Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-15 00:00:00

05.09.2022 року [PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до відповідача [PERSON] про позбавлення його батьківських прав щодо неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування вимог зазначала про те, що з 23.02.2008 року вона, [PERSON] , та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. У них [INFO] народилася дитина - [PERSON] . Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 23.03.2010 року шлюб між ними було розірвано. Увесь час з моменту припинення фактичних шлюбних відносин дитина проживає разом із позивачкою та перебуває на її утриманні та вихованні. [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний, моральний, культурний, соціальний і духовний розвиток дитини, матеріально не допомагає. Дитина фактично не знає свого батька, не пам`ятає як він виглядає. В 2016 році позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON] , який з любов`ю та повагою ставиться до її дитини, бере участь у вихованні та утриманні [PERSON] . Враховуючи це, просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] . Провадження у справі відкрито ухвалою від 03.10.2022 року за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. Відповідач 12.12.2022 року подав у підготовче засідання подав заяву про визнання позову та розгляд справи за його відсутності. В підготовчому засіданні позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Плат Є.І. позовні вимоги підтримали повністю, покликаючись на вказані у позовній заяві обставини. Просять прийняти визнання відповідачем позову, ухвалити рішення в підготовчому засіданні і позов задовольнити. Відповідач в підготовче засідання не з`явився. Представник органу опіки та піклування Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради Миргород В.В. у підготовчому засіданні підтримав висновок органу опіки та піклування Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради №260001-вих-110001 від 12.12.2022 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Заслухавши пояснення учасників провадження, беручи до уваги визнання позову відповідачем, дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов висновку про можливість прийняття визнання відповідачем позову, ухвалення рішення по справі в підготовчому засіданні і задоволення позову з таких мотивів. У відповідності до ч.3,ч.4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. За ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до вимог ст.165 Сімейного Кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки і піклування, прокурор, а також сама дитини, яка досягла чотирнадцяти років. Частиною 1 статті 164 СК України визначений перелік підстав, за наявності однієї з яких мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст.150 СК України, яка визначає обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини : 1. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. 2. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. 3. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. 4. Батьки зобов`язані поважати дитину. 5. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. 6. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. 7. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Даний факт стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 23.03.2010 року шлюб між сторонами було розірвано. З того часу відповідач [PERSON] фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків щодо виховання та догляду за дитиною. Неповнолітній [PERSON] проживає з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Батька він не пам`ятає,оскільки спогадів про нього немає. Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради, як органом опіки та піклування, надано висновок №260001-вих-110001 від 12.12.2022 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] на засідання комісії з питань захисту прав дитини Шевченківської районної адміністрації не з`явився, подав заяву від 06.12.2022р. в якій не заперечував щодо проведення засідання у його відсутності та позбавлення його батьківських прав відносно дитини. Також до суду відповідач подав заяви від 12.12.2022р. та від 27.10.2022р. про визнання позову щодо позбавлення його батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] і проведення судом засідань у його відсутності. Досліджені судом докази на підтвердження зазначених у позові обставин дають підставу зробити висновок про те, що відповідач свідомо тривалий час ухилялася від виконання своїх батьківських обов`язків. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» п.16 роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 20 від 19.12.2008 р. - ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року ратифікованою постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ч. 1 ст. 9 Конвенції, визначення компетентними органами, що розлучення дитини з батьками необхідне в якнайкращих інтересах дитини може бути необхідне у випадку, коли батьки не піклуються про дитину. Відповідно до Положень Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, принципово визначено, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Частиною 6 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" встановлено, що батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний та духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Ті ж самі принципи закріплені вищезазначеною Декларацією прав дитини, відповідно п. 6. та п. 7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Дитина повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках. Суд враховує заяву відповідача [PERSON] про визнання позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому приймається судом. Відтак, даний позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved