Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-20 00:00:00

У грудні 2021 року представник позивача звернувся до суду із позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути із останнього на користь Обухівської міської ради Київської області 62\~872 грн. 94 коп. за користування земельними ділянками в період з 01.10.2015 року по 16.12.2021 року без законних на те підстав. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що відповідач [PERSON] є власником нерухомого майна (майнового комплексу), що розташований за адресою: [ADDRESS] . Дане майно розташоване на земельних ділянках: земельна ділянка площею 5, 74 га (територія ферми), земельна ділянка площею 3,1 га (територія комори), земельна ділянка 0,7 га (територія пасіки). Рішенням Обухівської міської ради від 18.12.2020 № 28-2-VIII розпочато процедуру реорганізації сільських рад, зокрема і Перегонівської, шляхом приєднання до Обухівської міської ради Київської області.15.02.2016 року позивач звернувся до відповідача із пропозицією щодо укладення договору оренди, відповіді на вказаний лист не надходило, звернень до Позивача із заявами щодо укладення договору оренди земельної ділянки не було, при цьому відповідач у період з 01.10.2015 по 16.12.2021 року використовував земельні ділянки без правовстановлюючих документів, плату за користування земельними ділянками не сплачував, що призвело до неотримання позивачем доходу від плати за землю, який позивач отримав би у разі оформлення відповідачем правовстановлюючих документів на земельні ділянки. Таким чином, відповідач, не сплачуючи плату за користування земельними ділянками за відсутності укладеного договору, фактично збільшив свої доходи, а позивач втратив належне йому майно (кошти від плати за користування земельними ділянками), що і стало підставою для звернення позивача до суду із вимогою про стягнення із відповідача 62\~872 грн. 94 коп. за користування земельними ділянками в період з 01.10.2015 по 16.12.2021 року без законних на те підстав. 11.01.2022 року ухвалою судді прийнято позовну заяву, відкрито загальне позовне провадження, призначено у справі підготовче судове засідання. 15.06.2022 року відповідачем подано до суду відзив, яким останній просив відмовити у позовних вимогах, оскільки вважає такі незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Просив застосувати строк позовної даності. 21.06.2022 року представником позивача подано до суду відповіді на відзив. У судовому засіданні представниця позивача позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Представник відповідача щодо позовних вимог заперечив у повному обсязі, просив відмовити. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] є власником нерухомого майна (майновий комплекс), що розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, індексний номер 44941657 від 01.20.2015 року та витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 44941680 від 02.201.2015 р. Як зазначено позивачем у позовній заяві, нерухоме майно розташоване на земельних ділянках: земельна ділянка площею 5,74 га (територія ферми), земельна ділянка площею 3,1 га (територія комори), земельна ділянка 0,7 га (територія пасіки). Рішенням Обухівської міської ради від 28.12.2020 №28-2-VIII розпочато процедуру реорганізації Германівської, Григорівської, Деремезнянської, Долинянської, Копачівської, Краснослобідської, Маловільшанської, Перегонівської, Першотравенської, Семенівської сільських рад шляхом приєднання до Обухівської міської ради Київської області. На підставі цього рішення Обухівська міська рада є правонаступником Перегонівської сільської ради. Як вбачається із позовної заяви, позивач звернувся до [PERSON] із пропозицією щодо укладення договору оренди, відповіді на вказаний лист не надходило, звернень до позивача із заявами щодо укладення договору оренди земельної ділянки не було, при цьому, відповідач [PERSON] , у період з 01.10.2015 по 16.12.2021 року використовував земельні ділянки без правовстановлюючих документів, плату за користування земельними ділянками не сплачував, що призвело до неотримання позивачем доходу від плати за землю, який позивач отримав би у разі оформлення відповідачем згідно ст.ст. 125, 126 ЗК України правовстановлюючих документів на земельні ділянки. Звертаючись до суду із вимогою про стягнення з відповідача 62\~872 грн. 94 коп. за користування земельними ділянками в період з 01.10.2015 по 16.12.2021 року, позивач посилається на наступні норми. Статтею 1212\~ЦК передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно статті 1214\~ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. За змістом положень глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Згідно ст.120,\~125 ЗК України\~та положень\~ст.1212 ЦК України\~вбачається, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформленого права на цю ділянку (без укладення договору оренди) та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кодикційними. З даною позицією позивача суд не може погодитись з огляду на наступне. Згідно з частинами 1-4, 9 статті\~79-1\~ЗК України\~формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах 6-7 цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Отже, земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі. Про необхідність застосування статті\~79-1\~ЗК України\~та положень\~Закону України "Про Державний земельний кадастр"\~при розгляді позову про стягнення безпідставно збережених коштів у виді недоотриманої орендної плати неодноразово зазначалося Верховним Судом, зокрема у постановах від 29.01.2019 у справах № 922/3780/17 та № 922/536/18, від 11.02.2019 у справі № 922/391/18, від 12.04.2019 у справі № 922/981/18 та від 12.06.2019 у справі № 922/902/18, у яких міститься висновок про те, що для вирішення спору щодо фактичного користування земельною ділянкою без укладення правовстановлюючих документів та без державної реєстрації прав на неї встановленню підлягають обставини, зокрема, чи є земельна ділянка, за фактичне користування якою міська рада просить стягнути безпідставно збережені кошти, сформованим об`єктом цивільних прав протягом усього періоду, зазначеного у позові. Отже, земельна ділянка, за використання якої позивач просить стягнути безпідставно збережені кошти, повинна бути сформована як об`єкт цивільних прав. В матеріалах справи відсутня інформація, яка б давала можливість ідентифікувати земельні ділянки, про які вказує позивач, а саме відсутні кадастрові номери, фактичні межі та площа земельних ділянок, що саме на таких земельних ділянках знаходиться майно відповідача. За відсутності таких даних, у тому числі, суд позбавлений можливості перевірити правильність нарахування недоотриманого позивачем доходу. Щодо застосування строків позовної даності, то слід зазначити наступне. Відповідно до ст.ст.256-257 ЦК України\~позовна давність\~це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За правилами ч.1\~ст.261 ЦК України\~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до\~ст.267 ЦК України\~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Крім цього, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього (наприклад,\~постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц). Отже, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши правовий характер спірних правовідносин, шляхом дослідження всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявних у справі доказів, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини по справі, які складають правову підставу позову, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову по суті. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у разі відмови у позові судовий збір покладається на позивача. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed