Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-04 00:00:00

У червні 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 06 травня 2022 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. [INFO] у відповідача народилася дочка - [PERSON] , батьками якої записано: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . При реєстрації народження дитини запис про батька був зроблений в порядку, передбаченому частиною першою статті 135 СК України. Зазначає, що з двомісячного віку дитини він дбає та піклується про неї, займається її вихованням, розвитком та сприймає її як власну дитину, яку дуже любить. У зв`язку з викладеним, вони з відповідачем зверталися до Солом`янського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про внесення змін до свідоцтва про народження дочки [PERSON] , однак їм усно було відмовлено, оскільки позивач не є біологічним батьком дитини. Враховуючи викладене, позивач усвідомлює відповідальність прийнятого ним рішення, йому зрозумілі правові наслідки визнання батьківства та він бажає цього, тому звернувся до суду з цим позовом, в якому просить: визнати його батьком [PERSON] , [INFO] ; зобов`язати Солом`янський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) внести відповідні зміни до актового запису про народження [PERSON] , [INFO] , зазначивши батьком дитини громадянина України [PERSON] , [INFO] , змінити прізвище та по-батькові дитини на " [PERSON] " та видати нове свідоцтво про народження. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 липня 2022 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Ішуніну Л. М. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 08 липня 2022 року відкрито загальне позовне провадження. 14 листопада 2022 року відповідачем подано до суду заяву про визнання позову, в якій зазначила, що не заперечує проти задоволення позовних вимог, викладених у позові та підтверджує, що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 14 листопада 2022 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, матеріали справи містять заяву представника позивача про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача, в якій просив задовольнити позов. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, про поважність причин неявки суду невідомо. Третя особа явку свого представника в судове засідання не забезпечила, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, однак матеріали справи містять заяву про розгляд справи у відсутність представника. За загальним правилом частини першоїстатті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність учасників судового процесу. Згідно з частиною другоюстатті 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цьогоКодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки учасники в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд виходить з наступного. За загальним правилом статей15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першоюстатті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом установлено, що [INFO] у [PERSON] народилася дочка [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 26 серпня 2021 року Солом`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) серії [NUMBER] . У свідоцтві про народження батьком зазначений " [PERSON] ". Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 00032277872 від 26 серпня 2021 року вбачається, що відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 СК України. 06 травня 2022 року між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 06 травня 2022 року Солом`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 823. Позивач, звертаючись до суду з указаним позовом, зазначає про те, що з двомісячного віку дитини дбає та піклується про неї, займається її вихованням, розвитком та сприймає її як власну дитину, яку дуже любить. Відповідно до статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Положеннями статей 125, 126, 135 СК України врегульовано питання про визначення походження дитини якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою. Відповідно до частини другої статті 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 2) за рішенням суду. Частиною першою статті 126 СК України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки чи чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно дочастини першої статті 135 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Визнання батьківства за рішенням суду розглядається як засіб захисту прав дитини, тобто міра, спрямована на відновлення, визнання порушених або оспорених прав дитини. Визначення батьківства дитини є підставою виникнення батьківських обов`язків, зокрема обов`язку з утримання дитини (постанова Верховного Суду від 15 квітня 2021 року у справі № 645/1098/18 (провадження № 61-759св21)). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Доказами у справі про визнання батьківства можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. За загальним правилом визнання батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для визнання батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи. Указане відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц, провадження № 61-6030св18. У постанові Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі № 478/690/18 (провадження № 61-18333св19) зазначено, що «висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства». Європейський суд з прав людини зауважив, що «в ході національного розгляду суд призначив ДНК-тест з метою вирішення цього спору про батьківство. Тест продемонстрував, що відповідач був батьком дитини з ймовірністю 99,99 відсотків. Суд враховує, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» («Калачова проти російської федерації», Kalachevav. russia, № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року). Згідно зістаттею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно із частиною першоюстатті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною шостоюстатті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, позивачем не було доведено, що вони з відповідачем проживали спільно, вели спільне господарство до народження дитини або спільне виховання чи утримання ними дитини. Крім того, в ході судового розгляду судом було встановлено, що позивач не є біологічним батьком дочки відповідача, про що ним зазначено у позовній заяві, проте він сприймає її як власну дитину та бажає визнання його батьком. Водночас, визнання батьківства за своєю правовою природою є констатацією факту біологічного батьківства особи, яка подала заяву до органів реєстрації актів цивільного стану, метою якого є підтвердження вже існуючого біологічного (кровного) споріднення між чоловіком, який визнає себе батьком, та дитиною. Для встановлення батьківських правовідносин між дитиною та особою, яка не є її біологічним батьком, але бажає визнати себе батьком цієї дитини, існує інститут усиновлення, тобто набуття батьківських прав особою, яка бажає усиновити чужу дитину. Таким чином, особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (правовий висновок Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 759/14874/15-ц). З аналізу змістустатті 5 ЦПК України вбачається, що застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності. Тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів правомочної особи. Так, якщо позивач бажає встановлення батьківських правовідносин між дитиною та ним, враховуючи, що він не є її біологічним батьком, але бажає визнати себе батьком цієї дитини, то належному способу захисту права відповідає вимога про усиновлення дитини. За таких обставин у задоволенні вимоги про визнання батьківства слід відмовити з тих підстав, що позивачем обраний неналежний спосіб захисту і такий спосіб захисту не матиме наслідком відновлення, визнання порушених або оспорених прав дитини. Що стосується вимоги про зобов`язання внесення змін до актового запису про народження дитини, то вона є похідною від вимоги про визнання батьківства, у задоволенні якої судом відмовлено, тому задоволенню також не підлягає. Враховуючи викладене, у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed