Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-05 00:00:00

У червні 2022 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до ГУНП в Київській області, Державна Казначейська служби України про стягнення моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю слідчого відділу, відповідно до якої позивач просив суд стягнути з відповідача Державної казначейської служби України через Державний бюджет України на свою користь 1 000 000 (один мільйон) гривень моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю слідчого відділу Броварського районного управління поліції ГУНП України в Київській області. В обґрунтування позову позивачем зазначено, що позивачем за фактом вчинення кримінального правопорушення за частиною 1 статті 382 КК України подано заяву до СВ Броварського РУП ГУНП в Київській області. Позивачу, було відмовлено у внесені відомостей в ЄРДР за вказаним фактом. За вказаним фактом ним було подано скаргу слідчому судді Броварського міськрайонного суду Київської області. Ухвалою слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 26.02.2021 (справа за № 361/1128/21; провадження за № 1 - кс/361/252/21) зобов`язано внести слідчих СВ Броварського РУП ГУНП в Київській області відомості в ЄРДР за його заявою про вчинення кримінального правопорушення. СВ Броварського РУП ГУНП в Київській області 05.03.2021 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12021111130000167 за частиною 1 статті 382 КК України за фактом умисного перешкоджання виконанню рішення суду, що набрало законної сили. Досудове розслідування вказаного кримінального провадження здійснювалося СВ Броварського РУП ГУНП в Київській області. По вказаному кримінальному провадженню позивач має статус потерпілого. Позивачем зазначено, що 27.08.2021 слідчий СВ Броварського РУП ГУНП в Київській області Копитько В.Ю. надала позивачу постанову від 27.03.2021 про закриття вказаного кримінального провадження на підставі пункту 2 частини 1 статті 284 КПК України. Постанова слідчого СВ Броварського РУП ГУНП в Київській області Копитько В.Ю. ґрунтується на відсутності складу злочину. Позивачем зазначено, що постанова слідчого Копитько В.Ю. від 27.03.2021 про закриття кримінального провадження скасована прокурором лише після того, як ним подано скаргу на закриття вказаного кримінального провадження слідчому судді Броварського районного суду Київської області, що підтверджується ухвалою слідчого судді Броварського районного суду Київської області від 08.09.2021 (справа за № 361/6669/21; провадження за № 1- кс/361/1441/21). Відповідно до постанови прокурора від 07.09.2021 про скасування постанови від 27.03.2021 про закриття кримінального провадження, у ході перевірки матеріалів встановлено, що рішення про закриття кримінального провадження прийнято слідчим передчасно. Таким чином, виконуючим обов`язки керівника Броварської окружної прокуратури встановлено факт незаконного закриття зазначено кримінального провадження. У позовній заяві зазначено, що 19.10.2021 слідчим суддею Броварського міськрайонного суду Київської області винесено ухвалу, якою зобов`язано СВ Броварського РУП ГУНП в Київській області ознайомити позивача із матеріалами кримінального провадження. 10.11.2021 на підставі клопотання в порядку статті 220 КПК України, позивач ознайомився в СВ Броварського РУП ГУНП в Київській області з матеріалами кримінального провадження за № 12021111130000167 від 05.03.2021 за частиною 1 статті 382 КК України, за фактом умисного перешкоджання виконанню рішення суду, що набрало законної сили. Під час вивчення матеріалів кримінального провадження за № 12021111130000167 позивачем виявлено відсутність протоколу огляду, складеного 04.06.2021 слідчим СВ Броварського РУП ГУНП в Київській області Бузикіним В.О. Будь - які документи, на підставі яких міг би бути вилучений з матеріалів кримінального провадження за № 12021111130000167 протокол огляду від 04.06.2021, складений слідчим СВ Броварського РУП ГУНП в Київській області Бузикіним В.О., у провадженні відсутні. Позовна вказано, що у вказаному кримінальному провадженні № 12021111130000167 протокол огляду від 04.06.2021 він, фактично, з 21.07.2021 року неодноразово звертався до слідчого з тим чи іншим клопотанням про необхідність проведення слідчих дій, допиту свідків, витребування документів, ознайомлення з матеріалами кримінального провадження тощо, однак всі його клопотання або ігнорувались, або у задоволенні таких безпідставно відмовлялось. Як наслідок, позивач звертався до слідчого судді із відповідними скаргами, які були задоволені, а саме ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області: - від 09.02.2022 (справа за № 361/6669/21; провадження за № 1 - кс/361/19/22); - від 09.02.2022 (справа за № 361/6669/21; провадження за № 1 - кс/361/125/22); - від 09.02.2022 (справа за № 361/6669/21; провадження за № 1 - кс/361/168/22); - від 07.07.2022 (справа за № 361/6669/21; провадження за № 1 - кс/361/566/22), але позивачем зазначено, що дані ухвали не виконуються і вже другий рік не розслідується злочин, який вчинено відносно нього. Досудове розслідування затягується. Позивач вважає, що в межах зазначеного кримінального провадження не проведено усіх необхідних слідчих дій, а відтак, досудове розслідування є неефективне. Така зухвала та незаконна бездіяльність слідчих слідчого відділу Броварського районного управління поліції ГУНП в Київській області є систематичними та тривалими, вже другий рік спричиняють йому моральні страждання, завдають психологічного болю та моральної шкоди, порушили життєвий ритм позивача, змушують його півтора року добиватися справедливості та здійснювати поїздки в інше місто до органів досудового слідства, прокуратури та суду, що також спричиняє йому великі незручності та фінансові розтрати, адже значну кількість коштів позивач змушений витрачати не на себе та свою родину, а на поїздки, рекомендовану поштову кореспонденцію та послуги адвоката. Такий вимушений ненормований ритм життя, спричинений обставинами в які поставили мене органи досудового розслідування принижує мою гідність, ставить в незручне становище перед родиною та знайомими. Позовна заява мотивована тим, що моральна шкода, завдана позивачу полягає у моральних стражданнях та переживаннях які він переніс під час цієї очевидної неодноразової незаконної бездіяльності слідчих слідчого відділу, оскільки правомірні очікування, які не підтвердились, посилювали відчуття душевного болю привели до розчарування в Національній поліції як правоохоронного органу, відчуття несправедливості стосовно нього плавно переросли в дискримінацію його, а відчуття невизначеності посилювало негативні емоції, що в цілому привело до хронічного стресу. Віри правоохоронним органам в позивача більше не має. Крім цього він змушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя, а необхідність поновлення свої прав змусила його вживати додаткових заходів для їх захисту у суді, що він сприймає як зверхнє ставлення до нього як до людини, з чого він відчув себе приниженим і морально подавленим та ці відчуття продовжуються і понині. До цих пір бездіяльність слідчого відділу триває. Позивача неодноразово був змушений звертатись з заявами, клопотаннями до поліції, інших інстанцій та суду, щоб захистити свої порушені права. З самого початку вчинення злочину слідчі слідчого відділу Броварського районного управління поліції ГУНП в Київській області не вживали дій, спрямованих на розкриття злочину, що спричиняло та спричиняє йому моральні та психологічні страждання. Надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації. У зв`язку із викладеним позивач просив позовну заяву задовольнити у повному обсязі. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 29.07.2022 року відкрито провадження у даній цивільній справі, розгляд справи вирішено проводи в порядку загального позовного провадження, встановлено процесуальний строк для подання заяв по суті справи. 25.08.2022 року до суду надійшов відзив відповідача Державної казначейської служби України у якому просили суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. У відзиві відповідачем зазначено, що деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіюча шкоди. Відсутність у діях особи умислу або необережності звільняє її від відповідальності, крім випадків, коли за нормами ЦК України відповідальність настає незалежно від вини. Слід зазначити, що необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього органу чи його посадових чи службових осіб. Таким чином відповідач Державної казначейської служби України, що вимога позивача про стягнення моральної шкоди є помилковою (передчасною). Крім того у відзиві вказано, що оскільки, як стверджує позивач, Казначейство жодної шкоди йому не заподіювало у правовідносини з ним не вступало, отже не може нести відповідальність за можливу шкоди, заподіяну, як стверджує позивач діями органів досудового слідства, а тому зазначено, що позовна вимоги щодо стягнення шкоди з Казначейства є очевидно необґрунтованою і такою, що не відповідає встановленому законом способу захисту порушеного права. 14.09.2022 року до суду надійшов відзив відповідача ГУ НП в Київській області, у якому відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимоги у повному обсязі. Відповідачем ГУ НП в Київській області зазначено, що позивач не навів міркувань, з яких він виходив, визначаючи розмір заданої шкоди, а також необґрунтував існування причинно-наслідкового зв`язку між шкодою та протиправним на його думку діянням, не надавши документального підтвердження погіршення сатану здоров`я та іншими негативними наслідками, викликаних неправомірними діями або бездіяльністю органу досудового розслідування на думку позивача, відповідач вважає, що вимоги позовної заяви є такими, що не підлягає задоволенню. 27.09.2022 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив відповідача ГУ НП в Київській області у якому позивач просив позов задовольнити у повному обсязі та позивачем частково викладені обставини аналогічні тим, що викладені у позовні заяві. Крім того, у відповіді на відзиві позивачем вказано, що з урахування обставин справи, ступеню вини винних осіб та тяжкості моральних страждань позивача, він вважає, що моральна шкода, яка підлягає стягненню на його користь, а саме: 1 000 000,00 грн. 04.10.2022 року до суду надійшло клопотання позивача про долучення до матеріалів справи висновку спеціаліста психолога за результатами проведеного психологічного обстеження [PERSON] , [INFO] , складеного доктором психологічних наук, професора кафедри психології Запорізького національного університету [PERSON] від 30.09.2022. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13.10.2022 року в задоволенні клопотання позивача про призначення судової психологічної експертизи по цивільній справі за позовом [PERSON] до ГУНП в Київській області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю слідчого відділу Броварського РУП ГУНП України в Київській області про призначення судової психологічної експертизи - відмовлено. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13.10.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача ГУНП в Київській області - Роменська Є.П. заперечувала проти задоволенні позову з підстав викладених у відзиві. В судове засідання відповідач Державної казначейської служби України про час та місце розгляду справи повідомлявся в установлений законом порядок, у відзиві просили розгляд справи проводити без участі їх представника. Вислухавши пояснення сторін, які з`явились у судове засідання, дослідивши матеріали справи, а також оцінивши наявні у справі докази, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що позивачем за фактом вчинення кримінального правопорушення за частиною 1 статті 382 КК України подано заяву до СВ Броварського РУП ГУНП в Київській області. Позивачу, було відмовлено у внесені відомостей в ЄРДР за вказаним фактом (а.с. 30-36, 61). Судом також встановлено, що ухвалою слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 26.02.2021 по справі за № 361/1128/21 зобов`язано уповноважену службову особу Броварського відділу поліції Головного управління національної поліції в Київській області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 382 КК України, а саме за фактом вчинення 18.01.2021 року посадовими особами ТДВ «Бровари-Молоко» умисного перешкоджання примусовому виконанню чотирьох судових рішень про стягнення з боржника ТДВ «Бровари-Молоко» на користь стягувача [PERSON] грошових коштів на загальну суму 2 737 514,49 грн., відповідно до заяви [PERSON] зареєстрованої за №2723 від 27.01.2021 року, ЄО №2869 від 28.012021 року (а.с. 63). СВ Броварського РУП ГУНП в Київській області 05.03.2021 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12021111130000167 за частиною 1 статті 382 КК України за фактом умисного перешкоджання виконанню рішення суду, що набрало законної сили. Досудове розслідування вказаного кримінального провадження здійснювалося СВ Броварського РУП ГУНП в Київській області. По вказаному кримінальному провадженню позивач має статус потерпілого. З матеріалів справи вбачається, що 27.03.2021 слідчим СВ Броварського РУП ГУНП в Київській області Копитько В.Ю. винесено постанову про закриття кримінального провадження за № 12021111130000167 внесеного 05.03.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КУпАП на підставі пункту 2 частини 1 статті 284 КПК України (а.с. 67-68). Постанова слідчого СВ Броварського РУП ГУНП в Київській області Копитько В.Ю. від 27.03.2021 про закриття кримінального провадження скасована постановою прокурора Броварської окружної прокуратури про скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження від 07.09.2021 (а.с. 69). Досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 12021111130000167 внесеного 05.03.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КУпАП не закінчено і позивач з 21.07.2021 року неодноразово звертався до слідчого з тими чи іншим клопотанням про необхідність проведення слідчих дій, допиту свідків, витребування документів, ознайомлення з матеріалами кримінального провадження тощо. Також позивач звертався до слідчого судді із відповідними скаргами, які були задоволені, а саме ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області: - від 09.02.2022 (справа за № 361/6669/21; провадження за № 1 - кс/361/19/22); - від 09.02.2022 (справа за № 361/6669/21; провадження за № 1 - кс/361/125/22); - від 09.02.2022 (справа за № 361/6669/21; провадження за № 1 - кс/361/168/22); - від 07.07.2022 (справа за № 361/6669/21; провадження за № 1 - кс/361/566/22). Відповідно до листа Слідчого управління ГУНП в Київській області від 06.09.2022 № 4045/109/24/71-2022, слідчим відділом Броварського РУП ГУНП в Київській області станом на сьогоднішній день здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12021111130000167, за фактом здійснення умисного перешкоджання примусовому виконанню посадовими особами ТДВ «Бровари-Молоко» судових рішень про стягнення заборгованості з боржника ТДР «Бровари-Молоко», за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України (а.с. 163). Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У статті 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Згідно з частиною першою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушення права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, посадовою або службовою особою органу державної влади визначені ст.ст. 1173, 1174ЦК України, а спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1 ст. 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування ч.1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст. 1173, 1174 цього Кодексу). Тобто, шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди вказаними органами діють правила частини шостої цієї статті і завдана шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України). Вказаний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16 та Верховного Суду від: 25 квітня 2018 року у справі № 346/4623/15-ц (провадження№ 61-4538св18), 19 вересня 2018 року у справі № 646/9109/15-ц (провадження № 61-6648св18), 15 травня 2019 року у справі № 639/3414/18 (провадження № 61-8279ск19), 03 квітня 2019 року у справі № 211/7655/15 (провадження № 61-4165св18) та 04 грудня 2019 року у справі № 345/4225/18 (провадження № 61-15344св19). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювана шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювана шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, але й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. У цивільному судочинстві позовні вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктом публічно-правових відносин, можуть бути задоволені лише у випадку наявності рішення (постанови) адміністративного суду, яким підтверджено протиправність рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень. А підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у випадку, передбаченому статтями 1173, 1174 ЦК України є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними, які довести повинен позивач. Шкода відшкодовується незалежно від вини. При цьому, заподіяння такої шкоди та причинного зв`язку між шкодою і протиправною поведінкою органу державної влади має довести позивач. Вказана позиція узгоджується з правовим висновком, висловленим Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18). В даному випадку слід окремо зазначити, що протиправність дій посадових осіб слідчого відділу Броварського районного управління поліції ГУНП в Київській області не встановлено жодним судовим рішенням. Згідно з частиною першою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому саме по собі скасування (в т.ч. неодноразове) процесуальної постанови слідчого про закриття кримінального провадження не свідчить про безумовну неправомірність дій відповідача і завдання такими діями шкоди позивачу, оскільки таке повинно підтверджуватись обвинувальним вироком суду чи іншого рішення суду, в якому встановлено факт незаконності відповідних процесуальних дій. Окрім цього, задоволення процесуальних звернень спрямоване на забезпечення повноти та об`єктивності здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні, тому сама по собі ухвала слідчого судді про задоволення скарги не є правовою підставою для відшкодування учасникам кримінального провадження моральної шкоди. Такий висновок узгоджується із висновками Європейського суду з прав людини, викладеними у рішеннях у справі «Перна проти Італії» (Perna v.Italy) від 25 липня 2001 року, заява N 48898/99, п. 54 та у справі «Білуха проти України» від 9 листопада 2006 року, заява N 33949/02, п. 76, де встановлено, що визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію (в т.ч. як відшкодування моральної шкоди) за шкоду, завдану особі. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в постановах від 04 липня 2018 року в справі № 641/2328/17 (провадження № 61-7053зпв18), від 31 жовтня2018 року у справі № 646/5224/17 (провадження № 61-7478св18), від 23 січня 2019 року в справі № 308/1990/16-ц (провадження № 61-17901св18), від 23 січня 2019 року у справі № 638/1413/17 (провадження № 61-42619св18), від 28 січня 2019 року в справі № 686/7576/18, від 12 квітня 2019 року в справі № 686/10651/18, від 16 травня 2019 року в справі № 686/20079/18, від 22 травня 2019 року в справі № 686/24243/18-ц, від 31 липня 2019 року в справі № 686/22133/18, 13 листопада 2019 року в справі № 382/814/17 (провадження № 61-28691св18), 25 листопада 2019 року в справі № 686/22462/18, від 03 грудня 2019 року в справі № 686/26653/18, від 18 грудня 2019 року в справі № 554/11821/14 (провадження № 61-28437св18), від 01 квітня 2020 року у справі № 641/7772/17 (провадження № 61-40338св18), від 30 червня 2020 року у справі № 641/7984/17 (провадження № 61-36602св18), від 11 вересня 2020 року у справі № 638/11416/18 (провадження № 61-19755св19), від 16 листопада 2020 року у справі № 686/16839/19 (провадження № 61-9043св20), від 16 листопада 2020 року у справі № 686/1527/20 (провадження № 61-9064св20). Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] обґрунтовував свої вимоги про відшкодування моральної шкоди в межах зазначеного кримінального провадження не проведено усіх необхідних слідчих дій, а відтак, досудове розслідування є неефективне. Така бездіяльність слідчих слідчого відділу Броварського районного управління поліції ГУНП в Київській області є систематичними та тривалими, вже другий рік спричиняють йому моральні страждання, завдають психологічного болю та моральної шкоди, порушили життєвий ритм позивача, змушують його півтора року добиватися справедливості та здійснювати поїздки в інше місто до органів досудового слідства, прокуратури та суду, що також спричиняє йому великі незручності та фінансові розтрати, адже значну кількість коштів позивач змушений витрачати не на себе та свою родину, а на поїздки, рекомендовану поштову кореспонденцію та послуги адвоката. Такий вимушений ненормований ритм життя, спричинений обставинами в які поставили мене органи досудового розслідування принижує мою гідність, ставить в незручне становище перед родиною та знайомими. У відповідності до ч.1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Таким чином, Кримінальним процесуальним кодексом України встановлена певна процедура подання заяви про скоєння злочину, а також можливість оскарження бездіяльності, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та дій щодо прийняття слідчим рішення про закриття кримінального провадження. Позивач [PERSON] скористався вище визначеною процедурою та неодноразово оскаржував дії та бездіяльність слідчих слідчого відділу Броварського районного управління поліції ГУНП в Київській області, в результаті чого його права були поновлені судом. Отже, сам по собі факт зобов`язання ухвалами слідчих суддів внести відповідні відомості до ЄРДР та скасування постанов про закриття кримінальних проваджень, зобов`язання вчинення певних дій в кримінальному провадження не свідчить про протиправність дій слідчих слідчого відділу Броварського районного управління поліції ГУНП в Київській області, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені. Твердження позивача стосовного того, що неодноразове задоволення слідчими суддями його скарг щодо зобов`язання вчинення дій у кримінальному провадження за № 12021111130000167, скасування прокурор постанови слідчого про закриття кримінального провадження у вказаному кримінальному провадженні є підтвердженням протиправних дій та бездіяльності слідчих слідчого відділу Броварського районного управління поліції ГУНП в Київській області, що, у свою чергу, призвело до завдання йому моральної шкоди, є хибним, тому що сам факт скасування задоволення судами його скарг, скасування прокурором Броварської окружної прокуратури постанови слідчого про закриття кримінального провадження не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди на підставі норм Цивільного кодексу України, оскільки чинним законодавством, а саме нормами Кримінально-процесуального кодексу України, прямо передбачено механізм захисту порушеного права особи шляхом оскарження неправомірної постанови слідчого у встановленому порядку, який позивачем і було реалізовано. Вказана правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від від 28 січня 2019 року у справі № 686/7576/18. При цьому судом критично оцінюється долучений позивачем до матеріалів справи висновок спеціаліста психолога за результатами проведеного психологічного обстеження [PERSON] , [INFO] , складеного доктором психологічних наук, професора кафедри психології Запорізького національного університету [PERSON] від 30.09.2022, в обґрунтування заподіяння йому моральної шкоди та її розміру, оскільки зі змісту висновку спеціаліста-психолога, складеного [PERSON] , доктор психологічних наук, професор кафедри психології Запорізького національного університету, вбачається, що зазначений спеціаліст-психолог, не є судовими експертами i не повідомлявся про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Однак, не може бути визнано належним