Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-21 00:00:00

У листопаді 2022 року позивач звернулась до суду з даним позовом. Зазначає, що з відповідачем уклали шлюб 08.06.2012, під час якого в них народились сини [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Зважаючи на відсутність взаєморозуміння, різних поглядів на права і обов`язки подружжя та ведення спільного господарства, перебування в шлюбі є неможливим. На даний час з відповідачем не проживають та не підтримують сімейних відносин. Фактично шлюб припинив існування. Вважає, що поновлення подружніх відносин неможливе. Відповідач є батьком дітей, однак не виконує свої зобов`язання по їх утриманню, хоча є працездатною особою та може надавати матеріальну допомогу. Сини проживають разом з нею і вона сама піклується про них і забезпечує. Враховуючи викладене, просила розірвати шлюб, укладений між ними, та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання [PERSON] та [PERSON] в розмірі по 3000 грн. щомісячно на кожного, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Сторони в судове засідання не прибули. В заявах до суду просили справу розглянути без їх участі; позивач позовні вимоги підтримала, відповідач не заперечив щодо розлучення, згоден, щоб діти проживали разом із матір`ю, на утримання яких просив стягувати аліменти в розмірі по 2000 грн. на кожного. Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ст.112 СК України, шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сім`ї неможливе. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08.06.2012, від якого мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу одна з основних його засад. Різниця в поглядах на права та обов`язки подружжя, відсутність взаєморозуміння, призвели до поступового погіршення взаємовідносин і до фактичного припинення шлюбних стосунків між сторонами. Перебуваючи у шлюбі, позивач та відповідач не змогли створити міцної сім`ї, про що свідчить той факт, що вони не підтримують шлюбних відносин, та не мають наміру їх поновлювати. У сім`ї немає перспективи возз`єднання. До порозуміння сторони не прагнуть, у кожного сформувався свій погляд на життя та інтереси, а йти на поступки один одному подружжя не бажає. В письмовій заяві до суду позивач наполягала на розірванні шлюбу, вважаючи примирення і збереження їх сім`ї неможливим, проти чого відповідач, в свою чергу, не заперечив. Згідно ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім`я розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін, що має суттєве значення для них та їх дітей, тому є підстави для розірвання шлюбу. Місце проживання дитини, яка\~не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а яка досягла за спільною згодою останніх та самої дитини (ст.160 СК України). Відповідно до положень ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає; у віці від десяти до чотирнадцяти років її місце проживання є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає, якщо інше не встановлено за згодою між останніми та самою дитиною. Враховуючи те, що спору у сторін з приводу визначення місця проживання їх синів не виникло, суд визначає місцем їх проживання разом з матір`ю. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Держава Україна,\~проголошуючи такий\~принцип сімейного\~права,\~як державна\~охорона кожної\~дитини,\~реалізує його\~в одному\~із положень\~ст.182\~СК України,\~якавстановлює мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про державний бюджет України на 2022рік» встановлений розмір прожиткового мінімуму для дітей віком відшести років 2 833грн. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст.141 СК України). Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від неї, та захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для життєдіяльності. Кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ст.181 СК України). Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини. Обов`язки по вихованню, догляду, розвитку дитини значно більшою мірою виконуються тим з подружжя (з колишнього подружжя), з яким дитина проживає. Незважаючи на юридично закріплений принцип гендерної рівності (ч.6 ст.7 СК України), у переважній більшості випадків догляд за дитиною здійснює її мати. Разом з тим, суд наголошує, що обов`язок по утриманню дитини, піклування про її фізичний і духовний розвиток, створення умов для отримання належної освіти, не може бути покладений виключно на одну матір. Відповідач є здоровою, молодою особою 35років; працездатний; інших дітей чи непрацездатних батьків на утриманні не має; не достатньо приймає участі у вихованні неповнолітніх дітейта не створює всі необхідні умови для їхрозвитку і життя; будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання ним матеріальної допомоги, на момент розгляду справи не існує, відтак він спроможний сплачувати аліменти. Виходячи з позиції якнайкращого забезпечення інтересів спільних дітей сторін, враховуючи, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення їх гармонійного розвитку, суд приходить до переконання про обґрунтованість позовних вимог. Враховуючи визначений\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~дітей відповідного\~віку;\~розмір середньої\~заробітної плати\~по Україні;\~потребу позивачки\~у фінансовій\~допомозі з\~боку відповідача,\~який є\~людиною працездатного\~віку та\~зобов`язаний брати\~участь у\~забезпеченні благополуччя\~своїх синів,\~ суд\~приходить до\~висновку,\~що він\~в змозі\~сплачувати аліменти\~в розмірі,\~зазначеному у\~позовних вимогах:\~по 3000\~грн.\~щомісячно на\~кожну дитину.\~Такий розмір\~є реальним,\~не поставить\~відповідача у\~матеріальне становище\~значно гірше\~від положення\~дітей і\~позивачки,\~відповідатиме,\~як інтересам\~хлопчиків,\~так і\~матеріальному становищу\~тастану здоров`я платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості. Відповідачем не було надано доказів на підтвердження того, що доходи і матеріальне становище позивачки надають їй можливість самотужки забезпечити двом дітям шкільного віку належний життєвий рівень при отриманні аліментів у розмірі по 2000 грн. на кожного. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до положень ст.191 СК України стягнення аліментів потрібно проводити з дня пред`явлення позову, тобто з 17.11.2022. Рішення в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», то відповідно до вимог ст.141 ЦПК України він стягується з відповідача в дохід держави в сумі 992,40 грн. З відповідача також належить стягнути судовий збір, понесений позивачкою при подачі позову.

Outcome: approved