Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Акціонерного товариства «Банк Форвард», приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни про стягнення безпідставно отриманих коштів. В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що 04.03.2020 вона отримала від приватного виконавця постанову про відкриття виконавчого провадження, яке було відкрито на підставі виконавчого напису від 30.08.2019 №1981. У зв`язку із незаконністю вказаного виконавчого напису вона звернулася до суду із позовом про визнання виконавчого напису від 30.08.2019 №1981 таким, що не підлягає виконанню, який рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 15.01.2021 (справа №752/14331/20) був задоволений. Грошові кошти стягнені під час виконання виконавчого напису, який судом був визнаний таким, що не підлягає виконанню, є безпідставно отриманими. В рамках виконавчого провадження з її заробітної плати за період з 01.07.2020 по 30.08.2021 було відраховано на користь банку грошові кошти у сумі 20825,33 грн. та на користь приватного виконавця - 4313,93 грн. Просила суд: стягнути з Акціонерного товариства «Банк Форвард» на свою користь безпідставно отримані грошові кошти в сумі 20825,33 грн.; стягнути з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни на свою користь безпідставно отримані грошові кошти в сумі 4313,93 грн.; стягнути з відповідачів судові витрати у сумі 4992,40 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, у заяві просила про розгляд справи без її участі. Представник позивача адвокат Бабенко Р.В. в судове засідання не з`явився. Представник відповідача Акціонерного товариства «Банк Форвард» та відповідач приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л. в судове засідання не з`явилися, про день, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Причини неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності не надходило. Своїм правом на подачу відзиву не скористалися. 24.08.2022 судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі і призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. У приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л. перебувало виконавче провадження ВП №60612106 щодо примусового виконання виконавчого напису від 30.08.2019 №1981 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості в розмірі 54262,22 грн., що підтверджується копією постанови про закінчення виконавчого провадження від 14.04.2021. Вказане виконавче провадження було закінчено через наявність судового рішення від 15.01.2021 по справі №752/14331/20, яким спірний виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню. Судове рішення 15.01.2021 по справі №752/14331/20 набрало законної сили 16.02.2021. Відповідно до звіту КПП «Звенигородська БЛІЛ» від 05.07.2022 з доходів [PERSON] за період з 01.07.2020 по 30.04.2021 утримано на підставі постанови від 08.07.2020 ВП №60612106 грошові кошти на загальну суму 25139,26 грн., з яких борг становить 20825,33 грн., за проведення виконавчих дій - 2000 грн. та основна винагорода - 2313,93 грн. Статтею 1212 ЦК України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Аналогічний правовий висновок стосовно застосування ст. 1212 ЦК України міститься у постановах Верховного Суду від 06.03.2019 по справі №910/1531/18, від 28.01.2020 у справі №910/16664/18. Також Верховним Судом у постанові від 08.09.2021 по справі №201/6498/20 викладено правовий висновок, згідно з яким факт визнання виконавчого напису (на підставі якого у виконавчому провадженні було здійснено стягнення грошових коштів з позивача) таким, що не підлягає виконанню, є підставою для повернення коштів. При цьому обставини наявності або відсутності заборгованості позивача перед відповідачем за таким кредитним договором можуть бути предметом окремого судового розгляду. Також суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного суду викладений у постанові від 26.10.2022 по справі №229/1026/21, що розглядалась за подібними правовідносинами, яка зазначила, що з огляду на суб`єктний склад спору (участь фізичної особи - приватного виконавця), предмет позову (повернення безпідставно набутого майна) та характер спірних правовідносин (приватно-правовий) Велика Палата Верховного Суду вважає, що спір підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства. Таким чином, встановлені під час розгляду справи обставини свідчать про те, що належні позивачу грошові кошти були стягнуті у виконавчому провадженні щодо примусового виконання виконавчого напису, який був визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, тобто без наявності на те правових підстав були перераховані відповідачам, а отже вказані кошти являються безпідставно ними отриманими, що має наслідком повернення вказаних коштів позивачу. За таких обставин суд вважає, що доводи, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог, знайшли своє підтвердження, письмовими доказами, сумніву у суду не викликають і вважаються судом доведеними, у зв`язку з чим позовна заява [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає задоволенню у повному обсязі. Згідно із ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України з кожного відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору у сумі 496,20 грн., у зв`язку з документальним підтвердженням їх понесення. Щодо відшкодування судових витрат на правничу допомогу у сумі 4000 грн. суд відзначає наступне. Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частин 1-4 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження розміру понесених позивачем витрат на правову допомогу були надані копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 16.08.2022, копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 31.08.2012 №502, копія договору/угоди про надання правничої (правової) допомоги від 05.07.2022, розрахунок від 16.08.2022, яким визначений розмір оплати у сумі 4000 грн., акт виконаних робіт до вказаного договору від 16.08.2022, квитанцію до прибуткового касового ордера від 16.08.2022. Аналізуючи надані докази, суд відзначає, що у п. 2 договору від 05.07.2022 сторонами визначено, що клієнт сплачує адвокату гонорар, оплата адвоката здійснюється в розмірі 2000 грн. за годину роботи. Сторонами було встановлено та погоджено розмір витрат на правничу допомогу адвоката Бабенко Р.В. у розрахунку від 16.08.2022 на суму 4000 грн. Згідно з квитанцією від 16.08.2022 та актом виконаних робіт від 16.08.2022 позивачем оплачені послуги адвоката у сумі 4000 грн. За таких обставин суд вбачає підстави для задоволення вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу у сумі 4000 грн., які підлягають стягненню з кожного відповідача в рівних частках.

Outcome: approved