Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-21 00:00:00

У липні 2021 року ОСББ «На Десятій» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості зі сплати внесків на опалення, посилаючись на те, що позивач отримує природний газ згідно договорів, укладених щорічно з ПАТ «Нафтогаз Україна» і забезпечує теплом через дахову котельню та системи автономного теплозабезпечення будинок [ADDRESS] , а відповідач, як власник квартири [ADDRESS] , загальною площею 91,9 кв.м., отримує послуги з опалення у вказаному будинку, однак належним чином ці послуги не оплачує, внаслідок чого з листопада 2018 року в нього виникла заборгованість у сумі, яку позивач разом з інфляційними витратами та 3 % річних просить стягнути з відповідача. 24 вересня 2021 року заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси по справі № 947/20493/21 було задоволено позовну заяву ОСББ «На Десятій», а саме стягнуто з [PERSON] на користь ОСББ «На Десятій» заборгованість за спожиту теплову енергію з 30.11.2018 р. по 31.03.2021 р. у сумі 29 986,59 грн, інфляційні витрати 2\~195,75 грн, 3 % річних 1\~145,00 грн та судові витрати у розмірі 2270,00 грн. 30 листопада 2021 року до суду надійшла заява [PERSON] про перегляд заочного рішення, мотивуючи тим, що він не отримував судових повісток, посилався на інші обставини, що мають суттєве значення для правильного вирішення справи, та просив скасувати рішення. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2021 року по справі №947/20493/21 скасовано заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 вересня 2021 року, яке ухвалене у справі № 947/20493/21 за позовом ОСББ «На Десятій» до [PERSON] про стягнення заборгованості, та призначено справу до підготовчого провадження на 1 лютого 2022 року. 03 червня 2022 року представником позивача, адвокатом Лях Р.М., подано клопотання про залучення доказів щодо неналежного використання індивідуального вузла обліку теплової енергії встановленого в квартирі [ADDRESS] . 17 червня 2022 року відповідачем подані письмові пояснення, в яких відповідач зазначає про необґрунтованість тверджень позивача щодо неналежного використання встановленого в квартирі теплового вузла у зв`язку з неможливістю встановлення належності наданих позивачем доказів, а саме відсутності дати складання акту обстеження, а також проведення позивачем обстеження лічильника після періоду, за який здійснюється стягнення заборгованості, та через надання відповідачем свідоцтва про повірку зазначеного засобу вимірювальної техніки, яке чинне до 02.09.2024 р. Окрім цього відповідачем зазначено, що позивач при проведенні розрахунків заборгованості не мав належних підстав здійснювати посилання на положення Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, яка затверджена Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 22 листопада 2018 року № 315 (надалі Методика № 315), оскільки між позивачем, як виконавцем послуг, та відповідачем повинен бути укладений договір на постачання теплової енергії. Також при проведені розрахунків заборгованості, які позивач здійснював на підставі Методики № 315, грубо порушені її норми, зокрема позивач посилається на показання газового лічильника, які використовуються ним для розподілу теплової енергії, незважаючи на те, що для здійснення розрахунків за Методикою № 315 необхідна або наявність вузла комерційного (тобто загальнобудинкового) обліку саме теплової енергії, або встановлення вузла обліку теплової енергії на виході з автономної тепло-генеруючої або когенераційної установки. Також відповідач зазначив, що у розрахунку заборгованості позивача ніяким чином не враховано, що частина тепла, яке виробляється котельнею, використовується на функціонування системи гарячого водопостачання, а сам розрахунок позивача зроблено з використанням 100 % від середнього питомого споживання, незважаючи на те, що Методикою № 315 зазначається, що донарахування здійснюється до мінімальної частки, яка становить лише 50 % від питомого споживання теплової енергії. Представником позивача, адвокатом Лях Р.