Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-13 00:00:00

Представник позивача адвкоат Опаленик М.Ю., що діє в інтересах позивача [PERSON] , звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги мотивував тим, що 24.05.2014 між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано виконкомом Ірлявської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області. У шлюбі у них народились неповнолітні діти: син [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] . Діти на даний момент проживають з позивачем. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 26 червня 2019 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, дітей [PERSON] та [PERSON] залишено проживати разом з батьком [PERSON] та стягнуто з [PERSON] на його користь, аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] , у твердій грошовій сумі, у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з 14.01.2019 року і до досягнення ними повноліття. Позивач зазначає, що [PERSON] , яка є матір`ю [PERSON] та [PERSON] участі в утриманні дитини не приймає, аліменти не сплачує, нехтує своїми батьківськими обов`язками. Донька та син не отримують жодних проявів піклування від матері, щодо їх фізичного та духовного розвитку, спільних інтересів задля культурного розвитку та набуття знань та навичок не заводила, участі в створенні умов для отримання донькою та сином освіти не приймала. На думку позивача, вказане свідчить про те, що мати дітей [PERSON] ухилилась від її виховання. Вказує, що вихованням сина та доньки займається він самостійно, з його боку жодних перешкод відповідачу у спілкуванні з дітьми не вчинялось, та як розумів значення участі матері для здорового психічного розвитку сина та доньки і розвитку здатності дітей знайти своє належне місце в соціумі. Позивач зазначає, що вина відповідача по невиконанню своїх обов`язків у вихованні сина та доньки полягає в тому, що вона не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, про їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не приймає участі у забезпеченні необхідним, медичним доглядом, лікування, не спілкується бодай би в обсязі необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не проявляє інтересу до їх внутрішнього світу. Розірвання шлюбу між батьками, проживання одного з них окремо від дитини, не впливає на об`єм їх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на особу, яка не виконує батьківських обов`язків. Всупереч закону та моральним засадам суспільства відповідач жодного з покладеного законом на батьків обов`язків не виконує, хоча діти за своїм віком потребують цього. 26.10.2022 ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області відкрито провадження у цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Також вказаною ухвалою відповідачам встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. 06.12.2022 ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області закрито підготовче провадження, призначено до судового розгляду. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутністю та відсутністю позивача за наявними у справі матеріалами, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Подала до суду нотаріально засвідчену заяву про те, що не має будь-якого заперечення щодо позбавлення її батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Приймати участь в судових засіданнях не бажає. Проти задоволення позову не заперечувала. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору в судове заясідання зе з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд вважає можливим провести розгляд справи без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до ст. ст. 13, 76, 80, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст. 89 ЦПК України). З копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 28.01.2020 (виданого повторно) встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] , про що складено відповідний актовий запис за № 06. Батьком записаний - [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . З копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 06.03.2012 (виданого повторно) встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , про що складено відповідний актовий запис за № 07. Батьком записаний - [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 26 червня 2019 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, дітей [PERSON] та [PERSON] залишено проживати разом з батьком [PERSON] та стягнуто з [PERSON] на його користь, аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] , у твердій грошовій сумі, у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з 14.01.2019 року і до досягнення ними повноліття. Як випливає з висновку органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому, виконавчий комітет Ужгородської міської ради, як орган опіки та піклування Ужгородської міської ради, враховуючи інтереси неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , та малолітньої [PERSON] , [INFO] , вважає за доцільне: Позбавити батьківських гр. [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , та малолітньої [PERSON] , [INFO] , роз`яснити гр. [PERSON] , що на підставі ст.ст. 168, 169 Сімейного Кодексу України, батьки, які позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду про надання їм права на побачення з дитиною. Суд може дозволити разові, періодичні побачення з дитиною, якщо це не завдасть шкоди її життю, здоров`ю та моральному вихованню, за умови присутності іншої особи, а також мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою (ч. 1 ст. 141 СК України). Згідно з положеннями статті 150 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини є підставою для позбавлення батьківських прав. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розви¬ток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Судом встановлено, що відповідач участі в утриманні дітей та їх вихованні не бере не цікавиться станом здоров`я, навчанням та фізичним розвитком, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, матеріально їх не забезпечує. Таким чином, проаналізувавши всі обставини справи в їх сукупності, враховуючи те, що відповідач не запреречує проти позбавлення її батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на наведене, з відповідача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем при поданні позову до суду. На підставі ст. ст. 121, 164, 166 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved