Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-07 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що на обліку Управління-служби у справах дітей адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради перебувають діти, які опинилися в складних життєвих обставинах: [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~з причини\~ухилення батьків\~від виконання\~батьківських обов`язків.\~Батьками дітей\~є [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Діти мають близьких родичів - бабусь: [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , та [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] . Питання щодо соціально-правового захисту дітей та доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , та відібрання дітей від матері без позбавлення її батьківських прав (зі станом здоров`я) [PERSON] , [INFO] , відносно їх малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , неодноразово виносилося на розгляд комісії. 21.07.2022 р. [PERSON] та [PERSON] на засідання комісії не з`явилися, але з`явилася бабуся [PERSON] , яка повідомила, [PERSON] перебуває на лікуванні в Комунальному підприємстві «Дніпровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради» з 24.06.2022 р., та повідомила про те, що діти на даний час проживають з нею та знаходяться на повному її утриманні. Батько до дітей не з`являється, участі у вихованні дітей не бере, матеріально не допомагає, здоров`ям дітей не цікавиться. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд розглядає справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних доказів. Як встановлено\~судом на\~підставі доказів,\~наданих у\~порядку ст.ст.\~76-80\~ЦПК України,\~відповідач є\~матір`ю двох\~неповнолітніх дітей\~ [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 9, 12). Діти перебувають на обліку як такі, батьки яких ухиляються від виконання батьківських обов`язків (а.с. 10-11). Мати дітей знаходиться на лікуванні в КП «ДБКЛПД» ДОР з 24.06.2022 р. (а.с.30). Діти мають близьких родичів - бабусь: [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , та [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). Постановою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Савченка Є.М. від 12.02.2021 р., яка набрала законної сили 22.02.2021 р., [PERSON] притягнуто до відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу. Постановою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Савченка Є.М. від 22.10.2019 р., яка набрала законної сили 04.11.2019 р., [PERSON] притягнуто до відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу. Постановою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Савченка Є.М. від 07.02.2020 р., яка набрала законної сили 18.02.2020 р., [PERSON] притягнуто до відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу. Як встановлено, 29.12.2019 р. близько 23.00 год. за адресою: [ADDRESS] гр. [PERSON] вчинив відносно своєї дружини [PERSON] домашнє насильство. Постановою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Щербини Почтовик І.В. від 28.03.2019 р. [PERSON] притягнуто до відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Постанова набрала законної сили 09.04.2019 р. Згідно повідомленню від 16.06.2020 р. №45.1/3593 Амур-Нижньодніпровського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, [PERSON] неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, а саме: за ч. 2 ст. 173-2 КупАП від 04.01.2020 р., за ч. 1 ст. 178 КУпАП від 28.08.2019 р., за ч. 2 ст. 178 КУпАП, за 1 ст. 178 КУпАП 06.11.2018 р., за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП від 06.11.2018 р., за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП від 26.11.2017 р., за ч .1 ст. 173 2 КУпАП від 10.05.2016 р., за ч. 1 ст. 182 КУпАП від 26.01.2015 р. Також [PERSON] , притягувався до відповідальності за кримінальна правопорушення, за ч. 1 ст. 185 КК України від 02.06.2016 р., за ч. 1 ст. 125 КК України від 31.01.2015 р. (а.с. 22). Відповідно до інформації Комунального закладу освіти «Середня загальноосвітня школа №43» Дніпровської міської ради від 26.01.2021 р. стосунки в родині нестабільні, між [PERSON] та [PERSON] часто виникають суперечки, тому [PERSON] разом з дітьми тимчасово мешкає у бабусі за місцем реєстрації (а.с. 26-27). Правовідносини між сторонами в даній справі виникли із загрози небезпеки для життя та здоров`я дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , за умови перебування дітей разом із їх матір`ю та регулюються п. 1 ст. 9, ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ч. 1 ст. 170 СК України. Суд, дослідив докази в межах заявлених суду вимог, дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного. Під час оцінки доводів позовної заяви, суд керується положеннями Конвенції про права дитини, Сімейного кодексу України, Законом України «Про охорону дитинства», а також іншими нормами права. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР. Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання. Так, рішенням у справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року(заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін. Також у справі «М.С. проти України» у рішенні від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, та у рішенні «Мамчур проти України», № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (§ 76). В усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків. У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Отже, положення про право батьків і дітей бути поряд один з одним не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, при розгляді справи суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини. Відповідно до частини першої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. За правилом частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Батьки, від яких відібрана дитина, не втрачають щодо неї прав та обов`язків, обумовлених походженням. Вони надалі залишаються носіями обов`язку щодо виховання дитини, мають право на особисте її виховання та спілкування з ними. Проте та обставина, що дитина передана іншій особі або навчальному закладу, означає, що саме їх напрямок та умови виховання одержали перевагу над тим, що здатні створити батьки, й з цим напрямком батьки повинні будуть узгоджувати свою поведінку. Основними підставами для відібрання дитини є ухилення батьків від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; жорстоке поводження з дитиною; захворювання батьків на хронічний алкоголізм або їх наркотична залежність; будь-які види експлуатації дитини, примус її до жебракування та бродяжництва тощо. Інші випадки охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише із поведінки батьків, а й із їх особистих негативних звичок. Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання.\~\~Варто враховувати й ступінь небезпеки для дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Суд, безпосередньо дослідивши зібрані докази, оцінивши їх на предмет належності і допустимості, достатності та достовірності кожний окремо та в сукупності і логічному взаємозв`язку, приходить до висновку, що поведінка відповідача відносно дітей та наявне у відповідача захворювання створює умови, за яких залишення дітей у неї є небезпечним для їх життя та здоров`я, у найкращих інтересах дітей є забезпечення їх розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її матір`ю, суд за її заявою може постановити рішення про повернення дитини (ч. 3 ст. 170 СК України). Судові витрати (судовий збір) компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved