідно акту № АХА2380579, що підтверджується копією платіжного доручення № 455101 від 24 травня 2018 року у сумі 10940 гривень 88 копійок (а. с. 35). 09 травня 2018 року ФОП [PERSON] за заявою АТ «СК «АХА Страхування» складено звіт про оцінку вартості матеріального збитку, завданого володільцю колісного транспортного засобу № 06/05/18 (а. с. 36-38), за яким дійсна ринкова вартість колісного транспортного засобу - 332486 гривень 79 копійок, вартість відновлювального ремонту - 243599 гривень 20 копійок, вартість матеріального збитку - 243599 гривень 20 копійок, коефіцієнт зносу - 0 (строк експлуатації менше 7 років). Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування АТ «СК «АХА Страхування» за договором страхування (поліс) № АК007697881 від 27 квітня 2018 року страхувальником [PERSON] (а. с. 48), розмір страхового відшкодування за вирахування безумовної франшизи складає 99000 гривень, які відповідно до страхового акту про «Пряме врегулювання» збитку № АХА2380579 від 23 травня 2018 року підлягає сплаті ФОП [PERSON] (а. с. 49). 24 травня 2018 року АТ «СК «АХА Страхування» здійснено виплату ФОП [PERSON] (ЄДРПОУ [NUMBER] ) страхового відшкодування згідно акту № АХА2380579, що підтверджується копією платіжного доручення № 455124 від 24 травня 2018 року у сумі 99000 гривень (а. с. 50). 30 липня 2018 року позивач засобами поштового зв`язку направив на адресу відповідачки досудове попередження на суму 109040 гривень 88 копійок (а. с. 7), яка повернута на його адресу з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а. с. 8). Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з вимогами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Приписами ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вимогами ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Нормою ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Приписами ч. 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з вимогами ч. ч 1, 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно з вимогами ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату). Нормою ч. 3 ст. 988 ЦК України визначено, що страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Приписами ч. 1 ст. 990 ЦК України визначено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Згідно з вимогами ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Пунктами 1.4, 1.7 ст. 1 цього Закону визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Відповідно до вимог ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно з вимогами ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Приписами п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе лише за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19. Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено те, що, якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Приписами ст. 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У своїй постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 359/2309/17 Верховний Суд вказав на те, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України, відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19), підстав відступати від яких суд не вбачає. Відповідно до вимог п. 8.2 розділу VIII Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, що затверджена наказом Міністерства юстиції України № 142/5/2092 від 24 листопада 2003 року, якщо вартість відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, то вартість матеріального збитку завданого власнику КТЗ визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження. Якщо транспортний засіб вважається фізично знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію ТЗ з місця ДТП. Для повного відшкодування завданої шкоди і страховиком, і винним водієм судам необхідно встановити ринкову вартість автомобіля до ДТП та вартість деталей, вузлів та агрегатів фізично знищеного ТЗ після ДТП. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 1 серпня 2018 року у справі № 363/2222/16-ц. Якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам з евакуації транспортного засобу з місця ДТП. Такі правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 337/5881/14-ц (провадження № 61-1586св18), від 15 березня 2018 року у справі № 564/2464/14-ц (провадження № 61-5059св18), від 4 квітня 2018 року у справі № 758/8578/15-ц (провадження № 61-8962св18), від 18 квітня 2018 року у справі № 361/3094/15-ц (провадження № 61-700св18), від 13 червня 2018 року у справі № 444/577/16-ц (провадження № 61-6285св18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 343/2372/15-ц (провадження № 61-8947св18), від 12 грудня 2018 року у справі № 466/7010/16 (провадження № 61-7447 св18), від 18 грудня 2018 року у справі № 524/561/16-ц (провадження № 61-21355св18), від 30 січня 2019 року у справі № 753/21303/16-ц (провадження № 61-31609св18). У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України, відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19), підстав відступати від яких суд не вбачає. У п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» судам роз`яснено, що у разі пошкодження внаслідок дій винної особи окремих деталей, вузлів, агрегатів транспортного засобу розмір реальних збитків необхідно визначати виходячи з вартості запасних частин і відновлювального ремонту. Приписами ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що в зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є виконавець робіт з ремонту автомобіля платником ПДВ. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 06 липня 2018 року у справі № 924/675/17. У постанові від 19 вересня 2018 року у справі № 523/5890/15-ц Верховний Суд, з-поміж іншого, зробив висновок про те, що всі операції з надання послуг із страхування, в тому числі пов`язані компенсацією страховиком збитків, понесених потерпілим при настанні страхового випадку, не є об`єктом оподаткування ПДВ. В зв`язку з цим, за загальним правилом, як при визначенні розміру страхових платежів, так і при визначенні розміру матеріального збитку чи страхової виплати, що підлягає до відшкодування страхувальнику чи безпосередньо потерпілій особі (пункт 36.4 статті 36 Закону України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), ПДВ не нараховується, окремим рядком не виділяється і страховики не є платниками ПДВ по таких операціях. У разі, якщо страхові суми спрямовуються безпосередньо на придбання у платника ПДВ послуг з ремонту, заміщення, відтворення застрахованого об`єкта чи товарно-матеріальних цінностей, що мають бути використані в процесі його ремонту (запчастини та інші витратні матеріали тощо), то розрахунок суми виплат на таке придбання здійснюється з урахуванням сум ПДВ, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком у розрахункових документах. Зазначені зобов`язання виникають лише внаслідок фактичного надання послуги з проведення такого ремонту за умови, що виконавець цієї послуги є платником ПДВ. У випадку непроведення фактичного ремонту транспортного засобу, податкові зобов`язання не виникають. Позивач стверджує, що фактично транспортний засіб Ford Fiesta, державний реєстраційний номер [NUMBER] після дорожньо-транспортної пригоди відремонтований. При цьому, стверджує, що такий ремонт було здійснено ФОП [PERSON] (ІПН [NUMBER] ), якому позивачем сплачено відповідні кошти за ремонт та які в порядку суброгації він прохає стягнути з відповідачки. Однак, з наданих позивачем доказів не зрозуміло де, коли та ким було здійснено ремонт транспортного засобу Ford Fiesta, державний реєстраційний номер [NUMBER] . Так, п. 25.11 договору № 75908а8д від 27 березня 2018 року добровільного страхування наземного транспорту визначено, що при пошкодженні транспортного засобу розмір страхового відшкодування дорівнює розміру збитків, визначених в кошторисі, за вирахуванням встановленої у розділі 10 договору франшизи по відповідному ризику. При цьому розмір збитків визначається з урахуванням наведених нижче зазначених у розділах 15 договору умов: п. 25.11.1 вказаного договору визначено, що «на базі СТО за вибором страховика» - при розрахунку розміру страхового відшкодування в кошторис збитків включається вартість запасних частин, деталей обладнання, матеріалів та ремонтних робіт, що визначається виходячи з відновлення пошкодженого транспортного засобу на базі СТО за вибором страховика. При цьому, якщо вік транспортного засобу на дату настання страхового випадку не перевищує 48 місяців, то відновлювальний ремонт такого транспортного засобу здійснюється на базі авторизованої СТО, обраної страховиком. Страховик гарантує якість ремонту на вибраній ним СТО, а саме: зобов`язується за обґрунтованими претензіями страхувальника відшкодувати витрати, пов`язані з усунення дефектів в наслідок неякісного ремонту, здійсненого в межах суми виплаченого страхового відшкодування. Пунктом 25.11.2 договору визначено, що «на базі СТО за вибором страхувальника» - при розрахунку розміру страхового відшкодування в кошторис збитків включається вартість запасних частин, деталей, обладнання, матеріалів та ремонтних робіт, що визначаються виключно виходячи з відновлення пошкодженого транспортного засобу на базі авторизованої СТО за вибором Страхувальника. При цьому, крім авторизованої СТО, страхувальник має право обрати СТО рекомендовану страховиком. Разом з цим, п. 15 цього договору визначено умови виплати страхового відшкодування, за яким, зокрема: «на базі СТО на вибір страховика» - так (відшкодовується), а «на базі СТО за вибором страхувальника» - ні (не відшкодовується). При цьому, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що потерпіла [PERSON] 16 травня 2018 року з метою компенсації спричинених в результаті дорожньо-транспортної пригоди збитків звернулася до АТ «СК «AXA Страхування» з заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку по договору КАСКО (а. с. 14-15) та заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку по договору ОСЦПВВНТЗ (а. с. 16-18), а вже 21 травня 2018 року [PERSON] звернулася до АТ «СК «AXA Страхування» з заявою про відмову від проведення відновлювального ремонту на базі авторизованої (профільної) СТО, оскільки її не влаштовувала якість та строки проведення ремонту на СТО офіційного дилера (а. с. 19), у зв`язку з чим суд доходить висновку, що остання фактично відмовилася від виплати страхового відшкодування, а позивач здійснюючи страхову виплату, діяв на власний ризик. При цьому, суду не зрозуміло, на якій підставі позивачем здійснено страхову виплату ФОП [PERSON] , оскільки в заявах про настання події, що має ознаки страхового випадку по договору, [PERSON] просила здійснити виплату страхового відшкодування на рахунки ФОП [PERSON] . Крім того, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що надана позивачем ремонтна калькуляція на транспортний