Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-06 00:00:00

У жовтні 2022 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування позову зазначила, що 11.12.1993 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб, у якому сторони неповнолітніх дітей не мають. Вказала, що причиною розпаду сім`ї є те, що позивач з відповідачем не знаходять спільної мови з більшості питань стосовно співжиття та відношення один до одного, на підставі цього у них часто виникали сварки, жити в подальшому разом сторони не можуть, а тому просила суд про розірвання шлюбу та стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат. Позивач у судове засідання не з`явилася, але надала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила про їх задоволення та про розгляд справи за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав письмову заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги визнав повністю. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 11.12.1993 року (свідоцтво про шлюб (повторне) серії [NUMBER] , місце реєстрації: виконавчий комітет Гур`ївської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області, актовий запис № 17 від 11.12.1993 року). У шлюбі сторони неповнолітніх дітей не мають. Подружнє життя між сторонами не склалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Подружжя не бажають проживати разом, шлюбні відносини між ними припинено. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що передбачено ч. 1 ст. 55 СК України. Кожен з подружжя також має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України). Враховуючи вимоги позивача про розірвання шлюбу, а також визнання відповідачем заявлених позовних вимог, суд, на підставі вищевикладеного, згідно зі ст. ст. 104, 110, 112 СК України, приходить до висновку, що подальше сумісне життя подружжя і збереження сім`ї стало неможливим, суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, у зв`язку з чим заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб розірванню. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У своїй позовній заяві та окремо [PERSON] не просила суд про повернення, після розірвання шлюбу, дошлюбного прізвища. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 та ч. 1 ст. 142 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 50% судового збору, що становить 496,20 грн.

Outcome: approved