Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-13 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернулась до Чернігівського районного суду Чернігівської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» (далі - відповідач, ПрАТ «СК «Універсальна»), в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача невиплачене страхове відшкодування у розмірі 161 754,22 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 01.12.2018 року водій автомобіля «ГАЗ 3302 418», реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована у ПрАТ «СК «Універсальна» на підставі полісу обов`язкового страхування-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ4259564 від 19.06.2018 року, рухаючись проїзною частиною [ADDRESS] у напрямку м. Чернігова, здійснив наїзд на велосипедиста [PERSON] , який, керуючи велосипедом з рамою відкритого типу, рухаючись попереду, в попутному напрямку, ближче до правого узбіччя, раптово здійснив маневр лівого повороту, в результаті чого останній отримав тілесні ушкодження, від яких [INFO] помер. За фактом дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) 01.12.2018 року слідчим Чернігівського районного відділення поліції Чернігівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018270270001203. 29.10.2019 року Старшим слідчим Слідчого відділу Чернігівського районного відділення поліції Чернігівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області винесено постанову про закриття кримінального провадження № 12018270270001203 від 01.12.2018 року у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 Кримінального кодексу України. 01.03.2019 року звернулася позивач, як дружина померлого [PERSON] , до ПрАТ «СК «Універсальна» із заявою про виплату страхового відшкодування, заподіяного внаслідок ДТП, що мала місце 01.12.2018 року та просила відшкодувати моральну шкоду у розмірі 44 676,00 грн.; витрати на поховання у розмірі 3 040,00 грн.; витрати лікування у розмірі 7 737,43 грн. та відшкодування на утримання. У подальшому ПрАТ «СК «Універсальна» було складено страхові акти № № 49073/1, 49073/2 від 24.02.2020 року, на підставі яких позивач здійснив [PERSON] виплату страхового відшкодування у розмірі 27 726,72 грн., з яких: 22 338,00 грн. - відшкодування моральної шкоди та 5 388,72 грн. - відшкодування витрат на лікування та поховання. ПрАТ «СК «Універсальна», посилаючись на п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» повідомило позивача, про зменшення суми відшкодування на 50%, оскільки дії велосипедиста [PERSON] перебувають у причинному зв`язку з виникненням ДТП, що мала місце 01.12.2018 року. Позивач вважає, що ПрАТ «СК «Універсальна» безпідставно відмовило у виплаті страхового відшкодування у повному обсязі та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню не виплачене страхове відшкодування у розмірі 161 754,22 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.07.2020 року справу було передано судді Чернігівського районного суду Чернігівської області Меженніковій С.П. Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 13.07.2020 року цивільну справу за позовом [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» про стягнення не виплаченого страхового відшкодування передано за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.07.2020 року справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03.08.2020 року прийнято до провадження та в порядку загального позовного провадження відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» про стягнення не виплаченого страхового відшкодування, підготовче засідання у справі призначено на 22.02.2021 року. 11.01.2021 року від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, в якій останній зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити та проти ухвалення заочного рішення не заперечує. 19.02.2021 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача проти позову заперечував, оскільки вимоги позивача є необґрунтованими. Так, на підставі п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ПрАТ «СК «Універсальна» було прийнято рішення про зменшення на 50% суми страхового відшкодування та виплачено позивачу витрати на поховання та лікування у розмірі 5 388,72 грн.; відшкодування моральної шкоди у розмірі 22 338,00 грн. Зазначає, що ДТП, яка мала місце 01.12.2018 року, сталася внаслідок порушення велосипедистом [PERSON] Правил дорожнього руху, тому у разі, якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб, сума страхового відшкодування склала 50% від заявленої позивачем суми. Крім того, вказує, що вимоги позивача щодо стягнення коштів у зв`язку із втратою годувальника є необґрунтованими та не підтверджені жодними доказами, передбаченими пп. є) п. 35.2 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 22.02.2021 року справу знято зі складу у зв`язку із перебуванням головуючого судді у відпустці та підготовче засідання призначено на 25.05.2021 року. 25.03.2021 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній зазначає, що положення п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» стосуються заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними сукупними діями за участю декількох транспортних засобів (наїзду на пішохода декількома транспортними засобами), а заподіяна шкода не може розподілятися між водієм транспортного засобу та велосипедистом [PERSON] , який загинув внаслідок ДТП. Вказує, що велосипедист не є джерелом підвищеної небезпеки, а наявність чи відсутність його вини у ДТП не може бути підставою для покладення на нього зобов`язання з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Крім того, вважає, що позивач має право на стягнення коштів у зв`язку із втратою годувальника на підставі п. 27.2 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та п. 1 ст. 1200 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25.05.2021 року, у зв`язку з неявкою учасників справи, щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час і місце підготовчого засідання, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 198, п. 3 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 28.10.2021 року. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28.10.2021 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» про стягнення не виплаченого страхового відшкодування, та справу призначено до розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 23.03.2022 року. 23.03.2022 року справу знято зі складу, у зв`язку із наявністю загрози життю, здоров`ю та безпеці учасників справи, суддів та працівників апарату суду через військову агресію Російської Федерації проти України, судове засідання призначено на 01.11.2022 року. 27.10.2022 року від представника позивача - адвоката Макух А.В. надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами Печерського районного суду м. Києва з використанням власних технічних засобів «Easy Con». Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28.10.2022 року у задоволенні клопотання представника позивача про проведення судового засідання у цивільній справі за позовом [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» про стягнення не виплаченого страхового відшкодування в режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення «Easy Con» відмовлено. 01.11.2022 року справу знято зі складу, у зв`язку із оголошенням повітряної тривоги у м. Києві та судове засідання призначено 14.12.2022 року. 14.11.2022 року від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, в якій остання зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити та проти ухвалення заочного рішення не заперечує. В судове засідання 14.12.2022 року учасники справи не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, в тому числі, з використанням засобів мобільного зв`язку, електронною поштою та шляхом публікації оголошення на веб-порталі судової влади України. Частиною 1 ст. 223 ЦПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Оскільки учасники справи були належним чином повідомлені про розгляд справи, а представник позивача у заяві від 14.12.2022 року просила розглядати справу за відсутності позивача та її представника, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності учасників справи. Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне. Суд встановив, що 01.12.2018 року водій автомобіля «ГАЗ 3302 418», реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] , рухаючись проїзною частиною [ADDRESS] у напрямку м. Чернігова, здійснив наїзд на велосипедиста [PERSON] , який, керуючи велосипедом з рамою відкритого типу, рухаючись попереду, в попутному напрямку, ближче до правого узбіччя, раптово здійснив маневр лівого повороту, в результаті чого останній отримав тілесні ушкодження, від яких [INFO] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Чернігівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівський області (а. с. 10). За фактом ДТП, що мала місце 01.12.2018 року слідчим Чернігівського районного відділення поліції Чернігівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018270270001203 від 01.12.2018 року (а. с. 19). Згідно даних свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , померлий [PERSON] є чоловіком [PERSON] (а. с. 9 зворот). Відповідно до даних свідоцтва про народження серії [NUMBER] , серії [NUMBER] та серії [NUMBER] , померлий [PERSON] є батьком [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а. с. 11 зворот - 13 зворот). 04.01.2019 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] складено заяви про відмову від частки страхового відшкодування, внаслідок ДТП, що мала місце 01.12.2018 року, на користь [PERSON] , що підтверджується заявами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] від 04.01.2019 року, посвідченими секретарем Киїнської сільської ради та виконавчого комітету Філоненко Д.Ю. за реєстровими № № 09, 08, 07 (а. с. 17 - 18). 29.10.2019 року Старшим слідчим Слідчого відділу Чернігівського районного відділення поліції Чернігівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області Прядком В.