Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-06 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся в суду з позовом до відповідача [PERSON] з вимогами про визнання дійним правочину від 01 липня 2019 року та визнання права власності на гараж загальною площею 22,2 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивач позовні вимоги підтримує, посилаючись на те, що він 01 липня 2019 року придбав у відповідача зазначений вище гараж та з 2019 року користується цим майном. Він сплатив відповідачу визначену договором суму коштів за гараж, провів капітальний ремонт однак не може належно оформити своє право власності, так як відповідач не може надати необхідних документів на майно, ухиляється від їх поновлення та належного посвідчення договору. Відповідач надала заяву, згідно якої просить розглянути справу без її участі, позов визнає, не заперечує обставин, вказаних позивачем, в тому числі факту отримання коштів. Дослідивши матеріали\~справи суд встановив, що 01 липня 2019 року між сторонами укладено договір купівлі продажу нежитлового приміщення - гаражу загальною площею 22,2 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . За придбане майно позивач сплатив кошти, які відповідач отримала і майно було фактично передано, згідно акту приймання передачі від 01 липня 2019 року. Однак зареєструвати своє право власності позивач не може, так як відповідач не надає необхідних документів на майно та ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, тобто ухиляється від виконання договору. У відповідності до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Згідно ч. 1 ст.\~334\~ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст.638\~ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Водночас, в силу ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Проте нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним, відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України. Судом встановлено, що волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі, правочин був спрямований на дійсне настання правових наслідків, що узгоджується з ч.3 ст. 203 ЦК України. Правочин, укладений між сторонами, підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню, однак зміст договору не суперечить іншим вимогам закону та не порушує прав третіх осіб, які не є його сторонами. Договір не може бути нотаріально посвідчений без участі відповідача, який не бажає поновити необхідні документи та прибути для належного оформлення угоди. У зв`язку з цим можливість для позивача посвідчити договір нотаріально втрачено і в інший спосіб, крім звернення до суду, позивач захистити свої права не має можливості. Враховуючи, крім вказаного вище, що позивач всі свої зобов`язання виконав, тривалий час користується придбаним майном, однак не може оформити право власності на майно з причин незалежних від нього, суд вважає, що договір слід вважати укладеним, а правочин дійсним, отже позов слід задовольнити та визнати за позивачем право власності на майно.

Outcome: approved