Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-08 00:00:00

06 вересня 2022 року позивач [PERSON] звернувся до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики від 12 серпня 2022 року в сумі 548 529 (п`ятсот сорок вісім тисяч п`ятсот двадцять дев`ять) грн 00 коп, що на момент укладення та підписання договору позики складає 15 000 (п`ятнадцять тисяч) дол США. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 12 серпня 2022 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Яловою Н.О. та зареєстрований в реєстрі за №2500. Відповідно до договору [PERSON] передав, а представник [PERSON] [PERSON] прийняв грошову суму в розмірі 548 259 (п`ятсот сорок вісім тисяч п`ятсот двадцять дев`ять) грн 00 коп, що на момент укладення та підписання договору позики складає 15 000 (п`ятнадцять тисяч) дол США. Вказані кошти відповідач зобов`язується повернути до 17 серпня 2022 року. Однак відповідач станом на 27 серпня 2022 року кошти не повернув. Позивач 22 серпня 2022 року направив на адресу відповідача вимогу про повернення коштів, однак відповідач кошти не повернув. У зв`язку з чим позивач і звернувся до суду. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Чернецька Г.М. в судове засідання не з`явилися, представник позивача надіслала до суду заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача. Відповідач [PERSON] до зали суду не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, про причини неявки відомостей не надходило. Надав заяву до суду в якій визнає позовні вимоги в повному обсязі. Враховуючи неявку в судове засідання належним чином повідомленого відповідача, який про причини неявки не повідомив, визнання відповідачем позовних вимог, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача та ухвалення рішення у даній справі. Суд, дослідивши наявні докази, вважає, що позовна заява підлягає повному задоволенню. Судом встановлено, що 12 серпня 2022 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Яловою Н.О. та зареєстрований в реєстрі за №2500, відповідно до умов якого позивач надав відповідачеві в борг 548 529 (п`ятсот сорок вісім тисяч п`ятсот двадцять дев`ять) грн 00 коп, що на момент укладення та підписання договору позики за офіційним курсом НБУ (1$ - 36,5686 грн) еквівалентно 15 000 (п`ятнадцять тисяч) доларів США 00 центів, які відповідач зобов`язався повернути до 17 серпня 2022 року (а.с.58а, 59-60). У порушення умов договору позики від 12 серпня 2022 року, відповідач не повернув позивачу суму боргу у визначений договором строк. Згідно зі статтею 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України). Частиною третьою статті 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Згідно з нормами статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора (частина четверта статті 545 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі, повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, що підтверджує як факт його укладення, так і умови договору, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 18 березня 2013 року у цивільній справі № 6-63цс13, та постанові Верховного Суду від 21.02.2019 року у цивільній справі №640/5098/14-ц. Суд дійшов висновку про задоволення позовної вимоги в частині стягнення боргу за договором позики, тому що договір позики від 12 серпня 2022 року засвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Яловою Н.О. підтверджує факт укладення між сторонами договору позики та отримання [PERSON] від [PERSON] грошових коштів із зобов`язанням повернути їх, яке відповідач не виконав. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу з урахуванням заявлених у позовній заяві вимог. При вирішенні спору по суті, суд враховує, що відповідач, у судове засідання не з`явився, доводів позивача не спростував, з будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню підтверджені витрати зі сплати судового збору у розмірі 5485,29 грн. Згідно з ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. За статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Outcome: approved