М., подана відповідь на письмові пояснення відповідача, в якій було зазначено доводи про використання відповідачем під час опалювального періоду тепла менше, ніж мінімальна частка середнього питомого споживання енергії у будинку [ADDRESS] . В заперечення тверджень відповідача позивач також вказав про відсутність необхідності укладання між ОСББ «На Десятій» та відповідачем договору про надання послуг з постачання теплової енергії, оскільки позивач не є «управителем, який надає послуги з управління багатоквартирним будинком», а здійснює представницькі функції співвласників, а відповідач в свою чергу бере участь в управлінні будинком відповідно до Статуту ОСББ «На Десятій» та норм чинного законодавства України. Також позивачем надано розрахунки вартості Гкал та мінімальної частки середнього питомого споживання. Окрім відповіді на письмові пояснення відповідача, позивач з метою приведення у відповідність до Методики № 315 своїх розрахунків подав до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій зазначається про перегляд позивачем розрахунків заборгованості за період з 30.11.2018 по 31.03.2021, та додана сума заборгованості відповідача за донарахований обсяг спожитої теплової енергії за опалюваний сезон 2021-2022. Таким чином, заборгованість, яку позивач просить стягнути з відповідача за період з 30.11.2018 по 30.04.2022 складає 23\~545,74 грн., з яких 17\~759,95 грн. основна сума боргу, 4\~753,79 грн. інфляційне збільшення боргу, 1\~032,00 грн. 3 % річних, нарахованих на суму заборгованості. 15 серпня 2022 року відповідачем подані письмові пояснення, і яких він зазначив додаткові доводи щодо некоректності використання при здійсненні розрахунків заборгованості показань загальнобудинкового пристрою обліку спожитого природнього газу, так як зазначене не передбачено положеннями Методики № 315, а також додаткові твердження щодо необґрунтованості стягнення інфляційного збільшення боргу та 3 % річних з підстав неотримання від позивача відповідних вимог щодо оплати заборгованості за донарахування обсягів теплової енергії до моменту подання позивачем позову до суду, та, відповідно, відсутності прострочення відповідачем виконання зобов`язань до дати отримання позову позивача, що є істотною умовою застосування положень ст. 625 ЦК України, а також неврахування позивачем положень постанови КМУ від 05.03.2022 № 206 «Про неякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану». 19 серпня 2022 року представником позивача, адвокатом Лях Р.М., подано відповідь на письмові пояснення відповідача з наданням копій технічних паспортів на котли, а також заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої заборгованість, яку позивач просить стягнути з відповідача складає 21\~520,54 грн., з яких 15\~470,64 грн. основна сума боргу, 5\~132,90 грн. інфляційне збільшення боргу, 917,00 грн. 3 % річних, нарахованих на суму заборгованості. Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 19.08.2022 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача позов підтримав, представник відповідача та відповідач проти задоволення позову заперечували. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що багатоквартирний будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , перебуває в управлінні ОСББ «На Десятій», яке здійснює постачання теплової енергії до зазначеного будинку шляхом самозабезпечення через дахову котельню з влаштуванням системи автономного теплопостачання. Згідно свідоцтва про право власності Серія [NUMBER] , виданим Виконавчим комітетом Одеської міської ради від 13.06.2005 р., відповідач є власником квартири [ADDRESS] . Як співвласник багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] , відповідач є платником внесків та платежів на утримання багатоквартирного будинку, що підтверджується договором про відносини власників житлових та нежитлових приміщень та управителя від 01.01.2007 р, укладеним між позивачем та відповідачем. 19 вересня 2016 року між позивачем та відповідачем були погоджені Технічні умови № 46 щодо установки в квартирі [ADDRESS] індивідуального пристрою обліку теплової енергії, а 14.10.2016 р. підписано акт прийому та опломбування вузла обліку спожитої теплової енергії в квартирі [ADDRESS] . Позивач вважає, що відповідач з листопада 2018 року недотримується передбаченої законодавством України мінімальної норми споживання теплової енергії в квартирі, у зв`язку з чим зобов`язується сплатити вартість теплової енергії, яка донарахована відповідачу в обсязі, визначеному згідно Методики № 315, а також інфляційне збільшення боргу та 3 % річних. Відповідач не сплачує визначену позивачем заборгованість, вважає її нарахування та розрахунок необґрунтованими та безпідставними. 02 серпня 2017 року набрав чинності Закон України «Про комерційний облік теплової енергії» № 2119-VIII від 22.06.2017 (надалі Закон № 2119-VIII). Відповідно до п.