Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-11 00:00:00

Позивач, через свого представника [PERSON] , звернувся до суду з позовом до відповідача про зміну способу стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 15 травня 2017 року між ним та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований виконкомом Миколаївської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, актовий запис № 6. Від шлюбу з відповідачем [PERSON] мають дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2014 року шлюб між ним та відповідачем [PERSON] було розірвано. Після розлучення [PERSON] та її старший син [PERSON] , 1999 року народження, вибули з території с.Миколаївки Софіївського району Дніпропетровської області, де проживала родина, залишивши дітей: [PERSON] , [INFO] .. [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] на батька - [PERSON] . За час спільного проживання, так і після окремого проживання та розірвання шлюбу, відповідач не дбала про матеріальне забезпечення дітей, не займалася їх вихованням, не цікавилась їх здоров`ям, навчанням. Не відвідувала їх як за місцем проживання, так і в навчальних закладах. З 2014 року позивач один виховує дітей [PERSON] , [INFO] [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Посилаючись на вимоги ч.3 ст.181 СК України просить суд змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються на підставі рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 27.01.2015 та стягувати з відповідача на його користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку, вказуючи на те, що відповідачка є на даний час здорова, матеріальної допомоги на утримання дітей не дає, аліменти не сплачує. Крім того, просить позбавити відповідача батьківських прав відносно своїх неповнолітніх дітей - дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , посилаючись на те, що відповідач по справі - [PERSON] не виконує своїх батьківських обов`язків щодо виховання та розвитку дітей, з 2014 року не відвідує їх, не приймає участі у їх вихованні, не піклується про їхнє здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток та загалом не цікавиться ними, не спілкується та не бачиться. З приводу підсудності справи, суд зазначає, що позов прийнято у відповідності до правової позиції, висловленої Верховним Судом у справі № 725/2910/19. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, однак, надали суду заяву в якій вказали, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просили позбавити [PERSON] батьківських прав відносно своїх неповнолітніх дітей та змінити спосіб стягнення аліментів, а справу розглянути у їх відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про час і місце розгляду справи, причину неявки в судове засідання не повідомила і не просила суд відкласти розгляд справи, відзиву на позов не подала. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи органу опіки та піклування в особі Софіївської селищної ради Дніпропетровської області в судове засідання не з`явилася, представник селищної ради надала до суду заяву в якій вказала, що позовні вимоги [PERSON] визнають у повному обсязі, просять розглянути справу у відсутності представника селищної ради. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно з ч.ч.1, 3 ст. 12, ч.ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обов`язок по доведенню обставин покладається на сторони. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] виданим 06.08.2008 виконкомом Миколаївської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] виданим 12.04.2010 виконкомом Миколаївської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] виданим 11.04.2012 виконавчим комітетом Миколаївської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області (а.с.10-12). Діти на даний час проживають разом із позивачем . Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2014 року (а.с.9). Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2015 року було визначено місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , з їх батьком - [PERSON] , та стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 500 (п`ятсот) гривень 00 копійок щомісячно на кожну дитину до досягнення повноліття дітей, починаючи з дня подання заяви до суду. Згідно Рішення № 176 від 14 грудня 2021 року Софіївської селищної ради затверджено висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . За змістом статей 150, 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Стаття 181 СК України визначає способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Так, згідно з частиною третьою вказаної статті, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів, тобто відсутня імперативна заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження. Причому законодавець не пов`язує таку зміну з існуванням певних умов, як то передбачених ст. 192 СК України. За положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, законодавець надав право позивачу визначати спосіб стягнення аліментів із відповідача на утримання дітей. Згідно з положеннями статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено розмір прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років з 01 січня 2022 року - 2618 грн., з 01 липня 2022 року - 2744 грн., з 01 грудня 2022 року - 2833 грн. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з метою забезпечення потреб та інтересів дітей, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму відповідного віку дитини, розміру мінімальної заробітної плати, стану здоров`я дітей та матеріального становища платника аліментів, слід змінити спосіб стягнення аліментів та визначити розмір аліментів в розмірі 1/2 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму встановленого законодавством для кожної дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення повноліття дітьми. Обґрунтованою на думку суду є також вимога щодо позбавлення відповідачки батьківських прав щодо неповнолітніх дітей виходячи з наступного. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України (далі СК) передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважити дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Згідно ч.ч.1, 4 ст. 155 СК здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст.165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Стаття 8 Європейської Конвенції захисту прав людини та основних свобод проголошує «1. Кожен має право на повагу до його приватного і сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб». Отже, для вирішення питання, чи є втручання обґрунтованим згідно з п.2 статті 8, слід врахувати, чи переслідувало втручання законну мету і якщо так, чи було втручання необхідним, зокрема, чи було воно адекватною реакцією на суспільну необхідність, що не потребує зволікань. Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У відповідності до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У відповідності до ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Встановлено, що відповідач [PERSON] ніяким чином не піклується про дітей, не проявляє заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу. Рішенням виконавчого комітету Софіївської селищної ради Криворізького району Дніпропетровської області №176 від 14 грудня 2021 року затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та вирішено визнати доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , за невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків [PERSON] , оскільки фактично самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, багато років проживає окремо від дітей, протягом цих років не цікавиться їх станом здоров`я та станом справ дітей у навчальному процесі, не бере участь у вихованні та утриманні дітей (а.с. 33-35). Також, згідно пояснень, наданих [PERSON] на засіданні Софіївської селищної ради, вона заперечувала позбавлення її батьківських прав, підтвердження щодо участі у вихованні та спілкуванні із дітьми не надала, пояснила, що проживала окремо від дітей з 2014 року оскільки не знала куди звернутись за юридичною допомогою. З моменту винесення рішення Софіївською селищною радою про доцільність позбавлення її батьківських прав від 14.12.2021 року жодних кроків щодо спілкування із дітьми зробити не намагалася, навчанням та здоров`ям дітей не цікавилася. Жодних погашень заборгованості з аліментів, будучи обізнаною з сумою, згідно наданих документів, не робила. Таким чином, суд вважає очевидним умисне ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню дітей. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, про доцільність позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , оскільки вона ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не цікавиться матеріальним, моральним, та духовним життям дітей, не цікавиться їх розвитком, що у сукупності суперечить інтересам дітей та може їм зашкодити. Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, і в разі, якщо змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, суд може постановити рішення і поновити зазначену особу в батьківських прав. Тому, враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне звернути увагу відповідача, що у разі зміни обставин, що слугували підставами для позбавлення батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , вона не позбавлена права звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved