Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-11 00:00:00

У червні 2022 року [PERSON] через свого представника адвоката Король Павла Васильовича, звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому просить суд визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , іншу 1/2 частину квартири [ADDRESS] залишити у власності [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог вказано, що з 20.07.2012 року по 01.07.2022 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано. В період шлюбу 07.10.2015 року сторонами була придбана спірна квартира, яка зареєстрована на відповідача. Після фактичного розриву відносин сторони не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна. Вказано, що оскільки майно було придбане в період шлюбу, то є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а тому підлягає поділу в рівних частинах. 09.06.2022 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 21.07.2022 року ухвалою судді відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні. 08.08.2022 року відповідач [PERSON] через свого представника адвоката Рашкову Валентину Володимирівну, подала до суду відзив на позовну заяву, в якому позов не визнала, просить відмовити у задоволенні позовну в повному обсязі. В обґрунтування зазначено, що вартість спірної квартири згідно договору купівлі-продажу становила 80 200 грн., однак фактична ринкова вартість квартири становила 26 500 доларів США. Подружжя не мало власних коштів на придбання квартири, оскільки відповідач перебувала у декретній відпустці, а позивач працював продавцем-консультантом, тому батьки відповідача зібрали необхідну суму та передали їх в дар своїй дочці, що підтверджується розпискою про отримання матір`ю відповідача [PERSON] 12 000 доларів США та чеком про видачу коштів у розмірі 10 998 доларів США. Також батьки відповідача займались оформленням купівлі-продажу квартири. Вважає, що в даному випадку презумпцію спільності права власності подружжя не може бути застосовано. Зазначено про невиконання обов`язку позивачем щодо утримання спільних дітей, що може бути підставою для відступлення від принципу рівності часток у сумісному майні подружжя. 15.08.2022 року позивач через свого представника звернувся до суду з відповіддю на відзив, в якому зазначив про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав самостійного заробітку. Вказано про неналежність доказів відповідача, а також звернено увагу суду на те, що продаж квартири за домовленістю сторін вчинено за 80 200 грн., що є дійсною вартістю квартири, а договір про завдаток суперечить основному договору. Крім того, зазначено про створення негативного образу позивача в очах суду, хоча позивач систематично та добровільно здійснює перерахування коштів на утримання дітей. Повторно просив задовольнити позов у повному обсязі. 25.08.2022 року ухвалою суду на місці задоволено клопотання представників позивача та відповідача про виклик свідків. 15.09.2022 року ухвалою суду задоволено клопотання представника відповідача та витребувано від Білоцерківської ДПІ ГУ ДПС у Київській області довідку про доходи [PERSON] за період з липня 2012 по жовтень 2015 року включно, від ДПІ у Солом`янському районі Головного управління ДПС у м. Києві довідку про доходи [PERSON] за період з липня 2012 по жовтень 2015 року включно. Також ухвалою суду на місці закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. 11.10.2022 року на адресу суду надійшли витребувані докази. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов, просили задовольнити, надали пояснення. Представник зазначив, що не заперечує стосовно сплати матір`ю відповідача частково за квартиру, при цьому наполягав на тому, що батьки позивача надали 19 000 доларів на квартиру, 4 000 доларів з яких підтвердила сама свідок матір. Представник відповідача позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні, надала пояснення, що узгоджуються з відзивом на позов. Зазначивши, що сторонами визнано факт, що подружжя не мало коштів на придбання квартири, ціна якоъ становила 26 500 доларів США. Крім принципу презумпції рівності часток, позивачем не надано жодних доказів по справі. У даному випадку тягар доказування по справі покладається на відповідача, при цьому письмовими доказами та показами свідків доведено надання коштів батьками відповідача в дарунок останній. Дослідивши матеріали справи, вислухавши сторін, їх представників та свідків, судом встановлено наступне. З 20.07.2012 року по 01.07.2022 року позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01.07.2022 року у справі № 357/2140/22. Вказане рішення набрало законної сили 02.08.2022 року, що вбачається з Реєстру судових рішень. 07.10.2015 року [PERSON] за згодою чоловіка [PERSON] в період шлюбу була придбана квартира [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу, укладеного з продавцем [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Федорякою О.С., реєстровий № 1728. Відповідно до п. 2.1 договору продаж вказаної квартири вчинено за 80 200 грн., при цьому сторони засвідчили, що вони обізнані стосовно ринкових цін на аналогічні квартири, за їх розсудом визначена в цьому договорі вартість саме цієї квартири є справедливою і відповідає її дійсній вартості. Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 45258059 від 07.10.2015 року, приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Федорякою О.С. 07.10.2015 року прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за [PERSON] , індексний номер 25114865 від 07.10.2015 року, номер запису про право власності 11509872, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 743975432103. Відповідно до висновку ПП «БЦ Експертний дім» від 27.05.2022 року, ринкова вартість квартири [ADDRESS] становить 942 749 грн. Сторони по справі мають двох дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно з даними витягу з реєстру Білоцерківської міської територіальної громади № 15.2-03/9544 від 25.07.2022 року, станом на 25.07.2022 року у квартирі [ADDRESS] зареєстровано 3 особи: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Позивачем надано копії квитанцій про переказ коштів [PERSON] з призначення «аліменти»: [INFO] 1 000 грн.; 25.06.2022 року 3 000 грн.; 17.07.2022 року 3 000 грн.; 18.07.2022 року 2 000 грн.; 01.08.2022 року 5 000 грн. [PERSON] є дочкою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20.09.1983 року народження. Відповідно до копії довідки ТОВ «Білоцерківхлібопродукт» № 148-5 від 19.07.2022 року, вказаним підприємством 16.03.2011 року перераховано [PERSON] кошти в розмірі 81 206 грн. за частку майна в статутному капіталі підприємства. Згідно з копією квитанції АТ «Брокбізнесбанк» № 4 від 16.07.2012 року, [PERSON] здійснила депозитний внесок\~ у розмірі 10 998 доларів США, що еквівалентно 87 907,01 грн. Згідно з копією розписки від 01.10.2015 року, [PERSON] отримала від [PERSON] 12 000 доларів США з метою придбання квартири своїй дочці [PERSON] в присутності свідка [PERSON] . В матеріалах справи міститься копія договору про завдаток від 01.10.2015 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] щодо купівлі-продажу квартири, яка знаходиться в [ADDRESS] , за яким вартість купівлі-продажу квартири складає 26 500 доларів США, при цьому передбачена оплата у розмірі 1 000 доларів США завдатку. Відповідно до відповіді на запит ДПС України Головного управління ДПС у м. Києві № 23160/5/26-15-12-06-09-СІ від 29.09.2022 року, сума доходу [PERSON] за період з 3 кварталу 2012 року по 4 квартал 2015 року становить: 3 квартал 2012 року 5 082,25 грн.; 4 квартал 2012 року 7 453,15 грн.; 1 квартал 2013 року 10 170 грн.; 2 квартал 2013 року 17 882,45 грн.; 3 квартал 2013 року 9 234,32 грн.; 4 квартал 2013 року 10 458,84 грн.; 1 квартал 2014 року 4 557,09 грн.; 2 квартал 2014 року 703,66 грн.; 3 квартал 2014 року 939 грн.; 4 квартал 2014 року 939 грн.; 1 квартал 2015 року 938,25 грн.; 2 квартал 2015 року 2 054,25 грн.; 3 квартал 2015 року 4 635,92 грн.; 4 квартал 2015 року 3 698,60 грн. За даними відповіді на запит ДПС України Головного управління ДПС у Київській області № 11613/5/10-36-12-03 від 28.09.2022 року сума доходу [PERSON] за період з 3 кварталу 2012 року по 4 квартал 2015 року становить: 3 квартал 2012 року 4 900 грн.; 4 квартал 2012 року 6 608,41 грн.; 1 квартал 2013 року 3 989,55 грн.; 2 квартал 2013 року 2 289 грн.; 3 квартал 2013 року 1 926 грн.; 4 квартал 2013 року 4 416,23 грн.; 1 квартал 2014 року 0 грн.; 2 квартал 2014 року 1 251,72 грн.; 3 квартал 2014 року 13 545 грн.; 4 квартал 2014 року 3 225 грн.; 1 квартал 2015 року 3 225 грн.; 2 квартал 2015 року 3 225 грн.; 3 квартал 2015 року 3 225 грн.; 4 квартал 2015 року 3 225 грн. Позивач [PERSON] в судовому засіданні надав покази у якості свідка, зазначивши, що з дружиною [PERSON] вони прожили 10 років в шлюбі, який розірвано. Позивач підтвердив, що квартира дійсно коштувала 26 500 доларів США, він не мав коштів на придбання квартири, тому кошти давали як його батьки, так і відповідача. Його батьки дали 19 000 доларів: спочатку 15 000 доларів США, потім\~ 4 000 доларів США. Гроші його батьки передавали відповідачу, яка займалась придбанням квартири, оскільки на той час позивач лікувався після ДТП. Про боргову розписку позивач чує вперше. Батьки відповідача дали 13 000 доларів США, однак не казали, що їх потрібно повернути. Оскільки сторони проживали в м. Буча, тому теща матір відповідача, займалась питанням завдатку, а взагалі пошуком квартири займалась дружина, її матір їй допомагала. Позивач пропонував оформити майно на нього, але він після ДТП погано пересувався, тому погодився зареєструвати квартиру на дружину. Під час купівлі-продажу квартири у нотаріуса були він та дружина, матір відповідача, кошти в розмірі 26 500 доларів США продавець отримав в приміщенні нотаріуса, відповідач передавала цю суму. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надала покази, що є матір`ю позивача, син просив допомогти з купівлею квартири, тому передавали невістці спочатку 15 000 доларів США, потім 4 000 доларів США, які збирались протягом життя. 15 000 доларів США дочка [PERSON] завезла їм в квартиру в м. Буча, а через тиждень чи два 4 000 доларів США свідок особисто передала відповідачу в квартирі в м. Буча, при цьому був [PERSON] . Кошти надавала без розписок. Свідок [PERSON] зазначив, що є батьком [PERSON] , підтвердив спільне надання коштів на квартиру ними та батьками [PERSON] . Вказує, що вони давали 15 000 доларів США, а згодом 4 000 доларів США. Кошти передавались в квартирі у [PERSON] , дочка [PERSON] на таксі їм привезла 15 000 доларів США, при передачі коштів свідок присутнім не був, а також не знає скільки коштів давали батьки відповідача. Свідок [PERSON] зазначила, що є матір`ю [PERSON] , після одруження сторони проживали у батьків відповідача, потім в м. Буча знімали квартиру. Коштів на придбання майна в них не було, тому батьки допомогли. [PERSON] мама передала 4 000 доларів США на придбання квартири. Ціна квартири становила 26 500 доларів США, у свідка було 11 000 доларів США, які отримані її чоловіком від ТОВ «Білоцерківхлібопродукт» та зберігались у неї на депозиті, а решту 12 000 доларів США вона позичила у подруги [PERSON] . У нотаріуса свідок віддала 22 000 доларів США, 1 000 доларів США було сплачено завдатку, також 4 000 доларів США надала матір позивача, ще були сплачені кошти за послуги нотаріуса. Зазначила, що їй невідомо, щоб 15 000 доларів США надавали батьки [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні надала покази, що знає позивача та відповідача, оскільки є сусідкою матері відповідача. Вказує, що спірну квартиру купувала [PERSON] , а свідок була при отриманні нею коштів у розмірі 12 000 доларів США за борговою розпискою, це було в квартирі [PERSON] 01.10.2015 року, при передачі цих коштів мова йшла про купівлю квартири для [PERSON] . Свідок [PERSON] зазначила, що знає сторін та була в них на весіллі. [PERSON] просила позичити кошти на квартиру доньці, тому домовились про позику на 3 роки. Кошти передані свідком в квартирі [PERSON] при свідку [PERSON] , і вже повернуті. Після повернення коштів свідок екземпляр порвала. При вирішенні справи, суд виходить з наступного. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї (ч. 1, 2 ст. 70 СК України). Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Частиною першою статті 71 СК України передбачено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п. 3 ч. 1 статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Одним із центральних елементів механізму правового регулювання майнових відносин подружжя є презумпція спільного майна подружжя. Тягар доказування того, що презумпція є хибною, покладається на особу, яка заявляє про інший, ніж встановлено презумпцією, порядок речей. Законним режимом майна подружжя є режим спільної власності, який діє, якщо шлюбним договором не встановлені інші правила. Так, відповідно до частини третьої статті 368 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Спільною сумісною власністю подружжя можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Так, частиною другою статті 60 СК України встановлена презумпція, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Презумпція спільності майна подружжя означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі. Відповідно до статті 60 СК України воно вважається таким, що належить подружжю. Зі змісту частини другої статті 60 СК України вбачається, що для застосування презумпції спільності майна подружжя у судовому процесі необхідно встановити наявність між жінкою та чоловіком зареєстрованого у належному порядку шлюбу та факт придбання майна під час перебування їх у шлюбі. Отже, той, хто вважає, що певна річ є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, має підтвердити таке: а) факт перебування жінки та чоловіка у шлюбі протягом певного часу; б) час придбання спірного майна. Оскільки презумпція спільної сумісної власності подружжя належить до спростовних, то зацікавлена особа може довести, що майно було придбано у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява про те, що річ була придбана на її кошти, не буде належно підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишається непохитною. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власності дружини, чоловіка, є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Таким чином, у разі виникнення спору у суді має доводитися не факт належності майна до спільної власності, а обставини, які виключають виникнення спільної сумісної власності на спірне майно. Схожі правові висновки виклав Верховний Суд України у постановах від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-79цс13, від 03 червня 2015 року у справі № 6-38цс15, від 19 червня 2013 року у справі № 6-55цс13, від 01 липня 2015 року у справі № 6-612цс15, від 07 вересня 2016 року у справі № 6-801цс16, від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц (провадження № 14-325цс18), Верховний Суд у постанові від 22 лютого 2021 року у справі № 264/2232/19 (провадження № 61-10958св20), від 18 червня 2018 року у справі № 711/5108/17 (провадження № 61-1935св18), від 22 січня 2020 року у справі № 711/2302/18 (провадження № 61-13953св19), від 04 квітня 2018 року у справі № 1316/3987/12-ц (провадження № 61-3838св18). Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. З матеріалів справи та визнаних сторонами обставин вбачається, що спірна квартира придбана під час перебування у шлюбі 07.10.2015 року за ціною 26 500 доларів США. Вказане також підтвердили свідки, при цьому коштів на придбання цієї квартири ні позивач, ні позивач не мали, оскільки грошові кошти надавали батьки сторін. Таким чином, з урахуванням визнаних сторонами обставин предметом доказування у справі є встановлення розмірів грошових сум, наданих батьками сторін. За наданими відповідачем документами вбачається, що у матері відповідача на час придбання квартири були грошові кошти в розмірі 10 998 доларів США та 12 000 доларів США отримані нею для купівлі квартири дочці за неспростованою позивачем борговою розпискою від 01.10.2015 року. Таким чином документально підтверджено наявність 22 998 доларів США у батьків відповідача. За свідченнями відповідача та її матері як свідка ці кошти передані в дар особисто доньці [PERSON] . Позивач та його представник в процесі розгляду справи не заявили клопотання про призначення судової експертизи щодо дійсності боргової розписки, при цьому не були позбавлені можливості заявити таке клопотання, зважаючи на те, що позика грошових коштів доведена відповідною розпискою, а обставини, які відбувались під час передачі коштів підтверджені послідовними показами свідків. Разом з цим, жодних доказів на підтвердження наявності коштів у батьків позивача суду надано не було, однак показами кількох свідків, в тому числі матір`ю відповідача, підтверджено передачу матір`ю позивача [PERSON] суми коштів у розмірі 4 000 доларів США [PERSON] для купівлі спірної квартири. Факт передання зі сторони родичів позивача коштів у розмірі 15 000 доларів США не знайшов своє підтвердження, оскільки за свідченням матері та батька [PERSON] вони не були присутні при передачі цих коштів, їх завезла у квартиру в м. Буча сестра позивача [PERSON] , однак відсутність показів вказаної особи, як свідка, з огляду на заперечення сторони відповідача цієї передачі, суд відхиляє такі доводи сторони позивача. Таким чином, доводи відповідача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні сукупністю зібраних по справі доказів, зокрема визнаними сторонами обставинами про ціну квартири та відсутність у подружжя коштів на її придбання, отже\~ при купівлі спірної квартири відповідачем дійсно були витрачені особисті кошти, подаровані батьками. За таких обставин відповідач в судовому засіданні спростувала презумпцію спільності майна подружжя. За правилами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Оцінка надається як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі. Таким чином, з огляду на висновок суду щодо часткової участі сторін у придбанні спірної квартири в розмірах: позивач 4 000 доларів США, відповідач 22 500 доларів США (за винятком витрат на нотаріальні послуги), суд вважає за необхідне визначити частки сторін у спільному майні, що становитимуть: у позивача 8/53 частин квартири [ADDRESS] , що відповідає розміру 4 000 доларів США, сплачених при придбанні спірної квартири (26 500 / 53 х 8); у відповідача - 45/53 квартири [ADDRESS] , що відповідає розміру 22 500 доларів США, сплачених при придбанні спірної квартири (26 500 / 53 х 45). За таких обставин, суд вважає за доцільне ухвалити рішення про часткове задоволення позову про поділ спільного сумісного майна подружжя та визнати за сторонами право власності на відповідні частки квартири у вказаних розмірах.

Outcome: partial