Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-07 00:00:00

До Малиновського районного\~суду м.\~Одеси з позовом звернувся Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради до [PERSON] , за участю третьої особи: Територіального відділу служби у справах дітей Одеської міської ради у Малиновському районі, за яким просить відібрати малолітнього [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] , [INFO] , без позбавлення батьківських прав, стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання, у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви до суду, з перерахуванням коштів на особистий рахунок дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на такі обставини. На контролі органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради знаходиться питання відібрання малолітнього [PERSON] , [INFO] від матері [PERSON] . До служби у справах дітей Одеської міської ради надійшло телефонне повідомлення від КНП «Дитяча міська поліклініка № 7» Одеської міської ради про те, шо за адресою: [ADDRESS] , де проживає [PERSON] разом з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , яка не здійснює належний догляд за дитиною. Малиновського районною адміністрацією Одеської міської ради було прийнято розпорядження № 312/01-06 від 28 жовтня 2022 «Про невідкладне відібрання малолітнього [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] та тимчасове влаштування дитини до державного дитячого закладу на повне державне забезпечення». Також 28 жовтня 2022 року за № 2036/01-20 органом опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради було направлено лист з копією зазначеного розпорядження до Малиновської окружної прокуратури м. Одеси відповідно до вимог ч. 2 ст. 170 Сімейного кодексу України. В судовому засіданні позивач та третя особа підтримали позовні вимоги. В подальшому позивач та третя особа надали заяву про розгляд справи за їх відсутністю у зв`язку з введенням воєнного стану, на позовних вимогах наполягали у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилась повторно, про дату, час і місце судового засідання повідомлена у встановленому законом порядку, поважних причин неявки в судове засідання суду не представила, відзиву на позов не надала. Суд у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 280 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не з`явилась, у порядку заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених сторонами письмових доказів. У судовому засіданні встановлено, що на контролі органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради знаходиться питання відібрання малолітнього [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] . Мати дитини - [PERSON] , [INFO] , згідно відповіді Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . До служби у справах дітей Одеської міської ради надійшло телефонне повідомлення від КНП «Дитяча міська поліклініка № 7» Одеської міської ради про те, що за адресою: [ADDRESS] проживає [PERSON] разом з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , яка не здійснює належний догляд за дитиною. Спеціалістами служби у справах дітей Одеської міської ради 26 жовтня 2022 негайно було здійснено виїзд за вказаною адресою, де було встановлено, що малолітній [PERSON] не забезпечений необхідним харчуванням та доглядом, від дитини відчувався неприємний запах. У квартирі брудно, затхлий запах, дитяча постільна білизна та речі брудні. Мати дитини [PERSON] перебувала у стані алкогольного сп`яніння. З її слів вона не може вставати з ліжка, у зв`язку з тим, що вона хвора на цироз печінки. Разом з нею у квартирі знаходився чоловік у стані алкогольного сп`яніння та який не давав свої персональні дані. Відповідно до п. п. 5, 9 Порядку забезпечення соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі дітей, які постраждали від жорстокого поводження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2020 року № 585, 26.10.2022 року, було проведено оцінку рівня безпеки дитини. Згідно з актом проведення оцінки рівня безпеки дитини від 26 жовтня 2022 року було встановлено, що перебування малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю загрожує його життю та здоров`ю. В результаті підтвердженого факту безпосередньої загрози життю та здоров`ю малолітнього [PERSON] було направлено до КНП «Дитяча міська лікарня № 2» Одеської міської ради. Малиновською районною адміністрацією Одеської міської ради було прийнято розпорядження № 312/01-06 від 28 жовтня 2022 року «Про невідкладне відібрання малолітнього [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] та тимчасове влаштування дитини до державного дитячого закладу на повне державне убезпечення». 28 жовтня 2022 року за № 2036/01-20 Органом опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради було направлено лист з копією зазначеного розпорядження до Малиновської окружної прокуратури у Одеси відповідно до вимог ч. 2 ст. 170 Сімейного кодексу України. Відповідно до вимог статті 11 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», п. п. 2.10 «Положення про Малиновську районну адміністрацію Одеської міської ради», затвердженого рішенням Одеської міської ради від 26.04.2017 року № 1934-VІІ, районна адміністрація вирішує у встановленому законодавством порядку питання опіки та піклування. Згідно з підпунктом 1.7. Правил опіки та піклування, затверджених Наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерством охорони здоров`я України, Міністерством праці та соціальної політики України від 26.05.1999 року № 34/166/131/88, органи опіки та піклування вживають заходи щодо захисту особистих та майнових прав дітей. Відповідно до частини 7 статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до частини 2 статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Як передбачено статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з частиною 1 статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини 1 статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам-за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Відповідно до пунктів 2-5 частини 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Позивач зазначаючи, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо малолітнього, звернувся до суду з позовом. У судовому засіданні представником позивача підставою для відібрання дитини вказано також небезпеку для життя і здоров`я дитини. Основні підстави для відібрання дитини зазначені у частині першій статті 164 СК України. Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17.10.2018 у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18. При ухваленні рішення суд також враховує положення частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27.02.1991, в якій зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відібрання дитини від батьків тягне за собою припинення таких особистих немайнових прав батьків як право на виховання, право на захист дитини, право на спілкування з нею. Частина друга статті 155 СК України містить спеціальне застереження про те, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Небезпека спілкування дитини з батьками являє собою крайній вид такої суперечності. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16.07.2015 у справі «Мамчур проти України»). Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (пункт 50 рішення ЄСПЛ від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України»). Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частинами 2, 3 ст. 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вище наведені обставини та інтереси малолітнього [PERSON] , суд приходить до висновку, що позивачем доведено наявність підстав для відібрання дитини від [PERSON] без позбавлення її батьківських прав, оскільки остання ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а також своєю поведінкою при вживанні алкогольних напоїв ставить під загрозу життя та здоров`я дитини. За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст.166 СК України особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання рішенням законної сили. Дану норму закону, до правовідносин, що зазначені в позовній заяві, суд застосовує відповідно до ч. 9 ст. 10 ЦПК України за аналогією закону. Враховуючи вище викладене, суд вважає, що слід стягнути з відповідача аліменти на утримання її малолітнього сина в розмірі заявлених позовних вимог. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved