Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-08 00:00:00

Позивач [PERSON] , в особі свого представника [PERSON] звернувся до суду із зазначеним вище позовом, в якому просить: визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] разом з батьком\~ [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , за місцем мешкання батька, та стягнути з [PERSON] [INFO] реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] на користь [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] аліменти на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явились, однак подали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позов підтримали, та просять його задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання також не з`явилася, подала до суду письмову заяву від 10.11.2022 року про розгляд справи без її участі, позов визнала та не заперечує проти їх задоволення (а.с.74). Третя особа Орган опіки\~та піклування\~виконавчого комітету\~Люботинської міської\~ради Харківської\~області в\~судове засідання\~не з`явились,\~надали до\~суду письмову\~заяву,\~в якій\~просять розгляд\~проводити без\~участі їх\~представника,\~а також\~надали до\~суду висновок\~в якому\~зазначили,\~що оскільки відповідачка [PERSON] не заперечує проти визначення місця проживання доньки разом з батьком, орган опіки та піклування виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області, вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги позивача. Відповідно до ч.4\~ст.206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали\~справи,\~всебічно і\~повно з`ясувавши\~всі факти,\~об`єктивно\~оцінивши докази,\~які мають\~юридичне значення\~для вирішення\~спору по\~суті,\~суд дійшов\~наступних висновків. Судом встановлено, що сторони зареєстрували свій шлюб 21.12.2002 році у виконавчому комітеті Козачолопанської селищної ради Дергачівського району Харківської області, за актовим записом №15. У цьому шлюбі у сторін народилася донька [PERSON] ,\~ [INFO] ,яка проживає з позивачем та знаходяться на його утриманні та вихованні. Рішенням Дергачіського районного суду Харківської області від 09.11.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. Під час розірвання шлюбу місце мешкання дитини не визначалось. Після розірвання шлюбу донька [PERSON] залишилась мешкати разом з батьком- [PERSON] та мешкає з ним і по теперішній час. До 24 лютого 2022 року позивач разом з донькою мешкали в смтКозача Лопань, Дергачівського району. Після введення воєнного стану на території України у зв`язку з агресією Російської Федерації, проведенням воєнних дій та окупацією території [PERSON] з донькою [PERSON] були змушені виїхати. На теперішній час позивач разом з донькою зареєстровані як внутрішньо переміщенні особи та мешкають на території Люботинської міської територіальної громади за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідками ВПО № 6342-5001457453 від 29.04.2022 року та № 6342-5001457704 від 29.04.2022 року. Відповідачка [PERSON] мешкає окремо, має нову сім`ю. На теперішній час позивач [PERSON] має намір виїхали разом з донькою до Європи, з метою забезпечити доньці безпечні умови проживання. На період дії правового режиму воєнного стану указом Президента України від 24.02.2022 року 364/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» виїзд за межі країни громадян чоловічої статі віком від 18 до 60 років забороняється. Обмеження щодо заборони на виїзд не застосовуються до осіб, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років. Як вбачається з листа Адміністрації Державної прикордонної служби України від 17.03.2022 року № 23-6855/0/6-22 документами, які можуть підтвердити самостійне виховання дитини, є рішення про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з батьком. Після розірвання шлюбу з відповідачкою позивач [PERSON] самостійно виховує доньку [PERSON] , але місце мешкання дитини з батьком ані під час розірвання шлюбу, ані після не визначалось. Статтею 160\~СК України\~передбачено,\~що місце\~проживання дитини,\~яка не\~досягла десяти\~років,\~визначається за\~згодою батьків. Згідно з ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Донька [PERSON] висловлює бажання проживати з батьком [PERSON] . [PERSON] закінчила 3 клас Козачолопанського ліцею. Як вбачається з довідки Козачолопанського ліцею №7 від 23.06.2022 року батько завжди відвідував батьківські збори, цікавився її навчальними досягненнями та шкільним життям. Дитина постійно відвідувала заняття в ліцеї, завжди охайна, доглянута. [PERSON] , перебуваючи в [PERSON] до 24.02.2022 року, проживала разом з батьком і бабусею. Дитину до ліцею приводили і забирали або батько або бабуся. Крім того відповідно до заяви [PERSON] , засвідченої приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Шуба А.Ф. від 11.07.2022 року за №689, вбачається що відповідачка [PERSON] підтверджує факт постійного проживання її малолітньої дитини [PERSON] разом з її батьком [PERSON] за місцем реєстрації постійного проживання батька в [ADDRESS] або за місцем його тимчасового перебування з донькою як внутрішньо переміщених осіб. Також підтверджує, що донька [PERSON] перебуває на повному утриманні батька, який займається її доглядом та вихованням (а.с.66). Відповідно до висновку Виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області від 11.11.2022 за вих.№03-36/2590, з якого вбачається, що представниками Люботинського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, за результатом проведеної оцінки потреб сім`ї [PERSON] , з`ясовано те, що ознаки перебування родини в складних життєвих обставинах та необхідності у наданні соціальних послуг відсутні. Повідомлень щодо порушення прав дитини або неналежного виконання батьківських обов`язків гр. [PERSON] чи гр. [PERSON] по відношенню до своєї доньки не надходило, підстав для взяття на облік Служби дитини, як такої, що перебуває в складних життєвих обставинах, в тому числі, яка постраждала від жорстокого поводження, не виявлено. В бесіді з малолітньою [PERSON] з`ясовано, що вона прихильна до свого батька, що між ними добрі та дружні стосунки, а про свою рідну матір вона мало пам`ятає та не спілкується з нею. Всі вищезазначені обставини підтверджуються документами та письмовими поясненнями гр. [PERSON] та гр. [PERSON] . Статтею ст.161\~ч.2\~СК України передбачено, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. [PERSON] має постійний заробіток, здоровий, не зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами. На обліку у нарколога та психіатра не перебуває. За місцем мешкання [PERSON] характеризується позитивно, серед друзів та сусідів користується повагою, завжди готовий прийти на допомогу та надати корисну пораду, що підтверджується характеристиками (а.с.20-26). З огляду на зазначене [PERSON] спроможний забезпечити належні умови виховання доньки. Відповідно до ст.141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Право на свободу вибору місця проживання кожному гарантоване ст. 33 Конституції України. Згідно зі ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі "М.С. проти України" наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Принцип статті 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що випливає як зі змісту статті 141 Сімейного кодексу України, Так зі змісту Конвенції про права дитини, тим більш, що поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, рівно як і батько дитини, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини батьки можуть реалізувати свої права шляхом домовленості між собою щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. З урахуванням наведених вище обставин, суд вважає, що необхідно встановити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , за місцем мешкання батька. Оскільки після розірвання шлюбу донька [PERSON] постійно мешкає з батьком, тому вона знаходиться на його утриманні. Відповідно до вимог ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідачка [PERSON] матеріальної допомоги на утримання доньки [PERSON] не надає, ухиляється від виконання обов`язків щодо утримання дитини. Згоди з відповідачкою щодо добровільної сплати аліментів не досягнуто. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За встановлених обставин справи, виходячи із засад розумності і справедливості, враховуючи обов`язок обох батьків утримувати дитину, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь позивача на утримання дочки аліментів у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, у зв`язку з чим позовна заява в частині стягнення аліментів на утримання дитини підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Із матеріалів справи встановлено, що позивач звернувся до суду із позовом про стягнення аліментів 26 липня 2022 року, а тому аліменти підлягають присудженню саме з цієї дати. Враховуючи вимоги закону та визнання відповідачем позову, та враховуючи всі обставини справи в сукупності, з огляду на визначений Декларацією прав дитини принцип, діючи винятково в інтересах дітей, враховуючи вік дитини, приймаючи до уваги особисті якості матері та батька, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, інші обставини, суд вважає,що\~малолітню дитину\~ [PERSON] ,\~слід залишити\~проживати з\~батьком,\~що буде\~відповідати її\~інтересам та\~вимогам закону.\~При цьому\~дана обставина\~не позбавляє\~матір права\~виховувати доньку,\~утримувати її\~та спілкуватися\~з нею,\~а батько\~не повинен\~чинити матері\~у цьому\~перешкод,\~а також стягнути\~аліменти з\~відповідачки на\~користь позивача\~на утримання\~їх малолітньої\~дитини у\~розмірі 1/4\~частини всіх\~видів заробітку\~щомісяця,\~але не\~менше 50%\~прожиткового мінімуму\~для дитини\~відповідного віку,\~починаючи з\~дня пред`явлення\~позову та\~до досягнення\~дитиною повноліття.

Outcome: approved