Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-19 00:00:00

У серпні 2022 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районна в місті Києві державної адміністрації про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з батьком, у якому просить суд: -розірвати шлюб, укладений 25 вересня 2009 року між мною, [PERSON] , та [PERSON] , зареєстрований Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Донецької області, про що складено відповідний актовий запис № 962; -визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , як з особою, яка самостійно виховує дитину віком до 18 років із покладенням на батька обов`язку щодо утримання та виховання неповнолітньої дочки. Свої вимоги мотивує тим, що позивач разом з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі, який було зареєстровано Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Донецької області, про що складено відповідний актовий запис № 962. Від шлюбу сторони мають двох спільних неповнолітніх дітей - дочку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що шлюбні відносини з відповідачем припинено, оскільки через розбіжність у поглядах на життя, спільне проживання сторін, існування сім`ї та збереження шлюбу виявилося не можливим. Посилається на те, що між сторонами не існує ніяких почуттів, сторони втратили почуття поваги та любові один до одного. Сім`я розпалась, на даний час шлюб носить формальний характер, мешкають окремо, кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами. Просить розірвати шлюб, оскільки примирення між подружжям неможливе. Крім того позивач стверджує, що спочатку між позивачем та відповідачем було досягнуто згоди щодо проживання обох дітей разом з матір`ю. Однак, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, введення Указом Президента України N 64/2022 року від 24 лютого 2022 року воєнного стану та враховуючи явну загрозу для життя та здоров`я дітей, відповідач із обома дітьми була змушена виїхати за межі України у Францію з метою отримання тимчасового захисту, подала заявку про надання притулку. У серпні 2022 року відповідач із двома дітьми приїхали вперше до України, та дочка малолітня дитина - [PERSON] , ще знаходячись за кордоном, неодноразово висловлювалась про своє бажання жити з батьком в Україні, в місті Києві, ходити до школи, до якої вона звикла, проходити навчання українською мовою. Говорить про те, що їй важко пристосуватись у нових умовах за кордоном, та вона бажає повернутись до України та проживати разом з батьком. На теперішній час малолітня дочка постійно проживає разом з батьком за адресою: [ADDRESS] , та знаходиться на повному його утриманні. За вказаною адресою дитина має власну кімнату, яка повністю облаштована для проживання дитиною. [PERSON] відвідує Спеціалізовану школу № 115 ім. І. Огієнка м. Києва. Позивач стверджує, що має можливість забезпечити належний рівень виховання та утримання малолітньої дитини, її повноцінний соціально-правовий захист та виконання всіх цивільних обов`язків щодо дитини у повній відповідності до вимог чинного законодавства. Позивач є матеріально забезпечений, є працевлаштованим, працює на посаді адвоката у Адвокатському бюро «Кузьмичова Сергія», має стабільний дохід, всі можливості задля виховування доньки, комфортні умови для проживання, у вихованні допомогу може надавати бабуся дитини, не має жодних зауважень з боку органів опіки та піклування. Позивач переконаний, що малолітня дитина [PERSON] повинна проживати разом із батьком, оскільки це відповідає саме інтересам дитини. З урахуванням наведеного просить задовольнити позовні вимоги. 30.08.2022 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. Ухвалою суду від 06.10.2022 було відкрито провадження та справу призначено до розгляду в підготовчому засіданні. 07.11.2022 року до суду надійшли письмові пояснення від Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації про відсутність правових підстав для розгляду питання про надання до суду висновку органу опіки та піклування щодо розв`язання спору, оскільки [PERSON] просить визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , 2010 р.н., разом з батьком [PERSON] , про що надала нотаріально посвідчену заяву від 31.08.2022, яка міститься в матеріалах справи. 07.11.2022 року позивачем [PERSON] було подано заяву про розгляд справи без участі позивача. Позовні вимоги позивач підтримав та просив суд їх задовольнити. 07.11.2022 року відповідачем [PERSON] було подано заяву про розгляд справи без її участі, у якій відповідач позовні вимоги визнала у повному обсязі. Проти розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , як з особою, яка самостійно виховує дитину віком до 18 років із покладенням на батька обов`язку щодо утримання та виховання неповнолітньої дочки не заперечувала. Представник Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районна в місті Києві державної адміністрації у судове засідання не з`явився, проте відповідно до листа від 04.11.2022, що знаходиться у матеріалах справи, представник просить суд розглянути справи без її участі та ухвалити законне рішення виходячи із інтересів дитини. Ухвалою суду від 07.11.2022 підготовче засідання було закінчено, а справу призначено до судового розгляду на 20.12.2022 о 11.00 год. У судове засідання сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 20.12.2022 позивачем подано до суду заяву в якій останній позов підтримав та просив його задовольнити, а справу слухати у його відсутності. Також позивач додав особисту письмову заяву доньки [PERSON] від 29.08.2022, в якій дитина висловила своє бажання про її проживання разом з батьком. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних матеріалів справи, оскільки неявка сторін не перешкоджає розгляду справи. Суд, дослідивши та оцінивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 25 вересня 2009, зареєстрований Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Донецької області, про що складено відповідний актовий запис № 962, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Від шлюбу сторони мають двох спільних неповнолітніх дітей - дочку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтв про народження. Судом також встановлено, що сторони тривалий час не підтримують шлюбних відносин, спільного господарства не ведуть, подальше спільне проживання у шлюбі та його збереження стало неможливим, оскільки взаєморозуміння та почуття любові між ними втрачено, і строк для примирення за таких обставин не вплине на збереження та покращення сімейних стосунків. За таких обставин, подальше спільне проживання сторін і збереження сім`ї неможливе, а тому суд приходить до висновку, що шлюб сторін слід розірвати. Щодо вимог про визначення місця проживання дитини разом із позивачем, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно ст. 157 СК України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Такі ж гарантії для батьків, що проживають окремо від дітей, та для самих дітей, встановлені ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства". Відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення питання щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Як було встановлено судом вище, від шлюбу сторони мають дитину [PERSON] , [INFO] . З матеріалів справи вбачається, що малолітня [PERSON] проживає разом із батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Як свідчать матеріали справи, [PERSON] працює, отримує заробітну плату, що підтверджується довідками АБ «Кузьмичова Сергія» винаймає житло, за результатом психіатричного та наркологічного огляду протипоказань та розладів не виявлено. Відповідно до ч. 2 ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Одним із завдань Сімейного кодексу України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (ст. 1). Конвенція про права дитини, виходячи з рівності прав матері та батька, у п. 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Відповідно до Конвенції ООН про права дитини діти мають право на належне спілкування та допомогу. Дані гарантії закріплені і в інших нормативних документах щодо охорони дитинства. Так, відповідно до ч. 4 ст. 150 СК України батьки повинні поважати дитину; ст. 155 цього ж Кодексу встановлено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. З викладеного випливає, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, поведінка батьків повинна бути такою, щоб дитина сама тягнулася до них. Як роз`яснено ст. 161 СК України, суд при вирішенні спору про місце проживання дитини має враховувати те, хто із батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, особисті якості батьків, можливість створення належних умов до виховання дитини. Як вбачається з письмової заяви дитини [PERSON] від 29.08.2022, остання просить визначити її місце проживання разом з батьком [PERSON] . Крім того, відповідач по справі [PERSON] не заперечувала проти визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , що підтверджується нотаріально посвідченою заявою від 31.08.2022. Виходячи з вимог чинного законодавства та обставин справи, які встановлені в ході судового розгляду, суд вважає, що дитина має тісний психологічний зв`язок з батьком та проживання дитини з батьком відповідає якнайкращим інтересам дитини, з огляду також на ту обставину, що відповідачем дані обставини не оспорюються. З огляду на викладене та оцінюючи матеріали справи, приймаючи до уваги вік дитини, думку самої дитини [PERSON] щодо її бажання проживати разом з батьком, суд приходить до висновку, що проживання неповнолітньої [PERSON] , 2010 р.н. з батьком [PERSON] , відповідає інтересам дитини та забезпечить її права на належне утримання, виховання, лікування, розвиток, оздоровлення та безпеку. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1984, 80 грн.

Outcome: approved