Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-22 00:00:00

Позивачі звернулися до Першотравневого районного суду м. Чернівці із позовом до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, завданої скоєним кримінальним правопорушенням. В обґрунтування позову посилалися на те, що 14.12.2021 року ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці в справі 725/193/17, провадження 1-кп/725/232/19, [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення відносно [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а цивільні позови потерпілих [PERSON] та [PERSON] залишено без розгляду. Як вказують позивачі, зі змісту наведеної вище ухвали суду вбачається, що [PERSON] обвинувачувався у вчиненні убивства через необережність при наступних обставинах: Так, 05.09.2016р. приблизно о 20:30 год., на території двору загального користування житлових будинків [ADDRESS] та [ADDRESS] , між [PERSON] та [PERSON] на побутовому ґрунті виник словесний конфлікт. Під час конфлікту [PERSON] ,будучи обурений діями [PERSON] , став погрожувати останньому фізичною розправою. В свою чергу [PERSON] сприйняв дані погрози як особисту образу та з метою з`ясування обставин, що передували конфлікту, підійшов до [PERSON] , який в той час знаходився праворуч від входу в магазин « [INFO] », схопивши потерпілого [PERSON] лівою рукою за волосся, кулаком іншої руки став наносити йому удари, а в подальшому тягнути [PERSON] , утримуючи однією рукою за волосся, через проїжджу частину. У ході взаємної бійки [PERSON] спричинив потерпілому ряд тілесних ушкоджень, які згідно висновку експерта №573-Д від 22.12.2016, виникли незадовго до моменту настання смерті від не менш як 17-ти разової травмуючої дії твердих тупих предметів або при ударах об інші тверді тупі предмети і відносяться до легких тілесних ушкоджень, та в будь-якому причинно-наслідковому зв`язку із фактом настання смерті не перебувають. Після чого, [PERSON] , перебуваючи посередині проїжджої частини вулиці Української в м.Чернівці, спіткнувшись, втратив рівновагу, та падаючи, механічно потягнув потерпілого [PERSON] за собою, у зв`язку із чим, той отримав прискорення та впав на проїжджу частину. В процесі падіння, утримуючи рукою за волосся потерпілого, [PERSON] з необережності здійснив різкий ривок, внаслідок чого, згідно висновку експерта № 573 Д від 22.12.2016р. [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді вивиху другого шийного хребця з розривом зв`язок, ушкодження стовбура мозку, що призвели до набряку та набухання речовини головного мозку, набряку м`яких мозкових оболонок спинного мозку та розвитку субдурального крововиливу, які є несумісними із життям, від яких потерпілий помер на місці. Позивачка [PERSON] вказує що втративши чоловіка, в результаті скоєного відповідачем кримінального правопорушення позивачка залишилась без утримувача, відчула нестерпний біль від несподіваної втрати самої близької людини, коханого чоловіка. В одну мить вона залишилась без опори та надії на щасливе майбутнє, відчула суттєві та незворотні перешкоди у вигляді втрати чоловіка і порушення структури своєї сім`ї. Зазначає, що неправомірними суспільно-небезпечними діями [PERSON] . [PERSON] завдано немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни у її житті: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, негативні переживання, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні; важкість виконання повсякденних обов`язків, фіксованість уваги на проблемі відсутності поруч свого чоловіка - її любові, надії та опори, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникати контактів, почуття образи, обурення, приниженої гідності; побоювання щодо майбутнього стану здоров`я. Скоєним відносно її чоловіка кримінальним правопорушенням були порушені актуальні життєві плани, погіршені можливості побудови та реалізації нових життєвих перспектив і трудових планів, нової продуктивної самореалізації. Виникла необхідність і прикладати надлишкових психофізіологічних зусиль для пристосування до змінених умов життя. Наслідки події, що сталася, потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу на лікування (приймання заспокійливих засобів), багаторічні судові процеси, обумовили необхідність залучення значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, існування у неї інтенсивних негативних переживань непоправної втрати, горя, довічного руйнування структури сім`ї, що суттєво негативно змінило зміст життя та характер соціального функціонування. Смерть чоловіка зумовила неможливість задовольняти свої провідні потреби у емоційному зв`язку із значимою для неї людиною. При цьому, зазначає, що розмір відшкодування моральних втрат підтвердити документально важко, але внаслідок заподіяння смерті її чоловікові та в зв`язку із кримінальним провадженням у справі та її судовим розглядом суттєво порушено звичайний спосіб і уклад життя [PERSON] , можливість реалізації нею своїх потреб, звичок, бажань. При цьому, виходячи з вищенаведеного, [PERSON] виходячи з розмірів мінімальної заробітної плати, оцінює заподіяну їй моральну шкоду, з урахуванням усіх вищезазначених обставин, в сумі 327886 грн. Інший позивач [PERSON] вказує, що є сином загиблого [PERSON] і внаслідок скоєного відносно батька вбивства, він залишився без батьківського піклування, ні за що був позбавлений елементів саме чоловічого виховання, його доброзичливого ставлення та повсякденної участі у його розвиткові як особистості. Позивач позбавився самого цінного - одного з своїх батьків, з яким йому було комфортно та спокійно, з ким він дійсно отримував щиру любов, ласку та підтримку, з ким ділив всі свої мрії та сподівання, успіхи та тимчасові невдачі. Тепер йому немає від кого почути пораду, немає з ким поділитись своїми почуттями, досягненнями та поразками, адже саме з цим [PERSON] постійно звертався до батька, з яким радився і спілкувався щодо подальших своїх дій та намірів у самостійному дорослому житті. Зазначає [PERSON] , від вчиненого кримінального правопорушення стосовно його батька зазнав сильного емоційного удару, відчув нестерпний душевний біль від несподіваної втрати самої близької для нього людини - свого батька, залишившись в одну мить без опори та надії на майбутнє. Вказує, що через передчасну смерть батька він переживає дуже сильний стрес внаслідок непоправної втрати. До цих пір не може прийти в себе і перебуває в сильній депресії. Дотепер перебуває в пригніченому стані, переживає моральні страждання, так як сподівався про нерозривний зв`язок з батьком ще довгий час, спілкування з ним. Внаслідок заподіяння смерті батька і в зв`язку з кримінальним провадженням та довгим судовим розглядом справи, суттєво порушено його звичайний спосіб і уклад життя позивача [PERSON] , можливість реалізації ним своїх потреб, звичок, бажань, взаємозв`язків з оточуючими людьми. Вказує, що і зараз відчуває постійний психологічний біль, запаморочення, нервові переживання, стривоженість та дискомфорт від смерті свого батька. У нього часто проявляються емоційні спалахи, виникає дратівливість, збудливість, а тому внаслідок заподіяння смерті батька страждає не лише він, але й його близькі та знайомі люди. Непокоять [PERSON] постійні неврози, які проявляються тривогою, страхом та нездатністю в повній мірі зосередитись на основних питаннях свого життя. Після смерті батька він змушений був приймати ліки та препарати для покращення свого психоемоційного стану. Враховуючи настання тяжких наслідків - загибель батька, тяжкість вимушених змін у своєму житті, понесені цілком природні душевні страждання, викликані смертю близької людини, розрахував завдану моральну йому моральну шкоду виходячи з розмірів мінімальної заробітної плати та оцінив її на суму 327886 грн. З урахуванням викладеного, а також посиланням на інші обставини, що зумовили порушення прав позивачів, просили суд, посилаючись на норми матеріального та процесуального права: Стягнути з гр. [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 327886 грн.. Стягнути з гр. [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 327886 грн. Представником відповідача адвокатом Маркідоновим О.В. надано відзив на позовну заяву згідно якого, вказував на те, що позивачами не надано суду доказів на підтвердження обставин завдання їм моральної шкоди. У матеріалах справи відсутні докази перебування [PERSON] на лікуванні у медичних закладах унаслідок впливу психотравмувальної події, докази призначення та придбання лікарських заспокійливих засобів, докази участі в багаторічних судових процесах та витрачання на таку участь матеріальних ресурсів, а також матеріалах справи відсутні докази перебування [PERSON] на лікуванні у медичних закладах унаслідок впливу психотравмувальної події, докази призначення та придбання ліків та препаратів для покращення свого психоемоційного стану, докази участі в кримінальному провадженні та судовому розгляді справи щодо вбивства через необережність [PERSON] . Представником позивача у відзиві зазначається, що розміри грошового відшкодування моральної шкоди, заявлені у позовній заяві, є необґрунтованими та не відповідають критеріям розумності, виваженості, справедливості та співмірності. При цьому не обґрунтовують у позовній заяві, чому обрахунок розміру грошового відшкодування моральної шкоди відбувається, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати у відповідні місяці. Вказує що до позовної заяви не долучено доказів на підтвердження того, що у період з 05.09.2016 року до 05.09.2022 року розмір мінімальної заробітної плати в Україні становив саме такі показники, які використовувалися позивачами в таблицях для обрахунку розміру відшкодування завданої моральної шкоди. В той же час в цей розрахунок включено суми мінімальної заробітної плати за час з грудня 2021 року по вересень 2022 року (10 місяців), тобто частково за майбутній період, котрий на час подання позовної заяви у цій справі ще не настав. Вказує, що позивачі у позовній заяві не врахували індивідуального характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) кожного із них, не взяли до уваги особистих стану здоров`я, тяжкості вимушених змін у їх життєвих і виробничих стосунках тощо. При цьому звертає увагу, що ініціатором конфлікту фактично виступив потерпілий [PERSON] . У ході бійки вони наносили удари один одному, але фатальні наслідки конфлікту настали в результаті необережних дій, зокрема через те, що вони не втрималися на ногах і впали. На думку представника позивача усі перелічені вище обставини, котрі характеризують ступінь вини [PERSON] , як особи, котра скоєним кримінальним правопорушенням завдала моральної шкоди позивачам [PERSON] та [PERSON] , не були враховані при визначенні сум морального відшкодування, вказаних у позовній заяві. Враховуючи усе викладене вище, розміри грошового відшкодування завданої моральної шкоди у 327 886,00 грн. для [PERSON] та 327 886,00 грн. для [PERSON] не відповідають критеріям розумності, виваженості, справедливості та співмірності. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі з підстав викладених у позові та відповіді на відзив. Просив задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача в судовому засіданні частково заперечував проти задоволення позову оскільки вважає необґрунтованою заявлену суму моральної шкоди, про те на запитання суду яка на його думку має бути відшкодована моральна шкода позивачам вказав, що не може назвати та обрахувати таку суму. Також під тримав доводи видалені у поданому до суду відзиві. Суд, заслухавши присутніх учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, заслухавши свідка, приходить до наступних висновків. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. За положеннями ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. У відповідності до ч. 1, ч. 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено наступне. 14.12.2021 року ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці в справі 725/193/17, провадження 1-кп/725/232/19, [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення відносно [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а цивільні позови потерпілих [PERSON] та [PERSON] залишено без розгляду.(а.с 11) Зі змісту наведеної вище ухвали суду вбачається, що [PERSON] обвинувачувався у вчиненні убивства через необережність при наступних обставинах: Так, 05.09.2016р. приблизно о 20:30 год., на території двору загального користування житлових будинків [ADDRESS] та [ADDRESS] , між [PERSON] та [PERSON] на побутовому грунті виник словесний конфлікт. Під час конфлікту [PERSON] , будучи обурений діями [PERSON] , став погрожувати останньому фізичною розправою. В свою чергу [PERSON] сприйняв дані погрози як особисту образу та з метою з`ясування обставин, що передували конфлікту, підійшов до [PERSON] , який в той час знаходився праворуч від входу в магазин « [INFO] », схопивши потерпілого [PERSON] лівою рукою за волосся, кулаком іншої руки став наносити йому удари, а в подальшому тягнути [PERSON] , утримуючи однією рукою за волосся, через проїжджу частину. У ході взаємної бійки [PERSON] спричинив потерпілому ряд тілесних ушкоджень, які згідно висновку експерта №573-Д від 22.12.2016, виникли незадовго до моменту настання смерті від не менш як 17-ти разової травмуючої дії твердих тупих предметів або при ударах об інші тверді тупі предмети і відносяться до легких тілесних ушкоджень, та в будь-якому причинно-наслідковому зв`язку із фактом настання смерті не перебувають. Після чого, [PERSON] , перебуваючи посередині проїжджої частини вулиці Української в м.Чернівці, спіткнувшись, втратив рівновагу, та падаючи, механічно потягнув потерпілого [PERSON] за собою, у зв`язку із чим, той отримав прискорення та впав на проїжджу частину. В процесі падіння, утримуючи рукою за волосся потерпілого, [PERSON] з необережності здійснив різкий ривок, внаслідок чого, згідно висновку експерта № 573 Д від 22.12.2016р. [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді вивиху другого шийного хребця з розривом зв`язок, ушкодження стовбура мозку, що призвели до набряку та набухання речовини головного мозку, набряку м`яких мозкових оболонок спинного мозку та розвитку субдурального крововиливу, які є несумісними із життям, від яких потерпілий помер на місці. В рамках даного провадження позивачі [PERSON] та [PERSON] були визнані потерпілими. Відповідно до ст. 3 Конституції України «Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю». Відповідно до ст. ст. 56, 62 Конституції України фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів. Так, за ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Згідно ст. 1167 ЦК України Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно ст. 1168 ЦК України Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»: П. 3 Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. П. 4 Відповідно до ст.137 ЦПКУкраїни ( 1502-06 ) у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. П. 5 Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. П. 9 Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Так, відповідно до ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки, зокрема, три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі. Згідно роз`яснень п. 1 Постанову №12 від 23.12.2005 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» звільнення від кримінальної відповідальності - це відмова держави від застосування до особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, у порядку, встановленому Кримінально-процесуальним кодексом. Таким чином суд прийшов до висновку, що звільнення від кримінальної відповідальності не є виправданням особи, про визнання її невинуватою у злочині, а передбачені законом підстави звільнення від кримінальної відповідальності, зокрема у зв`язку із закінченням строків давності, визнаються нереабілітуючими. З урахуванням того, що від кримінальної відповідальності може звільнятись лише та особа, яка зобов`язана її нести, вирішенню питання про звільнення від кримінальної відповідальності має передувати і точне встановлення фактичних обставин і правильна кваліфікація вчиненого злочину. На це орієнтує і Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» №12 від 23.12.2005 року, згідно якого при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд повинен переконатися у тому, що діяння, яке поставлено особі у провину, дійсно мало місце, що вони містить склад злочину, особа винувата у вчиненні останнього, а також, що умовами та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені Кримінальним кодексом України та лише після цього має бути постановлено (ухвалено) відповідне судове рішення у визначеному Кримінально-процесуальним кодексом України. Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] погоджуючись на звільнення його від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.119 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності та на закриття кримінального провадження, відповідно до вимог ст. 49 КК України, що є нереабілітуючими підставами, погодився, що судом точно встановлені фактичні обставини справи та дана правильна кваліфікація вчиненого ним злочину, а судом було встановлено, що діяння, яке поставлено відповідачу у провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину за ч.1 ст. 119 КК України та останній винуватий у його вчиненні. Отже суд прийшов до висновку, що між протиправними діями відповідача, виною відповідача у вчиненні кримінального правопорушення та наслідками у виді заподіяння їм моральної шкоди, є причинно-наслідковий зв`язок. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. В силу ч. 1 ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч.2 ст. 1166 ЦК) потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Згідно ч. 7 ст. 128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Верховний Суд в своїй Постанові від 16.08. 