Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-21 00:00:00

у жовтні 2021 року акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк», позивач) звернулося в суд з позовом до [PERSON] (далі - [PERSON] , відповідач) про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання. Вимоги мотивовані тим, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16 травня 2012 року (справа № 2-799/12), яке набрало законної сили, стягнуто з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства „Кредитпромбанк" заборгованість за кредитним договором в розмірі 918 671 грн 04 коп та судові витрати у справі у вигляді судового збору в сумі 1700 грн., витрат на інформаційне-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн. та витрат на оголошення в пресі про судовий розгляд цієї справи в сумі 550 грн. Станом на час подання позову відповідачем вказане рішення не виконано. Оскільки борг відповідачем не повернуто, позивач змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість, що утворилась після ухвалення рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 травня 2012 року, а саме: інфляційні витрати у розмірі 217 725 грн 04 коп. та три відсотки річних від простроченої суми боргу в розмірі 82 680 грн 39 коп. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 13 грудня 2021 року відкрито провадження у даній справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 11 год 45 хв 31 січня 2022 року. 31 січня 2022 року справу знято з розгляду у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді. Наступною датою судового засідання визначено 14 березня 2022 року. 14 березня 2022 року справу знято з розгляду, про що складено відповідну довідку. Наступною датою судового засідання визначено 6 червня 2022 року. 6 червня 2022 року в судове засідання з`явилася представник відповідача адвокат Іванова Н.С., просила відкласти розгляд справи для надання часу для підготовки відзиву, представник позивача в судове засідання не з`явилася, надіслала клопотання про розгляд справи без її участі. 27 червня 2022 року до суду від представника відповідача адвоката Іванової Н.С. надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона заперечуючи проти позовних вимог вказувала на те, рішенням від 16 травня 2012 року стягнуто штрафні санкції, умовами кредитного договору від 21 лютого 2008 року не передбачалось стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, а передбачалось стягнення пені, як захід цивільно-правової відповідальності, чим скористався ВАТ "КРЕДИТПРОМБАНК". Крім того, вказувала на те, що ВАТ "КРЕДИТПРОМБАНК" звернувся до суду у 2012 році, на даний момент пройшло більше 10 років, коли банк дізнався про порушення права, вважає, що позивач пропустив строку позовної давності, позивач не звертав до виконання виконавчий лист на який посилається у позовній заяві, не повідомляв відповідача про зміну кредитора у зобов`язанні, після ухвалення рішення від 16 травня 2012 троку про стягнення заборгованості звернув стягнення на квартиру, яку було передано в іпотеку. 14 липня 2022 року судом долучено до матеріалів справи відзив та визнано явку представника позивача АТ «Альфа-Банк» в наступне судове засідання призначене на 27 липня 2022 року обов`язковою. 27 липня 2022 року до суду з`явилася представник АТ «Альфа-Банк» Тищенко К.О., представник відповідача Іванова Н.С. подала клопотання про відкладення розгляду справи. За клопотанням представника відповідача справу було відкладено на 7 вересня 2022 року. 7 вересня 2022 року до суду з`явилася представник АТ «Альфа-Банк» Тищенко К.О., представник відповідача Іванова Н.С. подала клопотання про відкладення розгляду справи. Судом було долучено до матеріалів справи докази які надійшли від представника позивача та задоволено клопотання представника відповідача Іванової Н.С. про відкладення розгляду справи. Наступною датою судового засідання визначено 28 вересня 2022 року. 28 вересня 2022 року у судове з`явилися представник АТ «Альфа-Банк» Тищенко К.О. яка позовні вимоги підтримала просила задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача Іванова Н.С. проти задоволення позовних вимог заперечувала, просила відмовити у позові з підстав зазначених у відзиві та витребувати у позивача оригінал договору про відступлення права вимоги, оскільки в неї є сумніви про перехід права вимоги за кредитним договором укладеним з [PERSON] до АТ «Альфа-Банк». Судом задоволено клопотання представника відповідача та зобов`язано представника позивача надати оригінал договору про відступлення права вимоги від 9 грудня 2019 року. 13 жовтня 2022 року в судове засідання з`явився представник АТ «Альфа-Банк» Тищенко К.О., яка подала клопотання про долучення до матеріалів справи копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотек, згідно якої іпотекодавцем квартири [ADDRESS] , яка була передана в іпотеку є [PERSON] та неї не звернуто стягнення (а.с. 224, т. 1). Крім того, звертала увагу суду, що представником відповідача суду було надано доказ, зокрема інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна який не стосується майна переданого [PERSON] в іпотеку на виконання зобов`язань за кредитним договором від 21 лютого 2008 року. Згідно довідки, яка надана Івановою Н.С. яка є представником відповідача, зовсім інше майно зареєстрованоза ТОВ "ЦЕНТРОКОМ", опис об`єкта загальна площа (кв.м): 95,4, адреса, [ADDRESS] та не відповідає дійсності іпотечного договору, який був укладений між ВАТ "КРЕДИТПРОМБАНК" та [PERSON] , предметом якого є квартира [ADDRESS] . Крім того, представником позивача зазначено, що банк не має можливості надати оригінал договору про відступлення права вимоги з технічних підстав, оскільки він знаходиться територіально в архіві у м. Чернігові, враховуючи, що триває воєнний час, у зв`язку з організаційними змінами банку займає певний час їх погодження. Судом було зобов`язано представника позивача надати оригінал вказаного договору. 13 грудня 2022 року у судовому засіданні представником позивача було заявлено усне клопотання про заміну кредитора у зобов`язанні оскільки АТ "Альфа-Банк" вже не існує. Судом було зобов`язано представника позивача надати докази переходу прав та обов`язків від АТ "Альфа-Банк" до АТ "СЕНС БАНК". Справу було призначено на 22 грудня 2022 року. 13 грудня до суду надійшло письмове клопотання представника АТ "Альфа-Банк" про заміну сторони її правонаступником, зі змісту якого вбачалося, що згідно п. 2.1 протоколу № 2/2022 позачергових загальних зборів акціонерів АТ "Альфа-Банк" від 12 серпня 2022 року змінено найменування банку АТ "Альфа-Банк" на наступне найменування банку українською мовою "АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "СЕНС БАНК", скорочене найменування АТ "СЕНС БАНК". 22 грудня 2022 року представник позивача вказане клопотання підтримала, представник відповідача у задоволенні клопотання просила відмовити. Суд заслухавши представників сторін, у задоволенні клопотання про залучення до участі у справ правонаступника вирішив відмовити, оскільки, згідно інформації з Єдиного держаного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підриємців та громадських формувань станом на 12 грудня 2022 року АТ "Альфа-Банк" має найменування АТ "СЕНС БАНК", код юридичної особи не змінювався, тому підстави для залучення правонаступника суд не вбачає, але нову назву банку враховує при ухваленні рішення. Крім того, представником позивача в судовому засіданні було надано нотаріально посвідчений договір відступлення (купівлі-продажу) права вимоги від 9 грудня 2019 року про перехід прав та обов`язків ПАТ "ДЕЛЬТА БАНК" до АТ "Альфа-Банк", разом з додатками до нього (а.с. 59-100, т. 2). Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Судом встановлено, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 6 травня 2012 року (справа № 2-799/12), яке набрало законної сили, стягнуто з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства „Кредитпромбанк" заборгованість за кредитним договором в розмірі 918 671 грн 04 коп та судові витрати у справі у вигляді судового збору в сумі 1700 грн., витрат на інформаційне-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн. та витрат на оголошення в пресі про судовий розгляд цієї справи в сумі 550 грн. Станом на день подачі позову до суду відповідач борг не повернула, рішення в добровільному порядку не виконує. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною першої статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 21 лютого 2019 року у справі № 2-799/12 замінено стягувача у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» до [PERSON] , а саме первісного стягувача - публічне акціонерне товариство комерційний банк «Кредитпромбанк» на його правонаступника - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк». 9 грудня 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та АТ "Альфа-Банк" було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги. Відповідно до умов даного договору, ПАТ «Дельта Банк» відступив АТ "Альфа-Банк" права вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 49.4/30/08-НПБ02 від 21 лютого 2008 року, укладеним між ПАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] (а.с. 95, т. 2). Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Таким чином доводи представника відповідача, що умовами кредитного договору не передбачалось нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, тому підстави для їх стягнення відсутні, суд відхиляє. Щодо клопотання відповідача про застосування строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 8 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц вказала про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу у 2012 році зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання, яке на час звернення до суду з вказаним позовом не виконане відповідачем. Тому посилання відповідача про наявність підстав для відмови в задоволенні позову у зв`язку із спливом строку позовної давності є безпідставними, адже, як вказувалося вище, невиконання відповідачем зобов`язання за кредитним договором № 49.4/30/08-НПБ02 від 21 лютого 2008 року є триваючим правопорушенням. Отже, позивач, до якого на підставі Договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань від 9 грудня 2019 року перейшло право вимоги за кредитним договором 21 лютого 2008 року, має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, які обмежується останніми 3 роками, що передували дню зверненню з позовом до суду. Щодо доводів представника відповідача щодо ненадання суду витребуваного оригіналу договору про відступлення права вимоги від 9 грудня 2019 року суд виходить із наступного. Відповідно до ч. ч. 1, 7 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали. У разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду (ч. 10 ст. 84 ЦПК України). Представником банку на вимогу суду було надано належним чином завірені приватним нотаріусом договір про відступлення права вимоги від 9 грудня 2019 року та додатки до нього. Згідно умов даного договору, ПАТ «Дельта Банк» відступив АТ "Альфа-Банк" права вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 49.4/30/08-НПБ02 від 21 лютого 2008 року, укладеним між ПАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] (а.с. 95, т. 2). Разом з тим згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта іпотекодавця [PERSON] , вбачається, що на підставі договору про відступлення права вимоги № 2098/к іпотекодержателем переданого в іпотеку майна став до АТ "Альфа-Банк" замість ПАТ "ДЕЛЬТА БАНК" (а.с. 208, т. 1). Таким чином, суд дійшов висновку, що сумніви представника відповідача щодо АТ "Альфа-Банк" не перейшло право вимоги за кредитним договором укладеним із [PERSON] 21 лютого 2008 року на увагу не заслуговують. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотек, на квартиру [ADDRESS] , яка була передана в іпотеку іподекодавцем [PERSON] , не звернуто стягнення (а.с. 224, т. 1). Враховуючи наведене, доводи представника відповідача про звернення стягнення на майно переданого на виконання зобов`язань за кредитним договором № 49.4/30/08-НПБ02 від 21 лютого 2008 року спростовуються наданими представником позивача доказами. Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних від простроченої суми грошового зобов`язання та інфляційних втрат за період з вересня 2018 року по 1 серпня 2021 року є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial