Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-14 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулась з позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Одеська товарна біржа, за яким просить визнати дійсним договір купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений Одеською товарною біржею 28 листопада1997 року у Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю, реєстраційний № 21974, визнати за позивачем право приватної власності на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою суду від 07 жовтня 2022 року позовну заяву залишену без руху та надано час для усунення недоліків. 31 жовтня 2022 року позивачем [PERSON] подано уточнену позовну заяву, за якою в якій позивач просить визнати укладений між [PERSON] , як покупцем, та [PERSON] , яка діяла від імені [PERSON] , на підставі довіреності №170/562-Д, від 24 листопада 1997 року, посвідченою Консульським відділом посольства України в Канаді, як продавцем, договір купівлі-продажу № 21974, квартира [ADDRESS] , зареєстрований 28 листопада 1997 року на Одеській товарній біржі дійсним. Позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справу ухвалою суду від 01 листопада 2022 року. Позивач надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, на позовних вимогах наполягала у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце судового засідання повідомлена у встановленому законом порядку, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, поважних причин неявки в судове засідання суду не представила та відзиву не надала. Суд у зв`язку з його неявкою та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 280 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, яка не з`явилась, у порядку заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених представником позивача письмових доказів. 28 листопада 1997 року між [PERSON] , як покупцем, та [PERSON] , яка діяла від імені [PERSON] , на підставі довіреності №170/562-Д, від 24 листопада 1997 року, посвідченої Консульським відділом посольства України в Канаді, як продавцем, був укладений договір купівлі-продажу № 21974 квартири [ADDRESS] . Вказаний договір купівлі-продажу був укладений між сторонами як членами Одеської Товарної Біржі та був зареєстрований на вказаній біржі в день укладення в журналі реєстрації угод під №21974 від 28 листопада 1997 року, відповідно до вимог, встановленим статтею 15 Закону України «Про Товарну біржу». Домовляючись про укладання договору купівлі-продажу №21974 між сторонами були обумовлені усі істотні умови угоди, в тому числі вартість квартири, яку позивач повністю передала представнику відповідача до укладання угоди. Представник продавця засвідчив факт належності продавцю вказаного нерухомого майна та надав оригінали правовстановлюючих документів, на підставі яких вона була власником майна, а саме Свідоцтво про право власності на житло у будинку ЖБК «Іллічівський 20», виданого УЖКГ виконкому ОМР народних депутатів 18 листопада 1997 року під №3575, та зареєстрованого у ОМБТІ та РОН м. Одеси, 20 листопада 1997 року під №261 стор.103 у кн. 27, к. Вказаний об`єкт нерухомості на підставі договору купівлі-продажу №21974 від 28 листопада 1997 року позивач зареєструвала в ОМБТІ та РОН м. Одеса, про що був зроблений відповідний запис в реєстрову книгу під №22397 стор. 193 кн. 5 дод. к. від 02 грудня 1997 року. Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 1 ст. 16 ЦК України визначено, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 3 ст. 5 ЦК України, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Частиною 4 Прикінцевих положень діючого ЦК України встановлено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Договір №21974 купівлі-продажу нерухомого майна був укладений 28 листопада 1997. На цю дату був чинний Цивільний кодекс УРСР від 18 липня 1963 року. Таким чином, розгляд даної справи підлягає здійсненню за правилами ЦК УРСР 1963 р., у редакції яка діяла на момент укладання договору. Відповідно до ст. 41 ЦК УРСР 1963 р., угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. Угоди можуть бути односторонніми і дво- або багатосторонніми (договори). Стаття 42 ЦК УРСР 1963 р., угоди можуть укладатись усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній). Угода, для якої законом не встановлена певна форма, вважається також укладеною, якщо з поведінки особи видно її волю укласти угоду. Мовчання визнається виявом волі укласти угоду у випадках, передбачених законодавством. Стаття 224 ЦК УРСР 1963 р., за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. [PERSON] , зі свого боку виконала усі умови договору купівлі-продажу, сплатив продавцю вартість квартири. Абзацом 1 ст. 227 ЦК УРСР 1963 р., договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Згідно зі ст. 15 Закону України «Про товарні біржі», який діяв на момент укладання договору визначено, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Беручи до уваги дві вищезазначені норми, які діяли у 1994 р., вбачається, що станом на час укладання договору купівлі-продажу, передбачалась можливість укладання договорів у двох формах: простій письмовій - на товарній біржі без подальшого нотаріального посвідчення (ст. 15 ЗУ «Про товарні біржі») та письмовій нотаріальній формі (ст. 227 ЦК УРСР). Нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомості стало обов`язковим починаючи з 1 січня 2004 року у зв`язку із вступом в силу нового Цивільного Кодексу України, на підставі якого видано Інструкцію «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затверджену Наказом Мінюсту України № 20/5 від 03 березня 2004 року, яка використовується нотаріусами при вчинені дій з посвідчення відповідного правочину. Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР 1963 р., нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Оскільки, нормами законодавства України, що діяли на момент укладення договору, був передбачений порядок укладення договорів купівлі-продажу на товарних біржах без нотаріального посвідчення, тому, з огляду на ст. 47 ЦК УРСР, в даному випадку нотаріальне посвідчення угоди не вимагалося. Тобто, на час ухвалення договору, а саме 28 листопада 1997 року, вимоги щодо належного оформлення договору були дотримані. Відповідно до ст. 153 ЦК УРСР 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Істотними умовами договору купівлі-продажу є предмет та ціна. Предметом Договору є квартира [ADDRESS] , відповідно до п. 1, загальна площа 63 кв. м. Згідно зі ст. 228 ЦК УРСР 1963 р., продаж майна провадиться за цінами, що встановлюються за погодженням сторін, якщо інше не передбачено законодавчими актами. Пунктом 5 Договору визначено, що продаж здійснено за 26222,00 грн, які отримані продавцем до укладення даного договору. Отже, на момент підписання Договору сторонами були досягнуті усі істотні умови договору, що підтверджується відповідними підписами сторін договору. Таким чином, відповідно до ст. 153 ЦК УРСР спірний Договір є укладеним. Згідно з ч. 2 ст. 220 чинного ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Позивач фактично володіє та користується спірним майном. З підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. У зв`язку з тим, що на даний час нотаріально посвідчити угоду неможливо, правочин підлягав державній реєстрації і така реєстрація була проведена, враховуючи неможливість вирішення цього питання в іншому порядку, ніж судовому, суд приходить до висновку про необхідність захисту прав позивача шляхом задоволення позову. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved