Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-18 00:00:00

14.02.2022 до суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитсервіс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі39331,80 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 01.10.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитсервіс» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 190927-001. Зазначена обставина підтверджується кредитним договором №190927-001 від 01.10.2019, який позичальник підписав власноручно. Відповідно до умов кредитного договору, позивач надає відповідачу кредит у розмірі 25000,00 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язується повернути кредит позивачу та зробити оплату за користування кредитом на умовах, що передбачені договором. Плата за користування кредитом складає 5,5% в місяць від загального розміру кредиту. Крім щомісячних процентів, стягується разовий процент у розмір 5,5% від загального розміру кредиту. Разовий процент стягується із суми кредиту у день перерахування кредиту на банківський рахунок відповідача. Відповідач, в свою чергу, зобов`язаний повернути кредит та здійснити плату за його користування до 01.07.2020 року, але, в будь-якому разі, договір діє до повного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором. Позивач свої зобов`язання за договором виконав, надав відповідачу кредитні кошти у передбаченому в договорі розмірі, що підтверджується платіжним дорученням № 328 від 01.10.2019 року про перерахунок суми кредиту на визначений в кредитному договорі рахунок, з вирахуванням комісії 5,5% за оформлення кредиту. Однак відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав та, станом на день подачі позову, відповідач лише частково сплатив заборгованість, погасивши 8333,34 грн. основної заборгованості (за тілом кредиту) та 12125,13 грн нарахованих відсотків. А тому, станом на день подачі позову відповідач має заборгованість за кредитом у розмірі 39331,80 грн, з яких: 16666,66 грн - залишок суми отриманої позики (тіло кредиту); 22249,87 грн нараховані відсотки за користування кредитними коштами; 415,27 грн штраф за неналежне виконання обов`язків. З метою досудового врегулювання спору позивачем було направлено на адресу відповідача досудову вимогу № 18/01-3 від 18 січня 2022 року, однак заборгованість не була сплачена. Зважаючи на викладені обставини, позивач змушений звернутися за захистом свого порушеного права до суду та просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 39331,80 грн. та розподілити судові витрати згідно із законом. Ухвалою суду від 22.02.2022 відкрито спрощене позовне провадження у справі та з врахуванням вимог ст.\~274\~ЦПК України розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та призначено на 22.03.2022 року. Розгляд справи було неодноразово відкладено у зв`язку з відсутністю відомостей щодо своєчасного вручення відповідачу повідомлення про дату і місце судового засідання. 20.06.2022\~до суду\~надійшов відзив відповідача на позовну заяву, відповідно до змісту якого відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначено, що позивачем свої зобов`язання по перерахунку коштів було виконано частково, а саме, в порушення п.1.1 кредитного договору № 190927-001 від 01.10.2019, відповідно до умов якого позичальнику має бути надано кредит у розмірі 25000,00 грн, ТОВ «Кредитсервіс» було надано грошові кошти в сумі 23\~625 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 328 від 01.10.2019. Окрім того, розмір щомісячної плати за користування кредитом становить 1375 грн, що складає 5,5% від 25000,00 грн, однак вказані кошти не були перераховані [PERSON] . Поряд з цим, 5,5% від 23625 грн становить 1299 грн, відтак розрахунок заборгованості, наведений у позовній заяві, не є коректним, а тому відповідач позбавлений можливості надати заперечення до такого розрахунку. Окрім того, 20.06.2022 до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитсервіс» про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Зустрічний позов мотивовано тим, що згідно кредитного договору та паспорту споживчого кредиту ототожнюються такі поняття як разова комісія та разове утримання у розмірі 1375 грн за кредитним договором № 190927-001 від 01.10.2019. Однак комісія є платою за послуги, що супроводжують кредит, та є дискримінаційною щодо позичальника, порушує принцип добросовісності та призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін та суперечить положенням ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів». Також із розрахунку позовних вимог (що міститься в тексті позовної заяви) вбачається, що відсотки за користування коштами були нараховані в період 01.10.2019 по 07.02.2022. Однак нараховані відсотки у період з 02.07.2020 по 07.02.2022 на підставі п.4.10 договору є такими, що нараховані поза строком кредитування, а відтак вказаний пункт договору порушує принцип добросовісності та призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін та суперечить положенням ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів». На підставі викладеного [PERSON] просить застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину щодо п.4.2. кредитного договору №190927-001 від 01.10.2019 у частині «…Крім щомісячних процентів стягуються проценти у розмірі 5,5% від загального розміру кредиту. Разові проценти стягуються із суми кредиту у день перерахування кредиту» та п.4.10 кредитного договору №190927-001 від 01.10.2019 загалом шляхом врахування коштів в розмірі 1375,00 грн в рахунок погашення тіла кредиту та зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитсервіс» здійснити перерахунок заборгованості по кредитному договорі №190927-001 від 01.10.2019 з урахуванням нікчемних положень договору. Ухвалою суду від 22.06.2022 прийнято зустрічний позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитсервіс» про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Об`єднано в одне провадження первісний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитсервіс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором з зустрічним позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитсервіс» про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Призначено підготовче судове засідання по справі на 21.07.2022 року. Судове засідання, призначене на 21.07.2022, не відбулось та було відкладено на 25.08.2022, у зв`язку з неявкою позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом). Ухвалою суду від 25.08.2022 продовжено строк підготовчого судового засідання у справі № 141/368/22, розгляд підготовчого судового засідання цивільної\~справи\~№\~141/99/22 було вікдладено на 20.09.2022. \~ \~ \~ \~Судові засідання, призначені на 20.09.2022, 20.10.2022, 02.11.2022 не відбулись та були відкладені, відповідно, на 20.10.2022, 02.11.2022 та 22.11.2022, у зв`язку з неявкою сторін. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 22.11.2022 закрито підготовче провадження у справі № 141/99/22, призначено справу до судового розгляду по суті на 19.12.2022. Позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) ТОВ «Кредитсервіс», будучи належним чином повідомленим про час, день та місце судового засідання, в судове засідання 19.12.2022 не з`явився, повноважного представника до суду не направив. Натомість, 08.11.2022 до суду надійшла заява позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) від 02.11.2022 про розгляд справи за відсутності представника ТОВ «Кредитсервіс» за наявними в матеріалах справи доказами. Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про час, день та місце судового засідання, в судове засідання 19.12.2022 не з`явився. Інших заяв та клопотань, окрім відзиву на позов та зустрічної позовної заяви, [PERSON] суду не подав. Натомість, 19.12.2022 до суду від представника відповідача (позивача за зустрічним позовом), адвоката Ходака В.В. надійшла заява від 19.12.2022 про проведення судового засідання, призначеного на 19.12.2022, за його відсутності, позиція щодо вирішення спору викладена у документах по суті спору. Від сторін надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 211 ЦПК України, у зв`язку з чим в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши подані документи і матеріали даної справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 01.10.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитсервіс» та [PERSON] укладено кредитний договір № 190927-001 (далі по тексту договір), за умовами якого ТОВ «Кредитсервіс» надало відповідачу фінансовий кредит в сумі 25000 грн на умовах строковості, зворотності та платності. У п.2.1 договору зазначено, що строк дії договору становить з 01.10.2019 по 01.07.2020. Відповідно до п. 2.2 договору відповідач зобов`язаний повернути кредит та здійснити плату за його користування до 01.07.2020 року, але в будь-якому разі договір діє до повного виконання позичальником (відповідачем) своїх зобов`язань за договором. Згідно п. 4.2 договору плата за користування кредитом складає 5,5% в місяць від загального розміру кредиту. Крім щомісячних процентів, стягується разовий процент в розмірі 5,5% від загального розміру кредиту. Разовий процент стягується із суми кредиту у день перерахування кредиту на банківський рахунок відповідача. Як вбачається з п.4.10 договору, у разі, якщо протягом семи календарних днів з кінцевої дати повного погашення кредиту, що визначається виходячи з терміну кредитування, кредит не був повністю погашений, щомісячна плата за користування кредитом нараховується кожен повний та не повний місяць до моменту повного остаточного погашення позичальником кредиту на умовах договору. Сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з графіком платежів, який є невід`ємною частиною договору (п.5 договору). 01 жовтня 2019 року відповідачем також був підписаний паспорт кредитного продукту «9 місяців», в якому вказані умови кредитування: сума кредиту - 25000 грн, строк кредитування - 9 місяців, процентна ставка - 119,17 % річних, спосіб надання кредиту - безготівковий. Своїм підписом відповідач підтвердив, що він отримав та ознайомився з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту. Як вбачається з платіжного доручення №328 від 01.10.2019 року, на банківський рахунок відповідача в ПАТ КБ «Приватбанк», зазначений ним в кредитному договорі, кредитодавцем 01.10.2019 були перераховані кошти в розмірі 23625,00 грн. 18.01.2022 ТОВ «Кредитсервіс» направив на адресу [PERSON] досудову вимогу, в якій повідомив про розмір заборгованості, відповідальність за порушення взятих на себе зобов`язань за кредитним договором та необхідність сплати наявної заборгованості в розмірі 58880,00 грн. Як убачається з виписки з особового рахунку за кредитним договором № 190927-001 від 01.10.2019, заборгованість [PERSON] станом на 07.02.2022 не погашена, залишок заборгованості складає 39331,80 грн., з яких: 16666,66 грн - залишок суми отриманої позики (тіло кредиту); 22249,87 грн нараховані відсотки за користування кредитними коштами; 415,27 грн штраф за неналежне виконання обов`язків. Визначаючись щодо встановлених обставин та заявлених позовних вимог, суд керується наступним. Щодо первісного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитсервіс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. ст.\~525,\~526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та\~Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. За змістом статей\~626,\~628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі\~ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторонни укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі\~статтею 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За\~ст.610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 611 ЦК України\~визначає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За частиною першою\~статті 598 ЦК України\~зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідача - спростувати розмір існуючої заборгованості. Досліджуючи наявні у справі докази, суд доходить висновку про доведеність виникнення у позивача права вимоги до відповідача за кредитним договором № 190927-001 від 01.10.2019. Відтак, оскільки відповідачем прострочено виконання грошового зобов`язання в строки, передбачені умовами кредитного договору, доказів погашення заборгованості за укладеним договором в повному обсязі відповідачем суду не надано, суд вважає, що позивач має право на стягнення заборгованості за кредитним договором № 190927-001 від 01.10.2019. Визначаючись щодо розміру заборгованості, яка підлягає до стягнення, суд зважає на наступне. Як вбачається з виписки з особового рахунку за кредитним договором №190927-001 від 01.10.2019, заборгованість [PERSON] станом на 07.02.2022 не погашена, залишок заборгованості складає 39331,80 грн, з яких: заборгованість за сумою кредиту складає 16666,66 грн; заборгованість процентами складає 22249,87 грн; заборгованість за штрафами складає 415,27 грн. Суд не погоджується з розміром суми, яка підлягає стягненню, наданої позивачем в частині розрахунку суми боргу за тілом кредиту та відсотків за користування кредитом з наступних підстав. Статтею 625\~ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу. Одночасно, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до частини четвертої статті 263\~ЦПК\~України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) дійшла висновків про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631\~ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. При цьому вказала, що зі спливом строку кредитування припинилося і право позивача нараховувати проценти за кредитом. Подібні правові висновки викладено також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18). Плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625\~ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) вказано, що «у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання». Зокрема, як убачається з умов кредитного договору № 190927-001 від 01.10.2019, позичальнику було надано кредит у розмірі 25\~000,00 грн, у той час як, згідно платіжного доручення № 328 від 01.10.2019 на рахунок [PERSON] було зараховано кредитні кошти у розмірі 23625,00 грн. Відтак суд констатує, що позичальнику було надано кредит у розмірі 23625,00 грн, а тому щомісячна плата за користування кредитом (5,5% від наданої суми кредитних коштів у розмірі 23625,00 грн) становить 1299,38 грн. Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором №190927-001 від 07.02.2022, у період строку кредитування з 01.10.2019 по 01.07.2020 позичальником було здійснено платежі загальною сумою 12\~789 грн (28.10.2019 - 4153,00 грн, 08.12.2019 - 5000,00 грн, 31.01.2020 - 3636,00 грн). Окрім того, позичальником після закінчення строку кредитування (після 01.07.2020) було внесено три платежі загальною сумою 8000,00 грн. Загальна сума здіснених платежів відповідачем в рахунок погашення кредитної заборгованості становить 20789,00 грн. Таким чином, зважаючи на часткове погашення позичальником кредитної заборгованості, а також на некоректний розрахунок заборгованості, наданий кредитодавцем, у якому невідображено суму нарахувань кредитної заборгованості за весь період заборгованості, розмір якої пред`явлено до стягнення, за наслідками дослідження графіку плажетів та виписки з особового рахунку за наданим кредитним договором № 190927-001, долучених ТОВ «Кредитсервіс» до позову, а також проведення судом власних відповідних розрахунків, суд доходить висновку, що заборгованість [PERSON] за наданим кредитом (тілом кредиту), яка підлягає стягненню на користь позивача становить 14\~530,42 грн. Зокрема,\~судом враховано, що поверненню з позичальника підлягають надані кредитні кошти (тіло кредиту) у розмірі 23625,00 грн та відсотки за користування кредитом у розмірі 11\~694,42 грн ((5,5 % х 23625,00 грн) х *9 платежів), що в межах строку кредитування у відповідності до умов п.2.1 кредитного договору у загальному розмірі становить 35\~319, 42 грн. Отже, приймаючи до уваги часткову сплату відповідачем коштів за кредитним договором у загальному розмірі 20789,00 грн., зважаючи на умови кредитного договору щодо процентної ставки та терміну кредитування, а також той факт, що відповідач у період строку кредитування сплатив кошти в розмірі 12\~789 грн в рахунок погашення боргу за процентами (згідно наданого та долученого до позову позивачем розрахунку), а відтак здійснив повну оплату відсотків за користування кредитом у розмірі 11\~694,42 грн., з [PERSON] підлягає стягненню 14\~530,42 грн (35319,42 грн (23625,00 грн - тіло кредиту, 11\~694,42 грн - проценти за користування кредитом) - 20789,00 грн. = 14530,42 грн). Щодо стягнення з [PERSON] штрафних санкцій за неналежне виконання обов`язків суд зазначає наступне. Пунктом 7.2 кредитного договору №190927-001 від 01.10.2019 визначено, що у разі порушення позичальником виконання зобов`язань щодо погашення суми кредиту та/або процентів за цим договором, він зобов`язується сплатити на користь кредитодавця штраф. У разі несвоєчасної оплати кожного щомісячного платежу (понад 7 календарних днів) позичальник оплачує штраф в розмірі 10% від загальної суми простроченої заборгованості. У такому разі позичальник зобов`язаний заплатити на користь кредитодавця нарахований штраф до завершення дії договору. Загальна сума штрафу не може бути більшою за 50 відсотків суми кредиту. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Враховуючи, що у лютому 2020 позичальником не було здійснено своєчасну оплату коштів в рахунок погашення кредитної заборгованості, суд доходить висновку, що штраф у розмірі 415,27 грн нарахований у відповідності до п.7.2 кредитного договору та підлягає стягнення з відповідача. Доказів на спростування зазначених обставин ні відповідачем за первісним позовом, ні його представником суду не надано та матеріали справи не містять. На підставі викладеного, суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором №190927-001 від 01.10.2019 у сумі 14\~945, 69 грн, з яких: 14\~530,42 грн сума заборгованості за тілом кредиту; 415,27 грн штраф за неналежне виконання зобов`язань. Щодо зустрічного позову [PERSON] до ТОВ «Кредитсервіс» про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, суд зазначає наступне. Згідно із частиною першою статті 215\~ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 203\~ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до\~ч.4\~ст.\~42\~Конституції України\~держава захищає\~справа споживачів,\~здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Згідно до ч.3 ст.13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Відповідно до ст.3 ЦК України принцип справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом ч.3 ст.509 цього Кодексу. Рішенням Конституційного Суду України від 10.11.2011 р. № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень п.22,23 ст.1,ст.11, ч.8 ст.18, ч.3 ст.22 ЗУ «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями ч.4 ст.42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення п.22, 23 ст.1, ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями ч.4 ст.42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до статей 11, ч.1, ч.2, ч.5, ч.7 ст. 18\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» до договорів зі споживачами застосовуються положення цього Закону про\~несправедливі умови\~в договорах,\~зокрема про\~встановлення вимоги\~щодо сплати\~споживачем непропорційно\~великої суми\~компенсації (понад\~п`ятдесят\~відсотків вартості\~продукції)\~у разі\~невиконання ним\~зобов`язань\~за договором.\~Продавець (виконавець,\~виробник)\~не повинен\~включати в\~договори зі\~споживачем умови,\~які є\~несправедливими.\~Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків за шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнане недійсним. Положення, що визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Враховуючи, що пунктом 4.2 кредитного договору № 190927-001 від 01.10.2019 з позичальника підлягають стягненню, окрім плати щомісячної у розмірі 5,5% від загального розміру кредиту також разові проценти у розмірі 5,5% від загального розміру кредиту, при цьому, суд зауважує, що комісія є платою за послуги, що супроводжують кредит, та зважаючи, що нараховані проценти у період з 02.07.2020 по 07.02.2022 на підставі п.4.10 договору є такими, що нараховані поза строком кредитування, суд доходить висновку, що вказані пункти кредитного договору № 190927-001 від 01.10.2019 суперечать положенням ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», а тому заявлені зустрічні позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. Натомість, суд зауважує, що зустрічні позовні вимоги [PERSON] в частині зобов`язання здійснення перерахунку ТОВ «Кредитсервіс» задоволенню не підлягають, оскільки вказаний перерахунок вже здійснено судом у даному судовому рішенні. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне. Щодо судового збору Відповідно до ч. 1 та ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.ч. 1, 2\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно пункту 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 №10, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша\~статті 141 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір. Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитсервіс» при зверненні до суду з даним позовом сплатило 2481,00 грн за подання позову, що підтверджується платіжним дорученням № 1062 від 07.02.2022. З урахуванням положень\~статті 141 ЦПК України\~з [PERSON] на користь ТОВ «Кредитсервіс» слід стягнути витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 942,76 грн. Окрім цього,\~ [PERSON] \~при зверненні\~до суду\~з зустрічним\~позовом сплатив судовий збір у розмірі 992,40 грн. за подання позову, що підтверджується квитанцією № 0298-5200-5301-1259 від 13.06.2022. Оскільки зустрічні позовні вимоги задоволено, з ТОВ «Кредитсервіс» на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 992,40 грн. Щодо витрат на правову допомогу Відповідно до положень\~ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5\~ст. 139 ЦПК України). Згідно з ч. 3\~ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8\~ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті\~12,\~46,\~56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Такої правової позиції щодо застосування норм права дотримується Верховний Суд у постанові від 23 січня 2019 року по справі № 552/2145/16-ц. Згідно зі\~ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд виходить зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами\~статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю.\~Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAlliance Limited» проти України» (п. 268), від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). Отже, підсумовуючи викладене, можна зробити висновок, що\~ЦПК України\~передбачено такі\~критерії визначення\~та розподілу\~судових витрат:\~1)\~їх дійсність;\~2)\~необхідність;\~3)\~розумність їх\~розміру,\~з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. На підтвердження понесених витрат, адвокат Ходак В.В. надав суду попередній розрахунок судових витрат, у якому зазначено детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних останнім, копію договору про надання правової (правничої) допомоги № 67 від 31.05.2022, укладеного між адвокатом Ходаком В.В. та [PERSON] , а також заключну виписку за період з 03.06.2022 по 03.06.2022, з якої вбачається, що на рахунок [PERSON] надійшли грошові кошти у розмірі 10000,00 грн., призначення платежу надання правової допомоги у справі №141/99/22, [PERSON] . На підставі вказаного, відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] просить відшкодувати йому у рамках даної цивільної справи 10000 гривень понесених ним витрат за надання професійної правничої допомоги. На підставі викладеного, з урахуванням виконаної адвокатом роботи, зважаючи на категорію справи, яка є малозначною за сумою, враховуючи виконання роботи адвокатом у відповідності до детального опису робіт (наданих послуг), суд доходить висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн, який буде достатнім, співмірним і справедливим у даному випадку.

Outcome: partial