Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-11 00:00:00

У грудні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації та з урахуванням уточнення позовних вимог, просить: - визнати незаконним та скасувати розпорядження відділу приватизації державного житла Солом`янської районної в м.Києві державної адміністрації від 25.01.2012 №14 «Про скасування розпоряджень органу приватизації про приватизацію квартир»; - відновити право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] шляхом видачі свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] ; - зобов`язати Солом`янську районну в м.Києві державну адміністрацію видати [PERSON] свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] . В обгрунтувння позовних вимог посилається на те, що з травня 2003 року проживає в однокімнатній квартирі разом зі своєю сім`єю за адресою: [ADDRESS] . У вказану квартиру позивач вселився на підставі виданого йому Голосіївською районною в м. Києві державною адміністрацією ордеру від 18.04.2002 № 27586 серії Б. Зазначена квартира в 2008 році ним була приватизована. Вказує, що з 2008 року перебував на квартирному обліку за місцем проживання у Солом`янському районі міста Києва в пільгових списках першочергового одержання житлової площі як працівник прокуратури. 16.01.2012 Солом`янська районна в місті Києві державна адміністрація Розпорядженням № 17 затвердила спільне рішення адміністрації тa профспілкового комітету прокуратури міста Києва про надання позивачу трикімнатної квартири [ADDRESS] , за умови реприватизації його квартири [ADDRESS] . У відповідності до положень ч. 2 ст. 48 ЖК України, п.2 Тимчасового положення про порядок передачі громадянами житла, що перебуває у їх приватній власності, органу, який здійснює поліпшення житлових умов, яке затверджено наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 01.06.1995 № 24 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 08.06.1995 за № 171/707, на підставі затвердженої форми заяви, позивач надав згоду на передачу належної на праві приватної власності квартири у державну власність при умові одержання нового житла у межах встановленої норми жилої площі. Лист Київського міського БТІ № 8293 (И-2012) підтверджує про те, що квартира [ADDRESS] переведена до державного житлового фонду. Тобто свої зобов`язання для поліпшення житлових умов моєї сім`ї позивач вважає, що виконав. Однак, розподіленої квартири [ADDRESS] взагалі не існує, що підтверджується листом від 05.10.2016 № 745. Як вказує позивач, відповідно до Тимчасового положення Солом`янська РДА, як орган, що поліпшує житлові умови, зобов`язана надати йому поліпшене житло, а не розподілити неіснуючу в місті Києві ні юридично, ні фактично квартиру [ADDRESS] . Водночас в законно зайняту ним квартиру [ADDRESS] незаконно зареєстрували [PERSON] разом з дочкою, яка подала цивільний позов про виселення його та членів його сім`ї, в якій двоє неповнолітніх дітей. Вважає, що для захисту порушеного його та його сім`ї права на житло необхідно відновити становище, яке існувало до порушення, а тому просить задовольнити позов. Ухвалою Солом`янського районного суду м.Києва від 03.01.2017 у справі відкрито провадження та призначено до судового розгляду. 21.03.2017 до суду від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог. 08.09.2017 до суду надійшло клопотання [PERSON] про залучення до справи у якості третьої особи. 11.09.2017 до суду надійшло клопотання представника Департаменту будівництва та житлового забезпечення КМДА, Прокуратури міста Києва, Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації. Протокольною ухвалою суду від 11.09.2017 залучено Департамент будівництва та житлового забезпечення КМДА, Прокуратуру міста Києва, Святошинську районну в м.Києві державну адміністрацію у якості співвідповідачів; залучено [PERSON] , Первинну профспілкову організацію працівників органів прокуратури міста Києва у якості третіх осіб. 30.11.2017 до суду надішли додаткові пояснення позивача, в яких вказав, що Солом`янська РДА не мала права приймати розпорядження №14 від 25.01.2012 «Про скасування розпоряджень органу приватизації про приватизацію квартир», на підставі якого проведено реприватизацію квартири [ADDRESS] . Такі дії Солом`янської РДА, якою винесено оскаржуване розпорядження, не узгоджуються з розпорядженням Солом`янської РДА від 16.01.2012 №17 «Про затвердженя спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету прокуратури м.Києва про надання житлової площі їх працівникам». Так, відповідно до п.1.1 вказаного розпорядження №17 сім`є позивача надано трикімнатну квартиру при умові передачі прокуратурі м.Києва приватизованої однокімнатної квартири [ADDRESS] . Також, своєю завою позивач надав згоду на передачу належної на праві приватної власності квартири у державну власність лише при умові одержання нового житла у межах встановленої норми житлової площі. З огляду на це, правочин між ним та Солом`янською РДА мав на меті поліпшення його та його сім`ї житлових умов, а на Солом`янську РДА покладався обов`язок забезпечити, після проведення реприватизації, нове поліпшене житло. Натомість, Солом`янською РДА, всупереч положень Конституції України та Цивільного кодексу України, порушила право позивача та членів його сім`ї, зокрема, двох неповнолітніх дітей, на житло, порушила право власності, адже ре приватизувавши квартиру [ADDRESS] позивач поліпшення житла не отримав. 12.12.2017 до суду надійшов лист Служби у справах дітей Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації, в якому просять ухвалити рішення в інтересах та на користь дітей. 27.09.2018 до суду надійшли пояснення Департаменту будівництва та житлового забезпечення КМДА, в яких просили на підставі поданих стороною доказів ухвалити рішення згідно чинного законодавства. В поясненнях вказали, що 10.07.2003 Київською міською радою відповідно до діючого на той момент законодавства, в межах компетенції та у спосіб, визначений законом було прийнято рішення № 638-7/798 «Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею», яким за умови виконання п.3 цього рішення, надано Святошинській районній у місті Києві раді в постійне користування земельну ділянку площею 7,12 га для будівництва житлових будинків з комплексом соціально-побутового обслуговування на [ADDRESS] за рахунок земель запасу житловоi та громадськоi забудови. Рішенням Київської міської ради від 18.11.2004 № 738/2148 внесено зміни в рішення від 10.07.2003 № 638-7/798 та зазначену в цьому рішенні земельну ділянку передано ТОВ «СТИЛЬ-БЛЮЗ» в короткострокову оренду на 5 років. На підставі вказаного рішення між ТОВ «СТИЛЬ-БЛЮЗ» та Київською міською радою було укладено договір оренди земельної ділянки від 08.09.2005 № 75-6-00229. 14.10.2010 рішенням Київської міської ради № 128/4940 ТОВ «СТИЛЬ-БЛЮЗ» договір оренди від 08.09.2005 № 75-6-00229 поновлено на 5 років. Відповідно до пункту 3.7 рішення Київської міської ради від 10.07.2003 № 638- 7/798 (із змінами) ТОВ «СТИЛЬ-БЛЮЗ» зобов`язано передати Головному управлінню житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації 5% загальної площі будинку (крім службової) на підставі пункту 50 рішення Київської міської ради від 28.12.2002 № 232/392 «Про бюджет міста Києва на 2003 рік». Зазначені умови також передбачені договором оренди земельної ділянки. Зміни до рішення Київської міської ради від 10.07.2003 № 638-7/798 та договору оренди земельної ділянки в частині передачі відсотків загальної площі не вносились. Відповідно до Акту прийому-передачі №47-МП від 03.11.2011 ТОВ «Стиль-Блюз» передало Головному управлінню житлового забезпечення майнові права на 8 квартир загальною площею 986,5 кв. м., а саме: -3-х кім. кв. 126 на 3 поверсі загальною площею 135,6 кв. м.; -3-х кім. кв. 129 на 4 поверсі загальною площею 135,6 кв. м.; -3-х кiм. кв. 132 на 5 поверсі загальною площею 135,6 кв. м.; -3-х кім. кв. 135 на 6 поверсі загальною площею 135,6 кв. м.; -3-х кім. кв. 138 на 7 поверсі загальною площею 135,6 кв. м.; -3-х кім. кв. 141 на 8 поверсі загальною площею 135,6 кв. м.; -3-х кім. кв. 149 на 10 поверсі загальною площею 118,7 кв. м.; та на 1 кім. кв. [ADDRESS] . З прийняттям Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від замовника будівництва надання будь-яких послуг, у тому числі здійснення будівництва 17.02.2011 N 3038-VI органам місцевого самоврядування забороняється вимагати від нежитлових приміщень, у тому числі шляхом їх викупу), крім пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, передбаченої цією статтею. Правомірність укладення Департаментом будівництва та житлового забезпечення Акту від 03.11.2011 № 47-МП підтверджується рішенням суду. Зокрема, позов ТОВ «Стиль-Блюз» про визнання недійсним Договору № 7 вiд 12.11.2011 про проведення розрахунків по передачі встановлених відрахувань загальної площі квартир за житлові будинки на [ADDRESS] та Акту від 03.11.2011 № 47-МП було предметом розгляду в судовому порядку. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 04.11.2014 у справі № 910/12122/14, яке залишено без змін ухвалою Вищого господарського суду України від 23.12.2014, відмовлено ТОВ «Стиль-Блюз» в задоволенні позовних вимог. Головне управління житлового забезпечення обліковує житлову площу, що передана до державного житлового фонду шляхом підписання та реєстрації актів прийому-передачі квартир або майнових прав на квартири та здiйснює передачу жилої площі районним у м. Києві державним адміністраціям, підприємствам, установам та організаціям для забезпечення громадян, потребуючих поліпшення житлових умов. Підписання актів прийому-передачі майнових прав на квартири не потребує подальшого підписання акту прийому-передачі квартир. Згідно із Актом № 374 від 13.12.2011 Головне управління житлового забезпечення передало до Прокуратури міста Києва трикімнатну квартиру [ADDRESS] , на 10 поверсі загальною площею 118,7 кв. м. під службове житло. Протоколом засідання адміністрації та профспілкового комітету органів прокуратури міста Києва від 21.12.2011 [PERSON] надано трикімнатну квартиру [ADDRESS] за умови передачі однокімнатної квартири [ADDRESS] , відповідно до наказу Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 24 від 01.06.1995 «Про затвердження Тимчасового положення про порядок передачі громадянами житла, що перебуває у їх приватній власності, органу, який здійснює поліпшення житлових умов». Зазначеним протоколом надано дозвіл на повторне заселення квартири [ADDRESS] [PERSON] . Розпорядженням Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 15.01.2012 № 17 затверджено вищезазначене спільне рішення адміністрації та профспілкового комітету органів прокуратури міста Києва. Розпорядженням Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 11.0.2012 № 10 квартиру [ADDRESS] переведено до державного житлового фонду. Розпорядженням відділу приватизації державного житла управління житлово- комунального господарства господарства Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 25.01.2012 № 14 скасовано розпорядження від 26.09.2008 № 42043 про приватизацію вищезазначеної квартири. ТОВ «СТИЛЬ-БЛЮЗ» змінило нумерацію квартир у будинку [ADDRESS] , що передані відповідно до Акту від 03.11.2011 № 47-МП до моменту прийняття зазначеного будинку в експлуатацію та в подальшому здійснило відчуження зазначених квартир. Зокрема, нумерацію трикімнатної квартири [ADDRESS] змінено на № 1184. Зазначеними діями ТОВ «Стиль-Блюз» порушено права осіб, яким надано квартири, що передані Головному управлінню житлового забезпечення відповідно до Акту від 03.11.2011 № 47-МП, зокрема і позивача. 3 метою уточнення інформації щодо зміни нумерації та технічних параметрів квартир, отриманих від ТОВ «СТИЛЬ-БЛЮЗ», як замовника по будівництву будинку за будівельною адресою: [ADDRESS] , Департаментом будівництва та житлового забезпечення до товариства неодноразово направлялись відповідні звернення. Інформацію про внесення змін до проектної документації, що передбачало відповідно зміну нумерації квартир, переданих згідно з актом №47-МП від 03.11.2011, ТОВ «Стиль-Блюз» Департаменту не надавало. Враховуючи вищезазначене, Департамент будівництва та житлового забезпечення листом від 16.06.2014 звернувся до Прокуратури міста Києва для вжиття заходів прокурорського реагування стосовно посадових осіб ТОВ «Стиль-Блюз». На підставі зазначеного листа у Відділі розслідування злочинів загально кримінальної спрямованості слідчого управління Головного управління Національної провадження поліції у місті Києві перебували матеріали кримінального № 42014100000001093, відомості про яке віднесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.09.2014 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 382 Кримінального кодексу України стосовно службових осіб ТОВ «Стиль-Блюз». На даний час у провадженні Дніпровського районного суду міста Києва перебуває справа № 755/6819/18 по обвинуваченню директора ТОВ «Стиль-Блюз» [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 т. 364-1 КК України. 28.09.2018 до суду надійшла заява позивача про долучення доказів. 18.10.2018 до суду від відповідача Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації надійшов відзив, в якому вказав, що розпорядження відділу приватизації державного житла управління житлово-комунального господарства Солом`янської районної в м.Києві державної адміністрації від 25.01.2014 №14 прийнято в межах чинного законодавства. У задоволенні позову представник відповідача просив відмовити. 09.11.2018 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому вказує, що на момент підписання акту №374 від 13.12.2011, на який посилається відповідач, квартира [ADDRESS] , Департаменту будівництва та житлового забезпечення не передавалася, як того вимагає п.2.1.1 Договору. Більше того, квартири [ADDRESS] , взагалі не існує, що підтверджується відповідями ТОВ «ЯВІР-ЖИТЛОБУД-2», якого визначено балансоутримувачем вказаного будинку на підставі розпорядження Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації №583 від 30.09.2014, і жодних доказів, які ж свідчили про зворотнє відповідачем не надано. Окрім того, ще раз наголосив на обставинах, викладених у позові та додаткових пояснення, зокрема тому, що надання згоди на передачу належної йому на праві приватної власності квартири у державну власність повинно було бути лише при обов`язковій і безальтернативній умові одержання нового реального житла у межах встановленої норми житлової площі. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.03.2019 справу передано у провадження судді Усатовій І.А. У судовому засіданні 07.10.2019 представником позивача заявлено клопотання про долучення доказів до матеріалів справи. Протокольною ухвалою суду від 07.10.2019 вказане клопотання задоволено. Ухвалою суду від 07.10.2019 об`єднано в одне провадження цивільну справу №760/22510/16-ц за позовом [PERSON] до Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, Департаменту будівництва та житлового забезпечення КМДА, Прокуратури міста Києва, Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації, треті особи: [PERSON] , Первинна профспілкова організація працівників органів прокуратури міста Києва про визнання розпорядження недійсним, його скасування та зобов`язання вчинити певні дії та цивільну справу № 760/5445/17 за позовом [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON] , малолітньої [PERSON] до Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, третя особа: [PERSON] про визнання розпорядження незаконним, його скасування та зобов`язання вчинити певні дії. Згідно позову [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON] , малолітньої [PERSON] , просить суд: - визнати незаконним та недійсним з дати видання розпорядження відділу приватизації державного житла Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 25.01.2012 № 14 «Про скасування розпоряджень органу приватизації про приватизацію квартир».; - відновити право власності на квартиру [ADDRESS] , що було оформлене свідоцтвом про право власності на житло від 26 вересня 2008 року, яке видано згідно з розпорядженням від 26.09.2008 № 42043; - зобов`язати Солом`янську районну в м. Києві державну адміністрацію видати завірений належним чином дублікат свідоцтва про право власності на житло за адресою: [ADDRESS] , оригінал якого видавався відповідно до розпорядження від 26.09.2008 № 42043. Обгрунтовуючи заявлені вимоги, вказує, що з 23.02.2002 перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Після укладення шлюбу постійно проживала та зареєстрована в квартирі [ADDRESS] . Вважає, що вказана квартира після приватизації належить їй з чоловіком на праві спільної сумісної власності. Вказує, що згоди на передачу квартири органу, який поліпшує житлові умови, не надавала. Крім того, нового поліпшеного житла [PERSON] та її сім`я так і не отримала. Натомість, в законно зайняту нею та членами її сім`ї квартиру [ADDRESS] , незаконно зареєстрували [PERSON] . Тому, для захисту її порушеного права та прав її неповнолітніх дітей вважає, що існує необхідність визнати незаконним розпорядження відділу приватизації державного житла від 25.01.2012 № 14 «Про скасування розпоряджень органу приватизації про приватизацію квартир» та відновити право власності на квартиру [ADDRESS] , що було оформлене свідоцтвом про право власності на житло від 26 вересня 2008 року, яке видано згідно з розпорядженням від 26.09.2008 № 42043. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили, з урахуванням уточнених позовних вимог, задовольнити позов з викладених у ньому підстав. Позивач [PERSON] у судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримала, просила, задовольнити з огляду на викладені у позові обставини. Представник відповідача Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаються на його необґрунтованість, у задоволенні позову просив відмовити з підстав, викладених у відзиві. Інші учасники судового розгляду у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце судового засідання, про причини неявки суд до відома не поставили. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм, право на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установлення вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. За змістом ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 345 ЦК України закріплюється право фізичної або юридичної особи набувати право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом. Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства. Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання визначені Законом України від 19 червня 1992 року N 2482-XII "Про приватизацію державного житлового фонду". Відповідно до ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Судом встановлено, що з 20.05.2003 [PERSON] разом з членами своєї сім`ї - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , проживають у квартирі за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою форми №3 Житлово-експлуатаційної дільниці КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м.Києва» від 25.07.2016 №3210. У вказану квартиру позивач вселився на підставі виданого йому Голосіївською районною в м.Києві державною адміністрацією ордеру на жиле приміщення 18.04.2002 № 27586 серії Б, з сім`єю з 1 особи на право зайняття жилого приміщення жилою площею 20,0 кв.м., яке складається з 1 кімнат в ізольованій квартирі за адресою: [ADDRESS] . 26.09.2008 [PERSON] було передано в приватну власність вищевказану квартиру за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується розпорядженням органу приватизації №42043 від 26.09.2008, свідоцтвом про право власності на житло від 26.09.2008 № [NUMBER] , виданим Відділом приватизації державного житла Солом`янської районної у м.Києві державної адміністрації. Згідно контрольного списку, станом на 23.09.2011 працівників підприємства, які перебувають на обліку в райдержадміністраціях Прокуратури міста Києва №7777573, [PERSON] , як працівник прокуратури, з сім`єю в складі 3-х осіб перебував на квартирному обліку з 21.08.2008 в Солом`янській РДА (а.с.33). Як встановлено Київським апеляційним судом у постанові від 06 листопада 2018 року у справі № 760/15311/16-ц за позовом [PERSON] до Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, [PERSON] про визнання ордеру недійсним, Протоколом №21 зборів Ради трудового колективу прокуратури м. Києва від 21 грудня 2011 року підтверджується, що [PERSON] та [PERSON] було надано згоду на отримання житлової площі, з урахуванням їх трудового внеску на підставі п. 39 «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР». Рішенням спільного засідання адміністрації та об`єднаного профспілкового комітету органів прокуратури міста Києва, було постановлено надати прокурору відділу прокуратури міста Києва Шапрану М.І. трикімнатну квартиру [ADDRESS] жилою площею 68,520 кв.м. (загальною площею 118,70 кв.м.) на 10 поверсі, за умови здачі однокімнатної квартири [ADDRESS] жилою площею 20,00 кв.м. (загальною площею 32,30 кв.м.) на 3 поверсі, відповідно наказу Державного комітету України по житло-комунальному господарству № 24 від 01.06.1995 про порядок передачі громадянам житла, що перебуває у їх приватній власності, органу, який здійснює поліпшення житлових умов, надати дозвіл на повторне заселення за вищевказаною адресою наступному працівнику прокуратури, а саме [PERSON] , яка перебуває на черзі для отримання житла у Голосіївській районній державній адміністрації м. Києва. Із заяви [PERSON] та членів його сім`ї [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] керівнику органу, який здійснює поліпшення житлових умов, вбачається, що останні перебувають на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов з 21.08.2008. У відповідності до ч.2 ст.48 Житлового кодексу України дають згоду на передачу належного їм на праві власності будинку (квартири, кімнаті у квартирі) у державну власність при умові одержання нового житла у межах встановленої норми житлової площі. Питання щодо постановлення громадян, які потребують поліпшення житлових умов, на квартирний облік та порядок надання їм жилих приміщень врегульоване Житловим кодексом Української РСР, Правилами обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджені постановою Ради Міністрів УРСР і Української ради профспілок від 11 грудня 1984 року № 470 (далі - Правила). Із змісту статтей 31, 34, 36, Житлового кодексуУкраїнської РСР вбачається, що громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР і Української РСР), як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю. Громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, беруться на облік для одержання жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду та вносяться до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов, порядок ведення якого визначає Кабінет Міністрів України. Відповідно до ст. 48 Житлового кодексу України при передачі громадянам житла, яке перебуває у їх приватній власності, органу, який здійснює поліпшення житлових умов, вони мають право на одержання житла у межах встановленої норми жилої площі. Громадяни, які одержали житло у державному фонді на цих умовах, мають право на його приватизацію відповідно до вимог чинного законодавства. Порядок передачі громадянами, у яких підійшла черга на одержання жилого приміщення і які виявили бажання одержати житло у державному чи комунальному житловому фонді на умовах, передбачених частиною II статті 48 Житлового Кодексу Української РСР, належного їм на праві приватної власності будинку (квартири і кімнати в квартирі) органу, який здійснює поліпшення їх житлових умов, визначається Тимчасовим положенням про порядок передачі громадянами житла, що перебуває у їх приватній власності, органу, який здійснює поліпшення житлових умов, затвердженим Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 01.06.1995 № 24 (далі - Тимчасове положення). Відповідно до п.2 вищевказаного Тимчасового положення громадяни, які виявили бажання одержати житло в межах встановленої норми жилої площі в одному населеному пункті, подають до органу, який здійснює поліпшення житлових умов заяву за встановленою формою (додається) та правовстановлюючий документ (свідоцтво про право власності, та ін.) на будинок, квартиру, кімнату в квартирі і витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно). Для поліпшення житлових умов особі, що передає квартиру, право власності на яку набуто шляхом її приватизації, орган, який здійснює поліпшення житлових умов, на підставі заяви цієї особи в місячний термін приймає письмове рішення про прийняття житла до комунальної чи державної власності. Про це заявнику надсилається повідомлення у п`ятиденний термін з копією зазначеного рішення. Орган приватизації на підставі цього рішення протягом трьох днів скасовує за заявою особи, житлові умови якої поліпшуються, рішення про приватизацію житла та анулює свідоцтво про право власності на приватизовану квартиру. До заяви додаються копія рішення про прийняття житла до комунальної чи державної власності та оригінал свідоцтва про право власності . Оригінал свідоцтва про право власності на приватизовану квартиру з відміткою органу приватизації "Анульовано", завіреною печаткою цього органу, повертається заявнику. Про анулювання свідоцтва про право власності орган приватизації письмово повідомляє орган, який здійснює поліпшення житлових умов, та бюро технічної інвентаризації. Розпорядженням Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації №17 від 16.01.2012 «Про затвердження спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету прокуратури міста Києва про надання житлової площі їх працівникам» було затверджено спільне рішення адміністрації та об`єднаного профспілкового комітету органів прокуратури міста Києва про надання прокурору відділу прокуратури міста Києва Шапрану М.І. трикімнатної квартиру [ADDRESS] жилою площею 68,520 кв.м. (загальною площею 118,70 кв.м.) на 10 поверсі, за умови здачі ним однокімнатної квартири [ADDRESS] жилою площею 20,00 кв.м. (загальною площею 32,30 кв.м.) на 3 поверсі, відповідно наказу Державного комітету України по житло-комунальному господарству № 24 від 01.06.1995 про порядок передачі громадянам житла, що перебуває у їх приватній власності, органу, який здійснює поліпшення житлових умов, та було надано дозвіл на повторне заселення за вищевказаною адресою працівнику прокуратури [PERSON] , яка перебуває на черзі для отримання житла в Голосіївській районній державній адміністрації м. Києва. Розпорядженням Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 11.0.2012 № 10 квартиру [ADDRESS] переведено до державного житлового фонду. Розпорядженням відділу приватизації державного житла управління житлово-комунального господарства Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 25.01.2012 № 14 скасовано розпорядження Відділу приватизації державного житла Солом`янської районної у м.Києві державної адміністрації від 26.09.2008 № 42043 про приватизацію квартири за адресою: [ADDRESS] . Звертаючись до суду, позивач посилається на порушення його права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , порушення його та членів його сім`ї житлових прав, оскільки в ході поліпшення його житлових умов, ним в результаті не було отримано квартиру [ADDRESS] , адже такої фактично не існує. Згідно наявного в матеріалах справи листа ТОВ «ЯВІР-ЖИТЛОБУД-2» №745 від 05.10.2016, ТОВ «ЯВІР-ЖИТЛОБУД-2» є балансоутримувачем житлового будинку [ADDRESS] на підставі розпорядження Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації №583 від 30.09.2014. Квартири [ADDRESS] немає. Згідно постанови Київського апеляційного суду від 06 листопада 2018 року у справі № 760/15311/16-ц за позовом [PERSON] до Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, [PERSON] про визнання ордеру недійсним, судом встановлено, що ордер на зайняття трикімнатної квартири [ADDRESS] [PERSON] не видавався, оскільки квартира [ADDRESS] в указаному будинку не існує. Водночас, постановою Київського апеляційного суду від 06.11.2018 у справі №760/15311/16-ц визнано недійсним ордер №018042 серії Б, виданий 30.03.2012 Голосіївською районною вм.Києві державною адміністрацією [PERSON] на зайняття квартири [ADDRESS] . Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Стаття 47 Конституції України проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Повага до права людини на житло закріплена у ст. 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод. Ніхто не може примусово бути позбавлений житла, безпідставно виселений із нього або визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням. П. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим. Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Відтак судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані у цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому як ефективний засіб (спосіб) потрібно розуміти такий, що приводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до ч.2 ст.16 ЦПК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути , зокрема, відновлення становища, яке існувало до порушення; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Згідно із положення ч.1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. У даному випадку з наявних у суду письмових доказів вбачається, що оспорюване розпорядження відділу приватизації державного житла Солом`янської районної в м.Києві державної адміністрації від 25.01.2012 №14 прийняте з порушенням вимог ст.48 Житлового кодексу України, оскільки ним скасоване розпорядження Відділу приватизації державного житла Солом`янської районної у м.Києві державної адміністрації від 26.09.2008 № 42043 про приватизацію квартири за адресою: [ADDRESS] , яку, відповідно до розпорядження Солом`янської РДА №17 від 16.01.2012, здано [PERSON] за умови передачі йому іншої квартири, якої фактично не існує. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Таким чином, суд, розглянувши справу в межах заявлених [PERSON] позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку щодо наявності підстав для визнання незаконним та скасувати розпорядження відділу приватизації державного житла Солом`янської районної в м.Києві державної адміністрації від 25.01.2012 №14, відновлення права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] шляхом видачі свідоцтва про право власності, та зобов`язання Солом`янської районної в м.Києві державної адміністрації видати [PERSON] свідоцтво про право власності на вказану квартиру. Що стосується позовних вимог [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON] , малолітньої [PERSON] до Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання розпорядження незаконним, його скасування та зобов`язання вчинити певні дії, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 355 Цивільного кодексу України майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» передача житла здійснюється у спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даному житлі, у тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника житла. Словосполучення «за письмовою згодою» може відноситися до самого факту виявлення бажання одержати житло у власність, до виду спільної власності та до обох аспектів. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Однак правовий режим приватизованого майна змінювався, зокрема з 08.02.2011 по 12.06.2012 включно, у період дії ЗУ «Про внесення зміни до статті 61 Сімейного кодексу України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя» від 11.01.2011 р. № 2913-VI. На підставі вказаного закону ст. 61 СК України було доповнено частиною 5, відповідно до якої об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Законом України «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка» від 17.05.2012 № 4766-VI, який набув чинності 13.06.2012 частину 5 ст. 61 СК виключено, а частину 1 статті 57 доповнено пунктами 4 і 5. Отже, частка у праві власності на приватизовану квартиру є особистою приватною власністю дружини, чоловіка, якщо вона була приватизована до 08.02.2011 та/або після 12.06.2012. Проте, якщо така частка була приватизована в період з 08.02.2011 року по 12.06.2012 року включно - вона є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Враховуючи, що квартира [ADDRESS] , набута [PERSON] в результаті приватизації 26.09.2008, посилання позивача [PERSON] на те, що вказана квартира є об`єктом права спільної сумісної власності їх, як подружжя, оскільки набута за час перебування у шлюбі, є безпідставними. Позивач [PERSON] не зазначила жодного втручання в свої права, внаслідок прийняття спірного Розпорядження, оскільки воно не спричинило суттєвого негативного впливу саме на позивача і вона не зазнала жодної реальної шкоди. З огляду на це, судом не встановлено будь-яких даних, які б свідчили про порушення її прав, свобод чи інтересів. Суд звертає увагу, що з`ясування питання порушених прав, свобод чи інтересів позивача передує розгляду питання щодо правомірності (законності) рішення, яке оскаржується. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 826/4406/16 і підстави для відступлення від неї відсутні. Відтак, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог [PERSON] , з огляду на що, в задоволенні її позову слід відмовити.

Outcome: approved