засіб Ford Fiesta, державний реєстраційний номер [NUMBER] , також має розбіжності та неточності. Так, зокрема ремонтна калькуляція № 1.003.18.0007225 від 18 травня 2018 року (а. с. 29-33 та на звороті) містить відомості про пробіг автомобілю 20000 км, а фірмою-ремонтником зазначено ФОП [PERSON] ( [INFO] ), загальна сума запчастин - 208536 гривень 52 копійки, з яких 34411 гривень 97 копійок це незрозуміла надбавка у 20 %, вартість ремонту 231156 гривень 53 копійки, з яких 23115 гривень 65 копійок ПДВ, тоді як у ремонтній калькуляції № 1.003.18.0007225 від 09 травня 2018 року (а. с. 39-40 та на звороті), на підставі якої складено висновок про вартість матеріального збитку (а. с. 36-38) пробіг авто вказаний 6295 км, а ремонтна організація не зазначена взагалі, загальна сума запчастин - 218550 гривень 24 копійки, вартість ремонту - 243599 гривень 20 копійок. При цьому, в обох ремонтних калькуляціях включена заміна правої фари, тоді, як остання під час дорожньо-транспортної пригоди 27 квітня 2018 року пошкоджена не була, що в свою чергу також підтверджується матеріалами справи (а. с. 41-44 та на звороті). З огляду на викладене, враховуючи, що вказані ремонтні калькуляції мають розбіжності, містять перелік заміни запчастин, які не були пошкоджені в результаті дорожньо-транспортної пригоди, суд доходить висновку, що дані ремонтні калькуляції є необґрунтованими та недостовірними, а відтак є неналежними доказами у справі, внаслідок чого не приймає їх до уваги. Також суду не зрозуміло, на якій підставі ФОП [PERSON] виставлено рахунок за ремонт транспортного засобу Ford Fiesta, державний реєстраційний номер [NUMBER] (а. с. 28), на підставі ремонтної калькуляції № 1.003.18.0007225 від 18 травня 2018 року (а. с. 29-33 та на звороті), в якій зазначено, що фірмою ремонтником є ФОП [PERSON] ( [INFO] ). З огляду на викладене, зважаючи на те, що позивачем не надано жодних належних, достатніх і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, суд доходить переконливого висновку про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог. Більш того, з матеріалів справи вбачається, що позивач прохає стягнути з відповідачки страхове відшкодування за страховим випадком, який мав місце 27 квітня 2018 року, тоді як з позовом позивач звернувся до суду у вересні 2021 року, зі спливом трьох років позовної давності. Так, приписами ст. 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимули суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист пре установленого строку. Приписами ст. 257 ЦК України визначено строк загальної позовної давності тривалістю у три роки. Згідно з вимогами ч. ч. 3,4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, застосування якої заявлено стороною у спорі та є підставою для відмови у позові. Так, 11 січня 2022 року відповідачкою до суду подано заяву про застосування строків позовної давності до позовних вимог відповідача (а. с. 68-70). Разом з цим, суд зазначає про те, що не приймає до уваги вказану заяву відповідачки, оскільки виходячи з вимог статті 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосовувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Такі правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду у справах № № 712/8916/17 від 07 липня 2020 року, 369/6892/15-ц від 22 травня 2018 року, 367/6105/16-ц від 31 жовтня 2018 року, 575/476/16-ц від 07 листопада 2018 року, 183/1617/16 від 14 листопада 2018 року, 504/2864/13 від 28 листопада 2018 року, 522/2202/15-ц від 05 грудня 2018 року, 2004/1979/12 від 07 серпня 2019 року, 522/1029/18 від 18 грудня 2019 року, 372/266/15-ц від 16 червня 2020 року. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних у передбачених цим Кодексом випадках. З огляду на викладене, з урахуванням того, що позивачем не надано суду жодних належних, достатніх і допустимих доказів на підтвердження сплати страхових внесків за договором № 75908а8д від 27 березня 2018 року добровільного страхування наземного транспортного засобу станом на дату дорожньо-транспортної пригоди (27 квітня 2018 року), що в свою чергу позбавляє суд можливості встановити дату початку його дії, враховуючи те, що потерпіла [PERSON] просила страхову компанію сплатити страхове відшкодування на рахунки ФОП [PERSON] , а потім взагалі відмовилася від проведення ремонту транспортного засобу на авторизованій СТО, при цьому позивач прохає суд стягнути з відповідачки розмір страхового відшкодування сплаченого на рахунки ФОП [PERSON] , за ремонтною калькуляцією, яка визнана судом неналежним доказом у справі, оскільки має необґрунтовані нарахування та розбіжності у вихідних даних, суд доходить переконливого висновку про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Отже, при ухваленні рішення по суті, суд повинен вживати всіх заходів задля того, щоб судове рішення було не лише законним, але й справедливим. Європейський суд з прав людини вказав у своєму рішенні «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому, виходячи із вищевикладеного, суд визнає, що позовні вимоги не доведені належними, допустимими та достатніми доказами, через що підстави для задоволення позову відсутні, через що суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. У зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог за приписами ст. 141 ЦПК України судовий збір не відшкодовується. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed