Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Черкаська філія товарної біржі «Українська біржа нерухомості» про визнання права власності, посилаючись на те, що 23.08.1995 між [PERSON] та [PERSON] , відповідно до Правил біржової торгівлі, згідно з Протоколом відкритих торгів № 1, підписаним на Товарній біржі «Українська біржа нерухомості» (Черкаська філія), було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна. Згідно п. 1 вказаного Договору Об`єктом купівлі-продажу згідно Договору є квартира [ADDRESS] . Остання складається з двох кімнат, загальна площа 40,0 кв.м., в тому числі житлова площа - 24,4 кв.м. Відповідно до п. 2 Договору квартира належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації Соснівського райвиконкому 09.11.1993. Згідно п. 3 Договору інвентаризаційна вартість квартири на 23.08.1995 становить 7000000 карбованців. Квартира за згодою сторін продано за 870 000 карбованців (п. 4 Договору). Визначену договором суму [PERSON] отримала від позивача повністю до підписання цього договору, що підтверджується відповідним підписом [PERSON] на другій сторінці Договору. Відповідно до п. 5 Договору вона набула право власності на квартиру з дня реєстрації цього договору на товарній біржі «Українська біржа нерухомості» (Черкаська філія). Договір підлягає реєстрації в КП «Черкаське обласне ОБТІ» (п.11 Договору). Як вбачається з Договору купівлі-продажу, він зареєстрований на товарній біржі «Українська біржа нерухомості» 23.08.1995 за реєстраційним номером 143-2. Згідно відмітки на договорі КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» № кн. 2д-22-158 від 01,09.1995 та довідки - характеристики № 32460 о від 11.08.2022 за Позивачем, 01.09.1995 зареєстроване право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] на підставі Договору купівлі-продажу № 143-2 від 23.08.1995. 20.10.2022 вона звернулася до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Алєксєєвої І.Ю. з метою відчуження належної їй на праві приватної власності квартири. Проте нотаріусом їй була видана постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії з підстав того, що вказаний договір не може бути прийнятий в якості правовстановлюючого документа, оскільки сторонами договору не додержано вимог ст. 227 ЦК УРСР в частині його нотаріального посвідчення. З метою встановлення місця проживання продавця по договору, [PERSON] , її представником - адвокатом Гарбазеєм Д.О. було направлено адвокатський запит до КП ЧООБТІ від 09.08.2022 № м 19.Б.2022. Відповідно до листа КП ЧООБТІ від 22.08.2022 № 457 були надані копії документів з інвентарної справи на квартиру за адресою: [ADDRESS] , з яких вбачається, що [PERSON] була 1912 року народження. Відтак, станом на 2022 рік [PERSON] мало виповнитися 110 років. В той же час згідно листа Відділу ДРАЦС у м. Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ) від 20.10.2022 № 3807/23.23-04-05 в реєстрі актів цивільного стану відсутній актовий запис про смерть [PERSON] , 1912 р.н. Так само, згідно листа Департаменту Соціальної політики ЧМР від 14.10.2022 № 18930/785/01-9 [PERSON] , інвалід війни ІІ групи на обліку у Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги не перебуває і звернень щодо надання допомоги на поховання [PERSON] ніхто не звертався. Відтак, вбачається, що є всі підстави вважати, що [PERSON] 1912 р.н., могла виїхати за межі України після відчуження квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідно вчинення жодних дій щодо нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] є не можливим через відсутність однієї із сторін Договору. Так само є неможливим нотаріальне посвідчення Договору і через те, що у Продавця - [PERSON] відсутні правовстановлюючі документи на квартиру, які після укладання договору купівлі-продажу квартири на товарній біржі «Українська біржа нерухомості» (Черкаська філія) залишилися зберігатися в матеріалах відповідної справи. Тому на даний час вона не може розпорядитися належною їй частиною квартири, у зв`язку із не дотриманням форми правочину, а саме відсутністю нотаріального посвідчення договору. У зв`язку із цим змушена звернутися до суду. При цьому позивач позбавлений можливості звернутися до суду з позовною заявою про визнання договору дійним, так як одна із сторін правочину померла. Відтак, єдиним належним способом захисту порушеного права є вимога про визнання за [PERSON] права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . В свою чергу, вважає, що умови Договору сторонами було повністю виконано: нею було сплачено вартість проданого майна, а [PERSON] була звільнена квартира, було здійснено виписку з квартири всіх членів сім`ї, передані ключі та документи. Ні заперечень, ні зауважень ніхто зі сторін Договору з дня його укладення до цього часу не заявляв. Оскільки Договір було укладено 23 серпня 1995 року до набрання чинності ЦК України від 01.01.2004 року, до даних правовідносин слід застосовувати положення ЦК УРСР 1963 року. На час укладення договору ні вона, ні [PERSON] не знали, що правочин відповідно до ст. 47 ЦК УРСР 1963 р. підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час був чинним Закон України «Про товарну біржу». Просить визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , місце реєстрації: [ADDRESS] право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Представник позивача в судове засідання не з`явився, скерував до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином. З заявами та клопотаннями до суду не зверталася. Представник Черкаської філії товарної біржі Українська біржа нерухомості в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Відповідно до положень ч. 1, п.п. 1, 3, 7, 10 ч. 2\~ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною третьою\~статті 3 ЦПК України\~визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. В судовому засіданні встановлено, що 23.08.1995 між [PERSON] та [PERSON] , відповідно до Правил біржової торгівлі, згідно з Протоколом відкритих торгів № 1, підписаним на Товарній біржі «Українська біржа нерухомості» (Черкаська філія), було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна. Згідно п. 1 вказаного договору об`єктом купівлі-продажу згідно Договору є квартира [ADDRESS] . Остання складається з двох кімнат, загальна площа 40,0 кв.м., в тому числі житлова площа - 24,4 кв.м. Відповідно до п. 2 договору квартира належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації Соснівського райвиконкому 09.11.1993. Згідно п. 3 договору інвентаризаційна вартість квартири на 23.08.1995 становить 7000000 карбованців. Квартира за згодою сторін продано за 870 000 карбованців (п. 4 Договору). Визначену договором суму [PERSON] отримала від позивача [PERSON] повністю до підписання цього договору, що підтверджується відповідним підписом [PERSON] на другій сторінці договору. Відповідно до п. 5 договору [PERSON] набула право власності на квартиру з дня реєстрації цього договору на товарній біржі «Українська біржа нерухомості» (Черкаська філія). Договір підлягає реєстрації в КП «Черкаське обласне ОБТІ» (п.11 Договору). Як вбачається з Договору купівлі-продажу, він зареєстрований на товарній біржі «Українська біржа нерухомості» 23.08.1995 рокуза реєстраційним номером 143-2. Згідно відмітки на договорі КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» № кн. 2д-22-158 від 01.09.1995 та довідки - характеристики № 32460 о від 11.08.2022 за [PERSON] , 01.09.1995 зареєстроване право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу № 143-2 від 23.08.1995. 20.10.2022 [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Алєксєєвої І.Ю. з метою відчуження належної їй на праві приватної власності квартири. Проте нотаріусом позивачу була видана постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії з підстав того, що вказаний договір не може бути прийнятий в якості правовстановлюючого документа, оскільки сторонами договору не додержано вимог ст. 227 ЦК УРСР в частині його нотаріального посвідчення. З метою встановлення місця проживання продавця по договору, [PERSON] , представником позивача - адвокатом Гарбазеєм Д.О. було направлено адвокатський запит до КП ЧООБТІ від 09.08.2022 № м 19.Б.2022. Відповідно до листа КП ЧООБТІ від 22.08.2022 № 457 були надані копії документів з інвентарної справи на квартиру за адресою: [ADDRESS] , з яких вбачається, що [PERSON] була 1912 року народження. Відтак, станом на 2022 рік [PERSON] мало виповнитися 110 років. В той же час згідно листа Відділу ДРАЦС у м. Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ) від 20.10.2022 № 3807/23.23-04-05 в реєстрі актів цивільного стану відсутній актовий запис про смерть [PERSON] , 1912 р.н. Згідно листа Департаменту Соціальної політики ЧМР від 14.10.2022 № 18930/785/01-9 [PERSON] , інвалід війни ІІ групи на обліку у Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги не перебуває і звернень щодо надання допомоги на поховання [PERSON] ніхто не звертався. На час укладання договору купівлі-продажу у 1995 році позивачу не було відомо, що правочин підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час чинним був Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст. 15 якого правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. Відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року № 1956-ХІІ (що застосовувався до даних правовідносин на момент укладення Договору) - угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Згідно з приписами ст. 48 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5 та зареєстрованої 07 липня 1994 року за № 152/361, яка діяла на час спірних правовідносин, правовстановлюючим документом на будинок міг бути договір купівлі-продажу зареєстрований на біржі. Оскільки договір було укладено 29.10.1997, до набрання чинності ЦК України від 01.01.2004, до даних правовідносин слід застосовувати положення ЦК УРСР 1963 року. Стаття 4 ЦК УРСР 1963 року визначає, що цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством, в тому числі з угод. Згідно із ст. 41 ЦК УРСР 1963 року угодами визнаються дії громадян і організацій спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. Зі змісту ст. 224 ЦК УРСР 1963 року вбачається, що за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму. Як зазначено у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» - при розгляді справ про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Судом встановлено, що при вчиненні даного правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, обидві сторони мали необхідний обсяг цивільні дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме: купівлі-продажу квартири, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1997 році. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особо, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У свою чергу ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Аналізуючи зміст наведених норм цивільного законодавства, виходячи із основних принципів цивільного процесу, зокрема, змагальності і диспозитивності, враховуючи що на час укладання договору купівлі-продажу мала місце суперечність законодавства, та приймаючи до уваги той факт, що відсутні підстави нікчемності правочину, права та інтереси сторін укладений правочин не порушував, а навпаки, [PERSON] після набуття прав на нерухоме майно в повному обсязі не може користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, а в досудовому порядку чи шляхом визнання договору дійним захистити свої порушені права немає можливості, суд приходить до висновку про визнання за [PERSON] права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення в справі на підставі наявних в справі доказів, що відповідає вимогам ст.ст. 280-282 ЦПК України.

Outcome: approved