Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-14 00:00:00

Позивач звернувся до Коростишівського районного суду Житомирської області з позовною заявою про стягнення отриманих коштів Державної соціальної допомоги дитині з інвалідністю. В обґрунтування позову вказав, що у період з 2006 року по 2014 рік він проживав з [PERSON] , прізвище якої на той час було « [PERSON] ». Від спільного проживання у сторін народилася дитина дочка [PERSON] . Внаслідок ДТП, яка мала місце 14.05.2011р., дитина отримала інвалідність та їй призначено державну соціальну допомогу. До 01.03.2021р. таку виплату отримувала мати дитини. 08.09.2020р. дитина переїхала проживати до батька у м.Харків. [PERSON] як батько дитини з інвалідністю є її законним представником та є отримувачем державної соцільної допомоги дитини з інвалідністю з 01.03.2021р. Таким чином позивач вважає, що відповідач безпідставно отримувала соціальну допомогу на дитину з інвалідністю з вересня 2020 року по лютий 2021 року, тобто тоді, коли дитина вже фактично проживала з батьком. Вказану допомогу в сумі 10\~443,00 грн. відповідач привласнила та використала на свій розсуд. На вимогу позивача 15.01.2021р. відповідач сплатила 1000 грн. 27.07.2021р. позивач направив лист відповідачу з вимогою про сплату коштів. У зв`язку з тим, що відповідач добровільно не повертає кошти, позивач просить стягнути 9443,00 грн. на його користь. Ухвалою судді Коростишівського районного суду Житомирської області від 21.04.2022р. відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Судом вжито усіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження, однак, відповідач не скористалася процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню ч.8 ст.178 ЦПК України. У наданий в ухвалі строк від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що вимоги позивача є такими, що не обґрунтовані на законі, не доведені матеріалами справи та не підлягають задоволенню. Судом встановлено, що батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини. [PERSON] має статус дитини з інвалідністю, отримує державну соціальну допомогу, що підтверджується копією посвідчення серії [NUMBER] від 25.03.2021р. Законним представником дитини у посвідченні вказаний її батько. Згідно копії довідки № 3462 від 06.10.2021р., виданої обласним центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат УСЗНА Московського-2 району ХМР, [PERSON] знаходиться на обліку в даній установі та отримує державну соціальну допомогу дітям з інвалідністю. 27.07.2021р. позивачем на адресу відповідача направлено заяву-пропозицію про повернення коштів. Згідно ст.1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті. Згідно ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Цивільним процесуальним кодексом України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, які мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України). За положеннями статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, суд повинен керуватися засадами розумності, виваженості та справедливості. Позивачем не надано достатніх та достовірних доказів на обґрунтування позовних вимог, не доведено обставини, на які він посилається, а саме: що мати дитини [PERSON] отримувала державну соціальну допомогу дітям з інвалідністю, яка призначена її дочці [PERSON] , а тому позивачем не доведено заявлені позовні вимоги. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та враховуючи що факт безпідставності користування відповідачем вказаних коштів встановлений не був, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Відповідно до п.2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача у разі відмови в позові. На підставі вищекладеного,

Outcome: dismissed