М. винесено постанову про закриття кримінального провадження № 12018270270001203 від 01.12.2018 року у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 Кримінального кодексу України (а. с. 42 - 48). Відповідно до ч. 4 та ч. 6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як визначено у ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Частинами 1, 2 ст. 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. При цьому, у п. 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що відповідно до частини першої статті 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об`єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). В інших випадках шкода відшкодовується на загальних підставах, передбачених статтею 1166 ЦК, особою, яка її завдала (наприклад, коли пасажир, відчиняючи двері автомобіля, що не рухався, спричинив тілесні ушкодження особі, яка проходила поруч). Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно з п.п. 1.2., 1.3., 1.4., 1.7. ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції чинній на час дорожньо-транспортної пригоди, страховики - це страхові організації, що мають право на здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до вимог, встановлених цим Законом та Законом України «Про страхування»; потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу; особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом; володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду; забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Як визначено у ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 4 Закону, суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України, потерпілі. Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно п. 17.1 ст. 17 Закону, страховики зобов`язані укладати договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (внутрішній договір страхування, міжнародний договір страхування, міжнародний договір «Зелена картка») відповідно до цього Закону та чинного законодавства України. Як визначено у п. 22.1 ст. 22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «ГАЗ 3302 418», реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] була застрахована в ПрАТ «СК «Універсальна» на підставі полісу обов`язкового страхування-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ4259564 від 19.06.2018 року (а. с. 91). У пункті 35.1 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. 01.03.2019 року представник [PERSON] звернувся до ПрАТ «СК «Універсальна» із заявою про виплату страхового відшкодування, заподіяної внаслідок ДТП, що мала місце 01.12.2018 року (а. с. 85 - 86). Згідно п. п. 1, 5 п. 23.1 ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди є, зокрема, шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого та шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Відповідно до п. 27.1 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхове відшкодування виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. За змістом п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Згідно п. 27.4 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Листом від 24.02.2020 року за вих. № 607/13-003 ПрАТ «СК «Універсальна» повідомило представника [PERSON] про зменшення суми страхового відшкодування на 50% та ухвалення рішення про виплату позивачу витрат на поховання та лікування у розмірі 5 388,72 грн.; відшкодування моральної шкоди у розмірі 22 338,00 грн. (а. с. 51). 24.02.2020 року ПрАТ «СК «Універсальна» видало страхові акти № № 49073/1, 49073/2, яким прийняло рішення про виплату [PERSON] страхового відшкодування у розмірі 27 726,72 грн., з яких: 22 338,00 грн. - відшкодування моральної шкоди та 5 388,72 грн. - відшкодування витрат на лікування та поховання (а. с. 87, 88). Так, 25.02.2020 року на підставі наказів № № 49073/1/1, 49073/2/1 від 24.02.2020 року, ПрАТ «СК «Універсальна» перерахувало [PERSON] виплату страхового відшкодування у розмірі 27 726,72 грн. (а. с. 52). Приймаючи рішення про зменшення розміру страхового відшкодування, належного до виплаті [PERSON] , ПрАТ «СК «Універсальна» посилалося на положення п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Пунктом 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Якщо дорожньо-транспортна пригода сталася за участю декількох транспортних засобів, що перебували у з`єднанні між собою (у складі одного транспортного составу або під час буксирування із застосуванням жорсткого зчеплення чи з частковим навантаженням буксируваного транспортного засобу на платформу або на спеціальний опорний пристрій), виплата страхового відшкодування здійснюється страховиком, який уклав договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності щодо тягача, а в разі якщо цей тягач незабезпечений, регламентна виплата здійснюється МТСБУ. Якщо водії транспортних засобів скористалися правом, передбаченим пунктом 33.2 статті 33 цього Закону, страховик відшкодовує виключно шкоду, визначену статтями 29 та 30 цього Закону. Разом з тим, суд зауважує, що посилання відповідача при прийнятті рішення про зменшення суми страхового відшкодування на положення п. 36.1 ст. 36 Закону підлягають застосуванню, якщо йдеться про поділ розміру заподіяної шкоди між особами, цивільно-правова відповідальність яких застрахована. Відповідно до п. п. 4, 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року, обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшеною (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди). Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (ч. 2 ст. 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Положення статті 1193 ЦК про зменшення розміру страхового відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (передування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Відповідно до ч. 2 ст. 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що відповідач повинен нести відповідальність за шкоду завдану джерелом підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини особи, яка керувала таким джерелом, у даному випадку не підлягає до застосування до спірних правовідносин положення п. 36.3 ст. 36 Закону, відповідно до яких у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб, оскільки шкода пов`язана зі смертю потерпілого відшкодовується в незалежності від його вини. Положення п. 36.3 ст. 36 Закону стосується випадку передбаченому у ч. 2 ст. 1188 ЦК України, в якій зазначено, що якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. У постановах Верховного Суду від 03.06.2020 року у справі № 345/3335/17 та від 28.10.2020 року у справі № 445/370/19 зроблено висновок про те, що положення про ділення страхової виплати на кількість осіб винних у заподіянні шкоди застосовується у разі здійснення страхової виплати потерпілому внаслідок взаємодії кількох об`єктів підвищеної небезпеки, в даному випадку - моральної шкоди та витрат на поховання у повному обсязі. Відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього, не звільняє страховика від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] до ПрАТ «СК «Універсальна» про стягнення не виплаченого страхового відшкодування є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню страхове відшкодування витрат на лікування та поховання у розмірі 5 388,71 грн. та страхове відшкодування моральної шкоди у розмірі 22 338,00 грн. Щодо позовної вимоги про стягнення з ПрАТ «СК «Універсальна» на користь [PERSON] коштів у зв`язку із втратою годувальника, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 27.2 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Згідно п. п. 2 ч. 1 ст. 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно. Як визначено у пп. є) п. 35.2 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до заяви про страхове відшкодування додаються документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що саме на заявника покладено обов`язок у разі вимоги про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника надати документи, перелік яких є безальтернативним і вичерпним. Зокрема, заявник повинен надати документ, що підтверджує перебування на утриманні потерпілого; документ, що підтверджує доходи потерпілого за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік; документ, що підтверджує розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника. Для встановлення перебування особи на утриманні визначальним є дослідження розміру та періодичності доходів заявника та потерпілого, на час ДТП та смерті останнього. Отже, для отримання страхового відшкодування встановлено спеціальний порядок, який включає в себе обов`язкове подання страховику заяви про страхове відшкодування з наданням документів, перелік яких закріплений у п. 35.2. ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Так, листом від 13.02.2020 року за вих. № 475/13-003 ПрАТ «СК «Універсальна» повідомило представника позивача про необхідність надати документи, що підтверджують перебування на утриманні [PERSON] , інформацію щодо його доходів за попередній календарний рік, розмір пенсії (а. с. 100). Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Особа вважається такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом, непрацездатні члени сім`ї загиблого, які мали самостійний заробіток або одержували пенсію на час його смерті, можуть бути визнані утриманцями потерпілого, якщо частка заробітку останнього, що припадала на кожного з них, була основним і постійним джерелом їх існування. Проте позивачем не надано суду належних доказів того, що її доходи за вказаний період не перевищували прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Суд зауважує, що додана представником позивача до відповіді на відзив копія пенсійного посвідчення [PERSON] не є підставою для вирахування страхового відшкодування. Отже, позов підлягає частковому задоволенню. Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то судовий збір, який підлягав сплаті за подання позову, стягується з ПрАТ «СК «Універсальна» в дохід держави. З урахуванням того, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, то в дохід держави за рахунок відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 277,27 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: partial