Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-12 00:00:00

4 жовтня 2022 року позивач звернувся до суду із даним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що він з 17 травня 2004 року працював на шахті «Орджонікідзе» ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», правонаступником якого є ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», з повним робочим днем у підземних умовах за спеціальністю машиніст електровоза. 7 серпня 2020 року позивача було звільнено з роботи за ст. 38 КЗпП у зв`язку з виходом на пенсію. Загальний стаж роботи позивача на підземних роботах складає 16 років 2 місяця. Робота у підземних умовах за тривалий час трудових відносин позивача з відповідачем негативно вплинули на стан його здоров`я, спричинивши виникнення професійного хронічного захворювання, за фактом якого було проведено розслідування, внаслідок чого за актом про розслідування від 12 серпня 2022 року професійне захворювання позивача виникло за обставин його роботи на шахті імені Орджонікідзе підземним машиністом електровоза, а саме виконання робот з керування електровозами під час відкочування навантажених та порожніх ешелонів, під час навантаження гірничої маси з люків дозаторів та розвантажування на перекидачі. При цьому внаслідок недосконалості гірничошахтного устаткування, підпадав під вплив підвищених рівнів загальної вібрації. Так комісією з розслідування встановлено наявність у позивача хронічного професійного захворювання за діагнозом: вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації з церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом та частинами акроангіоспазмами, у поєднанні з попереково-крижовою радикулонейропатією ( L5, S1) з вираженими статико-динамічними порушеннями і стійким больовим синдромом, нейродистрофією у вигляді деформуючого остеоартрозу з періартрозом колінних (ПФ другого ступеня) суглобів. Т 75.2. Крім того встановлено наявність шкідливих умов праці позивача на підставі інформаційної довідки про умови праці від 08.11.2021 р. ГУ Держпраці у Дніпропетровській області. Враховуючи вказане, за довідкою МСЕК від 4 жовтня 2022 року позивачу було встановлено ступінь стійкої втрати працездатності внаслідок проф. захворювання - 60% з 26 вересня 2022 року безстроково, а також встановлено 3 групу інвалідності з 26 вересня 2022 року. Таким чином через хронічне професійним захворювання було порушено нормальні життєві зв`язки позивача. Тривалий процес лікування позбавляє його можливості вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання позивач відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того позивач постійно відчуває психологічний дискомфорт, що позначається на його душевному та фізичному станах через незворотність негативних змін у його житті. Тому факт моральних страждань є очевидним, які позивачу мають бути відшкодовані внаслідок ушкодження його здоров`я у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем вимог законодавства зі створення безпечних умов праці. Посилаючись на практику Верховного Суду в аналогічних справах, враховуючи ступінь втрати професійної працездатності позивача 60%, застосовуючи кратність у співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати на час розгляду справи, просив стягнути на користь позивача з відповідача у рахунок відшкодування моральної шкоди 234000 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. Позивач, [PERSON] , у судове засідання не з`явився, надавши суду заяву з проханням вирішити спір за його відсутності, наполягаючи при цьому на задоволені позову. Представники відповідача, зокрема, [PERSON] , у судове засідання не з`явились за невідомих суду причин повторно, будучи повідомленими про час та місце слухання справи належним чином, не надавши суду відзиву на позов та заяв з проханням вирішити спір у їх відсутність. Дослідивши наявні у матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення заявлених вимог, виходячи з наступного вмотивування. Встановлено, що [PERSON] з 17 травня 2004 року перебував у трудових відносинах з відповідачем та працював з 17 травня 2004 року до 7 серпня 2020 року машиністом електровозу, звідки його 7 серпня 2020 року було звільнено з роботи в ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» за ст. 38 КЗпП України у зв`язку з виходом на пенсію, що підтверджується копією трудової книжки позивача, [NUMBER] (а. с. 29-33). Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 12 серпня 2022 року, складеного відносно підприємства ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат»\~встановлено наявність у [PERSON] , стаж роботи якого в умовах впливу шкідливих факторів становив 16 років 2 місяця, професійного захворювання: вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації з церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом та частинами акроангіоспазмами, у поєднанні з попереково-крижовою радикулонейропатією (L5, S1) з вираженими статико-динамічними порушеннями і стійким больовим синдромом, нейродистрофією у вигляді деформуючого остеоартрозу з періартрозом колінних (ПФ другого ступеня) суглобів, що підтверджується медичним висновком від 7 липня 2022 року ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини», із зазначенням виникнення його причин: під час роботи наражався на дію загальної вібрації, важкої фізичної праці, несприятливого мікроклімату, шуму та пилу, параметри яких перевищували ГДР, що також підтверджується Інформаційною довідкою пр оумови праці від 8 листопада 2021 року (а. с. 13-14, 17-19, 20-23). Згідно із довідкою МСЕК № 122250 від 4 жовтня 2022 р. [PERSON] було встановлено 60% стійкої втрати працездатності безстроково зі встановленням 3-ї групи інвалідності з 26 вересня 2022 року безстроково з рекомендацією санаторно-курортного лікування (а. с. 24). У зв`язку із професійним захворюванням [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується виписним епікризом № 1794/358 від 08 липня 2022 року. Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. За ч. 4\~ст. 43, ч. 1 ст. 46 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до\~ст. 12 Закону України "Про охорону праці"\~(на момент виникнення спірних правовідносин) відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно із ст. 153 КЗпП України забезпечення\~безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. На підставі\~ст.237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Враховуючи, що відшкодування працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому ст. 237-1 КЗпП України, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, та моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я під час роботи у відповідача, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, то суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат». Також судом встановлено, що у зв`язку з отриманням професійного захворювання зі встановленням стійкої втрати працездатності у розмірі 60% безстроково та встановленням третьої групи інвалідності безстроково позивачу безумовно заподіяно моральну шкоду. Внаслідок професійного захворювання у позивача змінилися умови життя, він змушений проходити тривале лікування, відчуваючи фізичний біль та дискомфорт у повсякденному житті, обмеженість у можливості продовжувати колишній активний спосіб життя й тривогу за майбутнє. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності та справедливості. Так відповідно до п. 9\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~судову практику\~в справах\~про відшкодування\~моральної (немайнової)\~шкоди» №\~4\~від 31\~березня 1995\~року розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Таким чином суд бере до уваги при обрахунку розміру моральної шкоди позивачу внаслідок професійного захворювання кількість часу, яку [PERSON] пропрацював у шкідливих умовах на підприємстві відповідача, ступінь втрати ним працездатності через професійне захворювання, розмір мінімальної заробітної плати на час встановлення йому втрати працездатності, а також провину підприємства відповідача у спричиненні ушкодження здоров`я позивачу, яка лежить на ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», внаслідок чого слід застосувати подвійний коефіцієнт при такому обрахунку, що буде відповідати принципу справедливості. Отже, враховуючи, що [PERSON] пропрацював на підприємстві відповідача 16 повних років, отримавши 60% стійкої втрати працездатності внаслідок набутого ним професійного захворювання при роботі у шкідливих умовах на підприємстві відповідача, безстроковість визначеної позивачу втрати працездатності та 3 групи інвалідності, а також беручи до уваги розмір на 1 січня 2022 року мінімальної заробітної плати в сумі 6500 грн. та визначений судом коефіцієнт, то при обрахунку моральної шкоди позивачу за даним позовом вбачається, що розмір відшкодування працівнику моральної шкоди повинен дорівнювати 124800 грн. (16 х 6500 х 0,6 х 2 = 124800), що відповідатиме завданій [PERSON] моральній шкоді через незворотність негативних наслідків профзахворювання на його подальшому житті. Суд зазначає, що виконуючи судове рішення про стягнення на користь працівника моральної шкоди, завданої порушенням трудових прав, роботодавець як податковий агент утримує із присудженої суми відповідні податки і збори, оскільки суд, задовольняючи позовні вимоги працівника, визначає суму без утримання податків й інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата податку з доходів фізичних осіб є обов`язком працівника, податковим агентом якого на підставі закону виступає роботодавець, тому суд, задовольняючи вимоги про стягнення моральної шкоди на корись позивача, визначає суму моральної шкоди без утримання податку й інших обов`язкових платежів, про що вказує в резолютивній частині рішення. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 7 жовтня 2020 року по справі № 523/14396/19. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача також підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 1248 грн.

Outcome: partial