Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-11 00:00:00

Представник позивача [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] , звернулася до суду з вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 23.02.2015 з [PERSON] стягнуті аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини від доходу, але не менше ніж тридцять відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.01.2015 до досягнення [PERSON] повноліття, після чого аліменти стягувати в розмірі 1/4 на утримання сина [PERSON] . На даний час вказане судове рішення перебуває на виконанні у Торецького МВДС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) та з пенсії й страхових виплат позивача стягуються аліменти на користь відповідача на утримання дітей. На даний час син [PERSON] , [INFO] , мешкає разом з батьком [PERSON] , що підтверджується особистою заявою [PERSON] та актом 726 від 19.04.2022 про фактичне проживання за адресою: [ADDRESS] разом з батьком з 02.03.2022. Син [PERSON] мешкає разом з матір`ю за адресою: Хмельницька область, Теофипільський район, с. Турівка. Отже, діти мешкають за власним бажанням один з батьком, другий з матір`ю. Крім того, з позивачем проживає його непрацездатна мати [PERSON] , 1954 року народження, яка потребує постійного стороннього догляду, не може самостійно пересуватися і обслуговувати себе. У позивача змінився склад сім`ї, а саме особи, які перебувають на його утриманні, а саме син [PERSON] та мати [PERSON] . \~ \~ \~ \~Представник позивача вважає, що оскільки у відповідача, як отримувача аліментів, зменшився склад осіб, які по відношенню до нього є аліментозобов`язаними, це є підставою для припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей позивача. \~ \~ \~ \~Крім того, як підставу для припинення стягнення аліментів, зазначає, що позивач є особою з інвалідністю 3 групи. \~ \~ \~ \~Просить припинити стягнення аліментів з позивача на користь відповідача на утримання неповнолітніх дітей. \~ \~ \~ \~Провадження у справі відкрито 16.08.2022. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 12.09.2022 закрито підготовче провадження та призначений судовий розгляд справи. \~ \~ \~ \~Представник позивача в судовому засідання заявлені позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі. \~ \~ \~ \~Відповідачка в судове засідання не з`явилася, просила справу розглянути без її участі, проти позову заперечує в повному обсязі. Крім того, відповідачкою наданий відзив на позовну заяву, з якого вбачаться, що вона не згодна із заявленими позовними вимогами, оскільки позивач просить припинити стягнення на обох синів, хоча молодший син проживає разом з нею та відповідач повинен утримувати його матеріально, тому у випадку задоволення позову, це обмежить право на матеріальне забезпечення сина [PERSON] . \~ \~ \~ \~Представник третьої особи - Торецького відділу державної виконавчої служби у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надав заяву з проханням розглянути справу без участі представника відділу. Заслухавши пояснення\~представника позивача, повно та всебічно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, і, об`єктивно оцінивши докази, суд доходить наступного висновку. Статтею 51 Конституції України\~визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Верховний Суд неодноразово в усталеній практиці наголошує на тому, що відповідно до положень статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй «Про права дитини», яку ратифіковано\~Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Відповідно до частини першої\~статті 179 Сімейного кодексу України\~аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім`я якого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням. При розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів,\~за\~відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Зі змісту\~статей 179 - 181 Сімейного кодексу України\~вбачається, що аліменти підлягають використанню на утримання дитини, а тому припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає їх на дитину. Зазначений правовий висновок був висловлений Верховним Судом 16.05.2018 при розгляді справи №439/260/16-ц. Як встановлено судом, рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 23.02.2015 з [PERSON] стягнуті аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини від доходу, але не менше ніж тридцять відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.01.2015 до досягнення [PERSON] повноліття, після чого аліменти стягувати в розмірі 1/4 на утримання сина [PERSON] . Згідно з актом про фактичне проживання особи 726 від 19.04.2022, за адресою: [ADDRESS] , проживає [PERSON] з сином [PERSON] , [INFO] , окремо від матері дитини. В матеріалах справи міститься заява малолітнього [PERSON] , в якій останній зазначає, що мешкає разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Згідно з висновком ЛКК 625/5 від 04.10.2021, [PERSON] , 1954 року народження, за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду, не може самостійно пересуватися та обслуговувати себе. Згідно з висновком МСЕК від 13.01.2022 [PERSON] встановлено третю групу інвалідності за професійним захворюванням, безстроково. Звертаючись до суду з даним\~позовом, представник позивача просила припинити стягнення з позивача на користь відповідача аліментів, стягнутих з нього на її користь на підставі судового рішення на утримання синів [PERSON] та [PERSON] \~у розмірі 1/3 частини від доходу, але не менше ніж тридцять відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.01.2015 до досягнення [PERSON] повноліття, після чого аліменти стягувати в розмірі 1/4 на утримання сина [PERSON] . При цьому, представник позивача посилається на норми ч.4 ст.223 ЦПК України, ч.1 ст.192 СК України та ст.273 СК України. Згідно\~з частинами 1, 2\~статті 5\~ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Сімейне законодавство України не містить\~ підстав для припинення стягнення аліментів, за рішенням суду, яке набрало законної сили, однак за аналогією права для врегулювання такого роду правовідносин можуть бути застосовані норми частини четвертої\~статті 223 ЦПК України 2004 року\~(стаття273 частина 4 ЦПК України\~у нині діючій редакції). Зазначений правовий висновок був висловлений Верховним Судом 04.09.2019 при розгляді справи №711/8561/16-ц. Відповідно до частини 4\~статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Згідно з\~ст.160\~СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За частинами першою, другою\~статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Судом встановлено, що дійсно син [PERSON] проживає разом з батьком, що підтверджується актом 726 від 19.04.2022 про фактичне проживання за адресою: [ADDRESS] разом з батьком з 02.03.2022. Вказаний факт не заперечується й відповідачкою. Разом з тим, суд застосовуючи положення\~статті 5 ЦПК України, не може визначити такий спосіб захисту, як припинення стягнення аліментів з позивача на користь відповідача на утримання обох неповнолітніх дітей, оскільки за судовим рішенням з нього стягнуті аліменти на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частини з його доходу, та позивач повинен нести обов`язок по сплаті аліментів на користь відповідача на утримання обох синів. При цьому суд зауважує, що позовних вимог про припинення стягнення аліментів на утримання дитини, яка проживає з позивачем, заявлено не було, а обов`язок щодо утримання сина [PERSON] , який проживає разом з матір`ю, у позивача не припинився. Також суд зазначає, що представник позивача обґрунтовуючи позовні вимоги безпідставно послався на положення\~статті 192 СК України, оскільки зазначеною статтею врегульовано зміна розміру аліментів, та на положення ст. 273 СК України, якою врегульовано припинення права щодо обов`язку по утриманню інших членів сім`ї та родичів, тоді як вимоги позивача зводяться до припинення стягнення аліментів на утримання дітей. З огляду на вказане, позовні вимоги є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed