Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-22 00:00:00

Позивач [PERSON] у вересні 2021 року звернувся до Фрунзенського районного суду м.Харкова з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини разом з батьком, в якому просив встановити постійне місце проживання неповнолітнього [PERSON] з батьком - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування вимог позивач зазначив, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний за рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 21.03.2019 року. У період шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу за домовленістю сторін син [PERSON] став проживати разом із батьком. На підкріплення домовленостей 06.11.2019 року сторони по справі уклали нотаріальний договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини. Відповідно до п.1.2 Договору, сторони домовились про місце проживання спільного сина [PERSON] , [INFO] , з батьком, та про порядок здійснення батьківських прав батьком та матір`ю. На час подання даного позову до суду строк дії договору щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, укладений між сторонами 06.11.2019 року, сплинув. Відповідач ухиляється від продовження строку дії договору у нотаріальному порядку, проте відвідує дитину з періодичністю один раз у кілька місяців. З вересня 2019 року і до цього часу дитина [PERSON] безперервно проживає з батьком. Проживання сина з батьком є дуже комфортним та звичним. У батька з сином склалися теплі, турботливі, довірительні стосунки, повні любові та поваги один до одного. Дитина відвідує середню шкоду №75, яка розташована неподалік місця проживання дитини. Батько опікується життям та здоров`ям сина, займається розумовим та фізичним розвитком дитини. Позивач працює приватним підприємцем, має стабільний заробіток, позитивно характеризується за м`ясцем проживання. Зазначає, що він не обмежує спілкування дитини з матір`ю, не позбавляє її участі у житті дитини. Зважаючи на прихильність дитини до батька, піклування про його емоційний стан, належні матеріально-побутові умови батька для проживання дитини, його позитивні характеристики, вважає, що саме батько може у повному обсязі створити та забезпечити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини. Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Представником відповідача [PERSON] - адвокатом Зарицькою К.Ю. подано до суду відзив, в якому просить в задоволенні позовної заяви відмовити у повному обсязі. Адвокат зазначила, що в межах судової справи відповідач в жоден спосіб не перешкоджає проживанню дитини з позивачем, за спільною згодою сторін місце проживання дитини визначено саме з позивачем. Оскільки, дитина проживає з позивачем, відповідачем виконуються аліментні зобов`язання за відкритим виконавчим провадженням (ВП №61315407) у Немишлянському відділі державної виконавчої служби у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків). Отже, відповідачкою не ставиться під сумнів, не оспорюється проживання дитини з позивачем, що погоджено між сторонами судового процесу. Відповідачка в жоден спосіб не ухилялась від укладення нотаріального договору, ініціювала перед позивачем ще у листопаді 2020 року питання щодо укладення відповідного договору. Натомість, позивач проігнорував таку ініціативу відповідача. Вказала, що позивач порушував визначені договором від 06.11.2019 року домовленості, що стало підставою для розробки нового проекту. Згідно висновку Департаменту служб у справах дітей №64, представником органу опіки та піклування вважалося за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Наголошує на тому, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню через відсутність підстав для реалізації вирішення місця проживання дитини саме судом. Відповідно до розпорядження Верховного Суду від 08.03.2022 року №2/0/9/-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», змінено територіальну підсудність Фрунзенського районного суду м.Харкова на Октябрський районний суд м.Полтави. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим по справі визначено суддю Чуванову А.М. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 12.05.2022 року прийнято до провадження позовну заяву та вирішено розгляд проводити за правилами загального позовного провадження, та розпочато підготовче провадження з дня постановлення цієї ухвали. Ухвалою суду від 27.09.2022 року відмовлено в задоволенні клопотань представника відповідача - адвоката Зарицької К.Ю., закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 17.11.2022 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача - адвоката Зарицької К.Ю. про зупинення провадження по справі. Представник відповідача - адвокат Зарицька К.Ю. в підготовчому судовому засіданні та в судовому засіданні 17.11.2022 року позов не визнала, просила відмовити в задоволенні вимог з підстав, зазначених у відзиві. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, просив вимоги задовольнити. Зазначив, що дитина проживає з ним вже декілька років, це також є відповідним рішенням сина. Оскільки вони з відповідачем не змогли домовитися про місце проживання дитини, позивач вирішив це зробити через суд. В судові засіданні 18.11.2022 року, 30.11.2022 року, 23.12.2022 року ані відповідач, ані її представник не з`явилися, про місце та час слухання справи повідомлені належним чином, неодноразово просили про відкладення розгляду справи з різних причин. Однак, звернувшись до суду із заявами про відкладення розгляду справи, відповідач не надала документів, що підтверджують поважність причин неявки до суду. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю відповідача та її представника. При цьому, суд зазначає, що відповідач з травня 2022 року жодного разу не з`явилася до Октябсрького районного суду м.Полтави. Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії», на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення слухання. З урахуванням матеріалів цивільної справи, є підстави вважати, що відповідач зловживає своїми процесуальними правами. Тому, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторони відповідача, на підставі наявних у справі даних і доказів. Представник третьої особи Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради Харківської області до суду не з`явився, в наданій заяві просив про розгляд справи у його відсутність. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 21.03.2019 року. Від шлюбу у сторін є неповнолітній син - [PERSON] , [INFO] (а.с.17 - свідоцтво про народження). Після розірвання шлюбу, за домовленістю сторін, син залишився проживати з батьком. Також, 06.11.2019 року сторони уклали нотаріальний договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини (а.с.10-12). Відповідно до п.1.2 договору, сторони домовились про місце проживання спільного сина [PERSON] , [INFO] , з батьком, та про порядок здійснення батьківських прав батьком та матір`ю. Згідно п.4.1, цей договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення і діє до 06.11.2020 року. Позивач наполягає на задоволенні позову, оскільки відсутня домовленість з відповідачем про місце проживання дитини, а строк дії договору щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, укладений між сторонами 06.11.2019 року, сплинув. Відповідач заперечує проти задоволення позову, оскільки відсутні підстави для вирішення питання місця проживання дитини саме судом. Суд вважає доводи позивача слушними, а посилання відповідача безпідставними та необґрунтованими, виходячи з наступного. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. За змістом положень частин 7, 8 статті 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до статті 3, статті 18 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 02 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Отже, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Частинами 1,2 стаття 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Отже, найкращі інтереси дітей повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків (правовий висновок Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року в справі № 6-1945цс17). При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. Як було встановлено в ході судового розгляду та фактично не оспорювалося учасниками процесу, з кінця 2019 року неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , проживає разом з батьком - позивачем [PERSON] . Відповідно до висновку від 04.11.2022 року вбачається, що Департамент служби у справах дітей Харківської міської ради Харківської області, з врахуванням рішення Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради, дійшов висновку про доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] ; визнано таким, що втратив чинність висновок Департаменту служб щодо доцільності визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] від 15.01.2020 року №645 (а.с.127-128). Зокрема, згідно зазначеного висновку, після розірвання шлюбу малолітній [PERSON] , [INFO] , залишився мешкати разом з батьком. У зв`язку з введенням військового стану та небезпекою для життя та здоров`я, на сьогодні батько з сином евакуювались з м.Харкова та мають статус тимчасово переміщених осіб. Відповідно до заяви неповнолітнього [PERSON] директору Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, він любить своїх батьків, але хоче жити з батьком, з яким живе вже більше двох років (а.с.129). Згідно акту обстеження умов проживання від 18.10.2022 року, житлові умови [PERSON] придатні для проживання сім`ї з дитиною. У дитини є окрема кімната з меблями, диван-ліжко, письмовий стіл, комп`ютер (а.с.130). Вищенаведене також підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання неповнолітнього [PERSON] разом з батьком (а.с.15,16 - довідки), довідкою комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка №7» Харківської міської ради про те, що дитину [PERSON] до фахівців поліклініки супроводжував батько [PERSON] (а.с.21). Як убачається з характеристики [PERSON] , 2011 року народження, за даними Харківської спеціалізованої шкоди І-ІІІ ступенів №75 Харківської міської ради Харківської області батько дитини співпрацює з учителем, радиться, реалізує поради у відносинах з дитиною, систематично відвідує батьківські збори (а.с.22). Згідно матеріалів справи, неповнолітній [PERSON] , 2011 року народження, за місцем проживання позивача по справі [PERSON] забезпечений всім необхідним та для останнього створені належні умови проживання. Відповідно до ч. 1 ст. З Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Частиною 2 статті 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із частиною 4 статті 150 СК України, батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до статті 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (пункт 1). При цьому зазначена стаття містить застереження, згідно з яким органи державної влади не можуть утручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (пункт 2). Статтею 155 СК України визначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Також статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. З врахуванням викладеного, суд дійшов висновку що позовні вимоги [PERSON] щодо визначення місця проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з батьком знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст.ст. 77, 79, 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, суд приходить до висновку, що матеріалами справи доведено та не спростовано відповідачем вимоги позивача про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини разом з батьком підлягають задоволенню у повному обсязі. Посилання сторони відповідача на те, що відсутній судовий спір між сторонами, оскільки відповідач не заперечує, що дитина живе з батьком, є необґрунтованими, враховуючи матеріали справи та зокрема те, що відповідачка не визнала позовні вимоги і заперечувала проти їх задоволення на протязі всього часу розгляду справи. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved