Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-07 00:00:00

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 525 від 03 червня 2015 року, виданого Мурованокуриловецькою державною нотаріальною конторою, за [PERSON] зареєстровано право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,9642 га з кадастровим номером 0522880400:05:001:0424 та площею 1,2024 га з кадастровим номером 0522880400:05:002:0099, що розташовані на території колишньої Бахтинської сільської ради колишнього Мурованокуриловецького району Вінницької області. 18 січня 2017 року в Державному реєстрі речових прав зареєстровано право оренди цих земельних ділянок на підставі договорів оренди землі без номера від 07 листопада 2016 року із ФГ «Інтер Агро» на сім років. У зв`язку із систематичною несплатою відповідачем орендної плати, що є істотним порушенням договору позивач 16 вересня 2022 року звернувся до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області з вимогою про стягнення заборгованості за договором оренди за 2020-2021 роки в сумі 15 тисяч гривень, пені за прострочення сплати орендної плати, передбаченої договорами у розмірі 0,2% несплаченої суми за кожен день прострочки в сумі 20430 гривень, інфляційних втрат в сумі 8562 гривні та трьох відсотків річних в сумі 840 гривень на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. Ухвалою судді від 19 вересня 2022 року (а.с. 24) матеріали позовної заяви передано за підсудністю до Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями (а.с. 29) головуючою суддею для розгляду справи визначено Тучинську Наталію Василівну. Ухвалою від 27 жовтня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду Мурованокуриловецьким районним судом та відкрито провадження у справі, прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а відповідачу встановлено строк в 15 днів з дня вручення ухвали для подання відзиву на позов чи для подання клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін (а.с. 30). Поштове відправлення із ухвалою про відкриття провадження, копією позовної заяви та додатками до позову відповідачу було вручено 01 листопада 2022 року (а.с. 32). Відзив на позовну заяву чи клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач не подав. Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ст. 275 ЦПК України); розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. 2 ст. 279 ЦПК України). За наведених вище обставин та положень цивільного процесуального законодавства, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при підготовці справи до розгляду дотримано вимоги ЦПК України щодо належного повідомлення сторін у справі про розгляд справи. За приписами ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. У зв`язку з наведеним вище, суд ухвалив розглядати справу в порядку письмового провадження, без проведення судового засідання (ч. 13 ст. 7 ЦПК України). За вказаних обставин, за приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. Розглянувши справу, суд приходить до висновку, що позовні вимоги\~ [PERSON] підлягають до часткового задоволення, виходячи\~ з наступного: Відповідно зі\~статтею 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках. Обов`язок доказування відповідно зі\~статтею 12 ЦПК\~покладений на сторони у справі. Крім того, відповідно зі\~статтею 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] є власником земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,9642 га, кадастровий номер 0522880400:05:001:0424 та площею 1,2024 га, кадастровий номер 0522880400:05:002:0099, що стверджується витягами з Державного реєстру речових прав № 79144001 та № 79137388 від 30 січня 2017 року (а.с. 6, 7). 07 листопада 2016 року між [PERSON] та ФГ «Інтер Агро» укладено договори оренди земельних ділянок з кадастровими номерами 0522880400:05:001:0424 та 0522880400:05:002:0099 строком на 7 років (а.с. 8-10, 11-13). Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав № 316969141 та 316969436 від 07.12.2022 (а.с. 34-37), 18 січня 2017 року державний реєстратор Дерун В.Л. зареєстрував право оренди земельних ділянок з кадастровими номерами 0522880400:05:001:0424 та 0522880400:05:002:0099 на підставі договорів оренди земельних ділянок від 07 листопада 2016 року між [PERSON] та ФГ «Інтер Агро», строком на 7 років. Відповідно до актів прийому передачі земельної ділянки в оренду (а.с. 14, 15) [PERSON] передав, а ФГ «Інтер Агро» прийняло в оренду земельні ділянки сільськогосподарського призначення, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,9642 га, кадастровий номер 0522880400:05:001:0424 та площею 1,2024 га, кадастровий номер 0522880400:05:002:0099. Згідно з частиною першою\~статті 202 ЦК України\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша\~статті 628 ЦК\~України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша\~статті 638 ЦК\~України). Відповідно до\~статті 13 Закону України «Про оренду землі»\~договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. В силу положень ст. 90 ЗК України, власники земельних ділянок мають право продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Згідно з частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Стаття 526 ЦК України встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов\~та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 792 ЦК України визначено, що\~за договором найму (оренди) земельної ділянки, наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки\~регулюються законом. Відповідно до\~ст. 21 Закону України «Про оренду землі»\~орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Як вбачається зі змісту\~ст. 25 Закону України «Про оренду землі»\~орендар зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку. З матеріалів справи вбачається, що відповідач не виконує свої зобов`язання, передбачені умовами Договору, та не виплатив позивачу орендну плату за користування земельними ділянками у 2020 та 2021 роках. Ця обставина стверджується текстом позовної заяви, претензією від 20 червня 2022 року (а.с. 16-20) з вимогою виплатити орендну плату за землю за 2020 та 2021 роки, а також сплатити пеню за прострочення сплати орендної плати, передбаченої договорами у розмірі 0,2% несплаченої суми за кожен день прострочки в сумі 20430 гривень, інфляційних втрат в сумі 8562 гривні та трьох відсотків річних в сумі 840 гривень на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. Відповідач не спростував такі твердження позивача і не надав суду докази про виплату йому у 2020 та 2021 роках орендної плати. Повно та всебічно встановивши обставини справи, оцінивши всі надані позивачем докази і проаналізувавши його доводи за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку про те, що відповідач систематично не виконував обов`язку зі сплати орендної плати за договором оренди землі, а саме не сплатив [PERSON] орендну плату у 2020, 2021 роках. Пунктами 9. та 11. оскаржуваних договорів оренди землі (а.с. 8-10, 11-13) визначено, що орендна плата сплачується орендарем щороку в розмірі 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 1246 гривень 91 копійка та 1554 гривні 98 копійок, відповідно, до 31 грудня поточного року. Судом встановлено факт невиплати відповідачем позивачу орендної плати за оренду його землі у 2020 та 2021 роках, а тому порушене право підлягає поновленню шляхом стягнення заборгованості з орендної плати за ці роки, що становить 5603 гривні 78 копійок (1246 гривень 91 копійка + 1554 гривні 98 копійок = 2801 гривня 89 копійок) х 2 роки = 5603 гривні 78 копійок). Позивач у\~позовній заяві\~просив про\~стягнення заборгованості\~з орендної\~плати в\~розмірі 15000 гривень. Однак, такий розмір заборгованості позивачем не обґрунтований і суперечить розміру орендної плати, зазначеної в договорах оренди землі. За таких обставин суд приймає рішення про часткове задоволення цієї частини позовних вимог. За змістом ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1ст. 611 ЦК України). Неустойкою є штраф або пеня (ст. 549 ЦК України). Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч. 2 ст. 551 ЦК України). Пунктом 12 договорів оренди землі, укладеного між сторонами 07 листопада 2016 року, передбачено, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені Договором, справляється пеня у розмірі 0,2% від несплаченої суми за кожний день прострочення. Сплату позивачу орендної плати за 2020 року відповідач прострочив станом на сьогоднішній день на 707 днів (365 днів у 2021 році + 342 дні у 2022 році). Таким чином, розмір пені за прострочення сплати орендної плати за 2020 рік складає 3961 гривня 87 копійок ( 2801 гривня 89 копійок орендної плати за рік за дві земельні ділянки х 0,2% х 707 днів). Сплату позивачу орендної плати за 2021 року відповідач прострочив станом на сьогоднішній день на 342 дні у 2022 році. Таким чином, розмір пені за прострочення сплати орендної плати за 2020 рік складає 1916 гривень 49 копійок (2801 гривня 89 копійок орендної плати за рік за дві земельні ділянки х 0,2% х 342 дні). Отже, вимога позивача про стягнення з відповідача пені за прострочення внесення орендної плати за 2020-2021 роки підлягає до задоволення в сумі 5878 гривень 36 копійок (3961 гривня 87 копійок + 1916 гривень 49 копійок). Відповідно до\~ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов`язання. Боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки договором оренди між сторонами досягнуто домовленості про інший розмір пені, ніж передбачено ст. 625 ЦК України, і такий розмір пені застосовано при вирішенні відповідної частини позовної вимоги [PERSON] , суд вважає, що відсутні підстави для задоволення частини позовної вимоги про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 840 гривень. Застосування індексу інфляції за прострочення зобов`язання виплатити суму боргу ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (пункти 1-1, 4 Порядку проведення індексації грошових доходів населення). За повідомленням Державної служби статистики України, індекс споживчих цін за 2021 рік склав 110%, а за січень-жовтень 2022 року (індекси інфляції за листопад та грудень 2022 року не оприлюднені) - 124,8%. Таким чином, сума індексації заборгованої позивачу орендної плати становитиме 6578 гривень 84 копійки (2801 гривня 89 копійок орендної плати за рік за дві земельні ділянки х (110 + 124,8 (величини приросту індексу споживчих цін за 2021 та січень-жовтень 2022)) / 100 = 6578,84 гривні). Заявляючи вимогу про стягнення 0,2% пені від простроченої суми та інфляційних втрат на підставі ст. 625 ЦК України, позивач безпідставно в своєму розрахунку, наведеному у претензії (а.с. 19), застосував такі види неустойки за 2020 рік, оскільки договорами про оренду землі передбачено, що орендна плата за 2020 рік мала бути сплачена до 31 грудня 2020 року. Під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати (п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. За приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог. [PERSON] при зверненні до суду з цим позовом сплатив 992 гривні 40 копійок судового збору (а.с. 3), його вимога задоволена частково, а тому судові витрати у вигляді сплаченої суми судового збору підлягають компенсації з відповідача у розмірі, що відповідає задоволеній частині позову. Так, із заявленої вимоги в розмірі 44832 гривні суд задовольнив вимогу в загальному розмірі 18060 гривень 98 копійок, що складає 40,29%, а тому підлягає компенсації з відповідача судові витрати в розмірі 40,29% або 399 гривень 84 копійки. На підстав викладеного та

Outcome: partial