Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-06 00:00:00

Позивач звернувся в суд із даним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 01.06.2010 відповідач уклала із позивачем кредитний договір, отримавши кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, розмір якого котрий в подальшому збільшився до 1\~000 гривень. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором, заборгованість відповідача станом на 30.11.2021 становить 10922,37 гривень. Позивач просить стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 10922,37 грн та судові витрати. 28.10.2022 відповідач подав відзив на позовну заяву, який обгрунтовує тим, що відповідач зобов`язався погашати кредит щомісячними платежами. Зазначає, що згідно з розраунку заборгованості, останній платіж за договором було здійснено 13.02.2012, а отже право позивача вважається порушеним з моменту порушення строку внесення чергового платежу, тобто з 13.02.2012, після якого розпочинається перебіг позовної давність щодо вимог про стягнення кожного такого щомісячного платежу. Разом з тим цей строк обраховується та спливає стосовно кожного щомісячного платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу, а не стосовно заборгованості за кредитом в цілому. В такому разі кредитна заборгованість підлягає стягненню в межах позовної давності. Зважаючи на вище викладене, відповідач просить застосувати строки позовної давності щодо стягнення заборгованості за кредитним договором та повністю відмовити у задоволенні позову. 29.11.2022 представник позивача подав відповідь на відзив в якому позивач заперечує сплив строків позовної давності та просить позовну заяву задовольнити в повному обсязі. В судове засідання представник позивача не з`явився, однак подав заяву в якій позовні вимоги підтримує повністю, просить проводити розгляд справи у відсутності представника позивача. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, подали заяву в якій просять проводити розгляд справи у їхній відсутності та відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у відзиві на позов. Враховуючи те, що сторони в судове засідання не з`явились, тому згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється без фіксування технічними засобами. Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 01.06.2010 між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та [PERSON] укладено кредитний договір, відповідно до якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до умов кредитування, котрі особисто підписанні відповідачем, остання зобов`язалась щомісячно до 25 числа погашати кредит. Розмір щомісячного платежу становить 7% від заборгованості, але не менше 50 грн і не більше залишку заборгованості. Також сторонами обумовлено пільговий період за користування кредитом до 55 днів та визначено розмір процентів за користування кредитом після 55 днів користування кредитом 2,5% від залишку заборгованості за кредитом. Таким чином, відповідач зобов`язалась погашати заборгованість по кредиту, шляхом внесення щомісячних платежів у розмірі та в строки, передбачені договором. Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). З дослідженого судом розрахунку заборгованості по кредиту встановлено, що відповідач не вчасно та не в повному обсязі здійснювала щомісячні платежі по поверненню кредиту, тобто порушила зобов`язання. Згідно з ч.1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, зокрема, сплата неустойки. Відповідно до ч.1 ст. 548 ЦК України, виконання зобов`язання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. В силу ч.1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше нерухоме майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що у [PERSON] існує 463,16 грн заборгованості за кредитом, 10429,21 грн заборгованості по відсотках за користування кредитом, 30 грн заборгованості по пені. Відповідно до умов договору сторони визначили, що у випадку несвоєчасного виконання грошових зобов`язань відповідач зобов`язаний сплатити позивачу пеню. Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Проте, відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів, які б спростували доводи позивача щодо невиконання ним умов договору, наявність заборгованості за цим договором у розмірі 10922,37 гривень. З огляду вищенаведеного, суд приходить до висновку, що не сплачуючи обов`язкові щомісячні платежі у строк та розмірах визначених договором, [PERSON] порушила умови зобов`язання, внаслідок чого має заборгованість у розмірі 10922,37 грн, котра не спростована жодними належними та допустими доказами. На судовий розгляд справи відповідач подав заяву про застосування строку позовної давності. Вирішуючи дану заяву суд виходить з наступного. Згідно з умовами кредитного договору відповідач зобов`язана здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право позивача вважається порушеним з моменту недотримання відповідачем строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, котрий суд відповідно до вимог с.4 ст. 263 ЦПК України застосовує до даних спірних правовідносин. Із розрахунку заборгованості встановлено, що [PERSON] здійснила останній платіж 08.05.2019 та після чого перестала виконувати щомісячні зобов`язання з погашення кредиту, а тому позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів, процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежа. Із матеріалів цивільної справи вбачається, що позивач звернувся до суду 28.01.2022. Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно зі ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначенним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки позов пред`явлено 28.01.2022, тому суд приходить до висновку, що вимоги про повернення кредиту у виді щомісячних чергових платежів за межами трьох років до дня звернення до суду, подані з пропуском строку позовної давності. Також суд бере до уваги, що відповідно п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені). Із дослідженого судом розрахунку встановлено, що відповідач протягом року до дня звернення до суду із даним позовом не нараховував відповідачу пеню за порушення кредитного зобов`язання. Згідно з даного розрахунку пеню в розмірі 50 було нараховано 01.08.2019, тобто більше одного року до дня звернення в суд з даним позовом. Оскільки заборгованість за пенею розраховано позивачем за межами строку позовної давності і відповідач подав заяву про застосування строку позовної давності, тому у задоволенні вимоги про стягнення пені в розмірі 30 грн слід відмовити. З огляду\~наведеного,\~суд приходить\~до висновку,\~що з\~відповідача на\~користь позивача\~слід стягнути\~463,16\~грн заборгованості\~за тілом\~кредиту,\~2089,81\~грн заборгованості\~за процентами\~за користування\~кредитом, в межах строку позовної давності за період з 28.01.2022 (дата звернення до суду) по 28.01.2019, що становить 2552,97 гривень. При цьому суд не погоджується із вимогою відповідача про відмову у задоволенні позову повністю у зв`язку із пропуском строку позовної давності, оскільки позивачем пропущений лише строк вимоги про повернення щомісячних чергових платежів за межами трьох років до дня звернення в суд, а тому вимоги позивача про стягнення кредиту в межах трьох років до дня звернення до суду (з 28.01.2019 по 28.01.2022) заявлені в межах строку позовної давності. Оскільки позов задоволено частково, тому відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір пропорційний розміру задоволених позовних вимог (23,37%), котрий становить 579,80 грн (2481 х 23,37%:100).

Outcome: partial