2021 р. по справі № 644/7193/17, зазначив, що: «Залишення позову без розгляду не перешкоджає потерпілій звернутися з цим позовом в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду. Така позиція узгоджується з висновками, викладеними у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1989 року № 3». При цьому суд звертає уваги що представник відповідача у судовому засіданні не заперечуючи факт протиправних дій відповідача, внаслідок яких загинув [PERSON] , на запитання суду, яка сума на його думку має бути відшкодована, так і пояснити не зміг. Крім того, суд звертає увагу що з моменту вчинення злочину, а саме з 05.09.2016 року доказів того, що відповідач усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, хоч якось намагався відшкодувати будь яку шкоду потерпілим по справі суду не надано. Суд критично оцінює доводи представника відповідача, а саме, те, що немає доказів завдання моральної шкоди, доказів перебування позивачів на лікуванні, доказів участі позивачів у багаторічних судових процесах, доказів впливу психотравмуючої дії, неврахування індивідуального характеру та обсягу страждань, при цьому виходить з наступного. Так, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди, є сам по собі факт порушення права (справи Войтенко проти України, Науменко проти України). Крім того, відповідально до практики Європейського суду з прав людини деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» (Abdulaziz, Cabales and Balkandali v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, № 94, п.96), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування. Також, суд не приймає до уваги доводи представника позивача, як на підставу для незадоволення позову те, що ініціатором конфлікту фактично виступив потерпілий [PERSON] , оскільки у ході бійки вони наносили удари один одному, але фатальні наслідки конфлікту настали в результаті необережних дій, зокрема через те, що вони не втрималися на ногах і впали. Однак, як видно з матеріалів справи конфлікт розпочався з того, що [PERSON] ,будучи обурений діями [PERSON] , став погрожувати останньому фізичною розправою. Після чого, [PERSON] до моменту фатального падіння з [PERSON] в результаті якого і була заподіяна смерть останньому, спричинив потерпілому ряд тілесних ушкоджень, які згідно висновку експерта №573-Д від 22.12.2016, виникли незадовго до моменту настання смерті від не менш як 17-ти разової травмуючої дії твердих тупих предметів або при ударах об інші тверді тупі предмети і відносяться до легких тілесних ушкоджень. Також суд не приймає доводи представника відповідача відносно того, що відсутні докази участі у багаторічних процесах. Однак, як видно з матеріалів справи даний факт спростовується тим, що з моменту вчинення кримінального правопорушення 05.09.2016 року, до моменту винесення ухвали Першотравневого районного суду міста Чернівці від 14.12.2021 року пройшло більше п`яти років, і весь цей час позивачі були залучені у якості потерпілих осіб по справі, що відповідно до норм КПК України покладало на них ряд обов`язків, як учасників процесу. Таким чином, на думку суду, в результаті суспільно-небезпечних дій відповідача, позивачам було нанесено моральну шкоду, яка полягає в стражданнях, пов`язаних із смертю рідної людини, які є непоправними. Визначаючи розмір моральної (немайнової) шкоди, яка підлягає відшкодуванню, суд враховує характер та обсяг фізичних, душевних, психічних страждань, яких зазнали позивачі, характер, тривалість немайнових втрат, можливість їх відновлення. Також судом враховується психоемоційний стан позивачів, після втрати близької їм людини, тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Враховуючи викладене та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Так з відповідача слід стягнути на користь [PERSON] в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди - 200 000 грн., яка на думку суду є належною і достатньою сумою відшкодування нанесеної моральної шкоди. Крім того, з відповідача слід стягнути на користь [PERSON] в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди - 200 000 грн., яка на думку суду є належною і достатньою сумою відшкодування нанесеної моральної шкоди. При цьому суд вважає, що шкода яка підлягає стягненню з відповідача позивачем визначена судом у рівних частинах, оскільки позивачі є рідними відповідачу людьми, а саме [PERSON] , є дружиною загиблого, а [PERSON] сином, а тому ступінь і характер понесених ними душевних страждань неможливо індивідуалізувати стосовно кожного позивача як і збільшити чи зменшити їх на користь іншого, так як ці страждання пов`язані із смертю рідної людини, і є непоправними. На підставі викладеного,

Outcome: partial