п. 5 п. 2 ст. 10 Закону № 2119-VIII для споживачів, приміщення яких оснащені вузлами розподільного обліку, розподілене питоме споживання теплової енергії в розрахунку на 1 квадратний метр площі квартири (іншого приміщення) не може становити менше мінімальної частки питомого споживання теплової енергії, яка визначається згідно з методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. На підставі вимог статті 10 Закону № 2119-VIII, Наказом Мінрегіонбуду № 315 від 22 листопада 2018 року затверджена «Методика розподілу між споживачами обсягів спожитих в будівлі комунальних послуг» (Методика № 315). Згідно з положенням пункту 1 Розділу VI Методики № 315, для споживачів, приміщення яких оснащені вузлами розподільного обліку, розподілене питоме споживання теплової енергії в розрахунку на 1 квадратний метр площі (1 кубічний метр об`єму) квартири (іншого приміщення) не може становити менше мінімальної частки питомого споживання теплової енергії. Мінімальна частка середнього питомого споживання теплової енергії на опалення визначається для опалюваних приміщень, оснащених вузлами розподільного обліку теплової енергії/приладами-розподілювачами теплової енергії/вузлами розподільного обліку витрати теплоносія (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді). Цією часткою перевіряють додержання теплового режиму в цих приміщеннях протягом опалювального періоду, в яких не допускається зниження температури повітря більше ніж на 4 °C від нормативної температури внутрішнього повітря. Якщо опалюване приміщення спожило менший обсяг теплової енергії, визначений за показаннями вузлів розподільного обліку теплової енергії / приладів-розподілювачів теплової енергії / вузлів розподільного обліку витрати теплоносія (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), ніж визначений за мінімальною часткою середнього питомого споживання, такому приміщенню донараховується обсяг спожитої теплової енергії. Середнє питоме споживання теплової енергії розраховується як сумарний обсяг теплової енергії, витраченої на опалення всіх опалюваних приміщень будівлі, віднесений до сумарної загальної/опалюваної площі/об`єму цих приміщень (у тому числі приміщень, не оснащених приладами обліку, за винятком приміщень з індивідуальним опаленням). Мінімальна частка середнього питомого споживання теплової енергії дорівнює 50 % від середнього питомого споживання теплової енергії на опалення. Згідно з пунктом 2 Розділу VI Методики № 315 у кожному розрахунковому періоді протягом опалювального періоду перевіряється дотримання вимоги щодо мінімального споживання теплової енергії в опалюваних приміщеннях, оснащених вузлами розподільного обліку теплової енергії/приладами-розподілювачами теплової енергії/вузлами розподільного обліку витрати теплоносія (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді). При перевірці спожитий опалюваним приміщенням обсяг теплової енергії на опалення, визначений за показаннями вузла розподільного обліку теплової енергії/приладів-розподілювачів теплової енергії/вузлів розподільного обліку витрати теплоносія (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді) та віднесений до загальної/опалюваної площі/об`єму цього приміщення, порівнюється з мінімальною часткою середнього питомого споживання теплової енергії. У разі недотримання цієї вимоги опалюваному приміщенню донараховується обсяг теплової енергії за встановленими формулами. Згідно п. 1 Розділу І Методики № 135 окрім порядку розподілу між споживачами обсягів спожитих в будівлі комунальних послуг, Методика № 135 також встановлює порядок визначення обсягів спожитої у будівлі теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна. Згідно Розділу ІІ Методики № 315 визначення обсягів спожитої у будівлі теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень здійснюється: за показаннями вузла комерційного обліку теплової енергії (теплолічильника) за його наявності при постачанні теплової енергії до індивідуального теплового пункту будівлі або до будівлі при відкритій системі теплопостачання або за показаннями вузла обліку на виході з автономної теплогенеруючої або когенераційної установки при визначені обсягу спожитої теплової енергії у будівлі, обладнаній системою автономного теплопостачання або розрахунковим методом відповідно до розділу XI Методики № 315 при виході з ладу або втраті вузла(ів) комерційного обліку. Чинною на час спірного періоду та станом на дату винесення рішення Методикою № 315 не передбачаються положення та формули щодо проведення розподілу обсягів спожитої у будівлі теплової енергії розрахунково у разі безпосередньої відсутності вузла комерційного обліку теплової енергії або вузла обліку на виході з автономної теплогенеруючої або когенераційної установки. Порядок визначення обсягу спожитої теплової енергії в будинку, які необладнані загальнобудинковим вузлом обліку теплової енергії, визначається пунктом 2 ст. 9 Закону № 2119-VIII, згідно якого до встановлення вузла (вузлів) комерційного обліку відповідно до цього Закону обсяг споживання теплової енергії визначається за нормою споживання, встановленою органом місцевого самоврядування, що підлягає щомісячному коригуванню виконавцем послуги за фактичною кількістю годин постачання теплової енергії та фактичною середньомісячною температурою зовнішнього повітря. Матеріалами справи встановлено, що позивач здійснив визначення обсягу спожитої в будинку теплової енергії на підставі показань загальнобудинкового пристрою обліку спожитого природнього газу, тобто методом, який не передбачений Методикою № 315. Позивач не надав до суду підтвердження погодження норми споживання теплової енергії в будинку, яка встановлюється органом місцевого самоврядування, та проведення її щомісячних коригувань за фактичною кількістю годин постачання теплової енергії та фактичною середньомісячною температурою зовнішнього повітря. Враховуючи вказане суд приходить до висновку, що визначення обсягу спожитої теплової енергії в будинку [ADDRESS] ,було здійснено позивачем не у відповідності до чинного законодавства України, тому проведений позивачем розподіл цього обсягу спожитої енергії також є необґрунтованим та некоректним. Суд зазначає, що окрім зазначеного, є безпідставним проведення позивачем донарахувань обсягу теплової енергії в період до набрання чинності Методикою № 315, а також є невірним неврахування позивачем у своїх розрахунках положення п.1 Розділу ХІІ Методики № 315, згідно якого перерозподіл обсягу спожитої у будівлі/будинку комунальної послуги проводиться у тому розрахунковому періоді, у якому отримано у встановленому порядку інформацію про невідповідність обсягів розподіленої комунальної послуги окремим споживачам обсягу, необхідному для розподілу, але не більше ніж за 12 розрахункових періодів. Зазначене вище свідчить про безпідставність здійснення позивачем донарахувань обсягів теплової енергії відповідачу за період з 30.11.2018 по 30.04.2022 в сумі 15 470,64 грн., у зв`язку з чим в зазначеній частині позовних вимог позивачу відмовляється в повному обсязі. Щодо стягнення інфляційного збільшення боргу та нарахованих 3 % річних то, відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з положенням зазначеної статті, підставою застосування вказаної відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Положенням ч. 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). Згідно зі статтями 251, 253 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення; перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Матеріалами справи встановлено, що протягом спірного періоду позивачем не здійснювалися донарахування обсягів теплової енергії та не пред`являлися відповідачу вимоги щодо сплати нарахованої позивачем заборгованості до моменту звернення з вказаною вимогою до суду. Зазначене підтверджується наявними в матеріалах справи копіями повідомлень-квитанцій про сплату, які не містять вимог щодо сплати відповідачем заборгованості за донарахований обсяг теплової енергії. Наданий позивачем відповідачу фінансово-особовий рахунок станом на 30.06.2021 також не містить інформації щодо здійснення відповідних донарахувань та наявної заборгованості через їх несплату. Таким чином, відповідачем не допущено прострочення щодо виконання грошових зобов`язань за донараховану вартість теплової енергії до моменту отримання відповідачем позову, оскільки позивач до вказаного моменту не звертався до відповідача з вимогою щодо сплати вказаної заборгованості. Окрім цього, позивачем при проведені розрахунків інфляційного збільшення боргу та 3 % річних за період з 24.02.2022 не враховані положення постанови КМУ від 05.03.2022 № 206 «Про неякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», відповідно до якої встановлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Враховуючи вказане, а також безпідставність стягнення позивачем основної суми боргу, позовні вимоги в частині стягнення інфляційного збільшення боргу та нарахованих 3 % річних, також не підлягають задоволенню. Відповідно до ст.ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно зі ст.83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. За таких обставин, суд вважає недоведеним розмір заборгованості, який вказаний позивачем та який безпосередньо відноситься до предмету судового розгляду, а отже у задоволенні позову ОСББ «На Десятій» до [PERSON] про стягнення заборгованості зі сплати внесків на опалення за період з листопада 2018 року по квітень 2022 року у розмірі 15 470,64 грн., 5132,90 грн. інфляційні витрати, 917,00 грн. 3 % річних, слід відмовити.

Outcome: dismissed