Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-19 00:00:00

30.09.2022 року позивач [PERSON] звернулась до Октябрського районного суду м.Полтави з позовом до Державного підприємства «Державний проектний інститут містобудування «МІСЬКБУДПРОЕКТ» (далі - ДП «ДНІ «МІСЬКБУДПРОЕКТ») про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, зобов`язання повернути трудову книжку. У своїй позовній заяві зазначила, що позивач працювала по 25.08.2022 року в ДП «МІСЬКБУДПРОЕКТ» на посаді головного бухгалтера. [PERSON] з січня 2022 року встановлено посадовий оклад на посаді головного бухгалтера у розмірі 17 280,00 гривень. 24.08.2022 року [PERSON] скерувала заяву про звільнення з роботи за угодою сторін, згідно п. 1 ст.36 КЗпП України. Наказом №20 «ОС» ДП «ДНІ «МІСЬКБУДПРОЕКТ» 24.08.2022 року [PERSON] звільнено із займаної посади головного бухгалтера за угодою сторін з 25.08.2022 року. Проте, в порушення норм законодавства про працю з позивачем не був проведений розрахунок при звільненні за не вручено трудову книжку у день звільнення. У зв`язку з зазначеним, позивач просила стягнути заборгованість по заробітній платі 15 634,34 гривень, компенсацію за невикористану відпустку 15 726,10 гривень, середній заробіток з підстав порушення строків видачі трудової книжки та виплати заробітної плати в розмірі 42 597,16 гривень (суми визначені без відрахування податків і зборів), зобов`язати видати позивачу трудову книжку, оформлену відповідно до Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29 липня 1993 року, стягнути витрати понесені на професійну правничу допомогу в сумі 2 000 гри. 00 коп. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 07.10.2022 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, відстрочено позивачу сплату судового збору до ухвалення судового рішення. У судовому засіданні позивач позов підтримала, просила його задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. При цьому зазначила, що заборгованість по заробітній платі становить 15 634,34 гривень, компенсація за невикористану відпустку 15 726,10 гривень, середній заробіток за час затримки при звільненні - 21700,44 грн., за порушення строків видачі трудової книжки, тобто за час вимушеного прогулу - 20896,72 грн., розраховані з урахуванням податків, тому всього просила стягнути 73957,60 грн. та судові витрати. Відповідач до суду свого представника не направив з невідомих причини, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, заяви про розгляд справи за його відсутністю суду не надавав, про причини неявки не інформував, відзив на позовну заяву та будь-які клопотання до суду не подавав. За таких обставин судом відповідно до ст. ст. 280, 281 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, вислухавши позивача, дослідивши докази в їх сукупності, прийшов до такого висновку. Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частина 1 ст. 13 ЦПК України вказує, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працювала на посаді головного бухгалтера ДП «ДПІ «МІСЬКБУДПРОЕКТ» по 25.08.2022 року. Відповідно до довідки про заборгованість по заробітній платі ДП «Міськбудпроект» №01-13/97 від 09.08.2022 року [PERSON] з січня 2022 року встановлено посадовий оклад на посаді головного бухгалтера у розмірі 17 280,00 гривень. 25.08.2022 року наказом №20 «ОС» ДП «ДПІ «МІСЬКБУДПРОЕКТ» [PERSON] звільнено із займаної посади головного бухгалтера за угодою сторін. В день звільнення [PERSON] з позивачем не було проведено остаточного розрахунку та не було виплачено заборгованість по заробітній платі, компенсація за невикористану відпустку. Частиною першою статті 47 КЗпП України передбачений обов`язок власника або уповноваженого ним органу видати працівнику в день звільнення належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно із ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Стаття 2 Закону України «Про оплату праці» у свою чергу визначає таку структуру заробітної плати: основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців; додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій; інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Згідно із ст. ст.23, 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата працівників підприємств на території України виплачується за місцем роботи у грошових знаках, що мають законний обіг на території України. Забороняється провадити виплату заробітної плати у магазинах роздрібної торгівлі, питних і розважальних закладах, за винятком тих випадків, коли заробітна плата виплачується працюючим у цих закладах особам. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 30 Закону України «Про оплату праці» при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати. Роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку (ч. 2 ст. 30 Закону України «Про оплату праці»). Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, заборгованість по заробітній платі [PERSON] станом на день звільнення за серпень 2022 року становить 15 634 гри. 34 коп. з урахуванням податків та обов`язкових платежів (17 280/21x19 = 15 634,34 грн.), що підтверджується власним розрахунком, виходячи з посадового окладу за останній робочий місяць - за липень 2022 року, компенсація за не використану відпустку, яка становить 26 календарних днів, складає 15726 грн. 10 коп. Як встановлено судом, відповідач повний розрахунок з позивачем не провів у день звільнення, тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати, належних працівникові при звільненні сум є повністю обґрунтованими та підлягають задоволенню. При вирішенні питання про розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку суд виходить з того, що середньоденна заробітна плата позивача складає 803,72 грн. Розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.08.2022 року по 30.09.2022, здійснений позивачем, складає 21700 грн. 44 коп. (всього 27 робочий день х 803,72). Тому суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 21700 грн. 44 коп. Відповідно до пунктів 2.4, 2.5 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Мінпраці, Міністерством юстиції та Міністерством соціального захисту населення від 29 липня 1993 року № 58 (далі - Інструкція), записи в трудову книжку при звільненні вносяться власником або уповноваженим ним органом після видачі наказу; з кожним записом, який вноситься до трудової книжки на підставі наказу про звільнення, власник зобов`язаний ознайомити працівника під розписку в особовій картці, а відповідно до пункту 4 цієї Інструкції власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. Згідно з пунктом 4.1 та пунктом 4.2 Інструкції при затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним. Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Частиною п`ятою статті 235 КЗпП України передбачено, що у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Таким чином, для застосування цієї норми права необхідна наявність таких умов: затримка у видачі трудової книжки; вина власника або уповноваженого ним органу; вимушений прогул, викликаний затримкою видачі трудової книжки. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, обов`язок доведення розподіляється між сторонами таким чином: позивач повинен довести факти, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог, відповідач - факти, на які він посилається в обґрунтування своїх заперечень проти позову. Як встановлено судом, позивачем не доведено вина роботодавця у невидачі трудової книжки, оскільки останній видав копію наказу про звільнення позивача за угодою сторін, після чого позивач була працевлаштована. Отже позивачем не доведено вимушеного прогулу через затримку видачі йому трудової книжки, а тому у стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу наслідок невидачі трудової книжки не підлягає задоволенню. Водночас, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача видати [PERSON] трудову книжку, оформлену до вимог чинного законодавства. Отже, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст.137 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як встановлено судом, 14.09.2022 року між позивачем [PERSON] та адвокатом Кошовою Я.О. укладено договір № 10 про надання правничої допомоги. Відповідно до платіжного документа від 15.09.2022 року в зв`язку з наданням правничої допомоги [PERSON] сплатила 2000 гривень, тому суд приходить до стягнення з відповідача за користь позивача витрати на надання правничої допомоги. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позивачу відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення, то на користь позивача задоволено три позовні вимоги, тому з відповідача на користь держави стягується судовий збір у розмірі 2977,20 грн.

Outcome: partial