доказом наявності психоемоційних змін та моральної шкоди документ, складений спеціалістами, які не є атестованими судовими експертами, про що зазначив Верховний Суд в постанові від 27 серпня 2020 року у справі № 752/23814/17-ц. Верховний Суд звернув увагу, що висновки таких спеціалістів складаються лише на основі документів i пояснень позивача, без аналізу всіх доказів, які містяться у матеріалах справи, що очевидно свідчить про неповноту дослідження. Крім того, безпідставними є посилання позивача про надмірну тривалість досудового розслідування, не проведення слідчим усього обсягу необхідних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також безпідставне затягування досудового розслідування, оскільки позивачем не надано жодних доказів на підтвердження даних обставин, не вказано, які саме дії, на його думку, мали б вчинятися правоохоронними органами, проте не були вчинені, а також належно не обґрунтовано з чого саме вбачається навмисне затягування досудового розслідування, а також досудове розслідування у вказаному кримінальному проваджені ще не завершено, а тому можливі проведення слідчі (розшукові) дії та інші процесуальних дій. У межах кримінального провадження за № 12021111130000167 позивач отримав статус потерпілого і тим самим, отримав процесуальні права та обов`язки, визначені КПК України. В межах цього кримінального провадження слідчий допитав потерпілого. Одночасно з отриманням статуту потерпілого в силу вимог ст. 93 КПК України позивач отримав обмежені можливості в збиранні доказів. Вбачається, що позивач активно користувався таким правом, подавав різного роду клопотання, на які отримував відповіді. Крім того, як вбачається, позивач активно реалізовував свої повноваження щодо оскарження постанов слідчих. Слідчі судді розглядали такі скарги протягом строків, які не можна критикувати. Більшість цих скарг було задоволено, що в сукупності, суд розцінює як забезпечення позивача широкими засобами для реалізації його прав. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач не довів достатніми та допустимими доказами факт заподіяння йому моральної шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між перебігом досудового розслідування у кримінальному провадження та заподіянням такої шкоди. Крім того, слід зауважити, що позивач просить стягнути шкоду з відповідача 2 Державної казначейської служби України через Державний бюджет України на свою користь 1 000 000 (один мільйон) гривень моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю слідчого відділу Броварського районного управління поліції ГУНП України в Київській області. Відповідно до висновків викладених у постанові Верховного Суду від 06.02.2019 по справі № 199/6713/14-ц, рішенні ВССУ від 01.06.2016 по справі №523/20028/14-ц, ухвалі ВССУ від 05.07.2017 по справі № 210/327/15-ц не допускається стягнення з Казначейства моральної та матеріальної шкоди, оскільки це змінює встановлений законодавством порядок виплати відповідних коштів. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до частини 2 статті 2 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) самостійним учасником цивільних відносин є Держава Україна. При цьому держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України). Згідно ст. 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Таким чином, у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді. Так, згідно з частиною 2 статті 176 ЦК України юридичні особи, створені державою, Автономною Республікою Крим, територіальними громадами, не відповідають за зобов`язаннями відповідно держави, Автономної Республіки Крим, територіальних громад. Частиною 1 статті 23 Бюджетного кодексу України передбачено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення. Зазначаємо, що Конституційний суд України у своєму рішенні від 03 жовтня 2001 року № 12-рп/2001 у справі про відшкодування шкоди державою вказує таке. В Основному Законі держави розмежовуються такі поняття, як держава, органи державної влади, посадові і службові особи (статті 3, 5, 6, 13, 38, 55, 56, 62 Конституції України та інші). Водночас, державні органи як юридичні особи несуть юридичну відповідальність лише за своїми договірними зобов`язаннями. Держава не відповідає по зобов`язаннях державних організацій, які є юридичними особами, а ці організації не відповідають по зобов`язаннях держави. Така юридична особа, тобто державна установа, відповідає за своїми зобов`язаннями коштами, які є в її розпорядженні. У разі їх недостатності відповідальність за її зобов`язаннями несе власник відповідного майна (аналогічні положення містяться в ЦК України). Державні органи як юридичні особи несуть юридичну відповідальність лише за своїми договірними зобов`язаннями. Держава не відповідає по зобов`язаннях державних організацій, які є юридичними особами, а ці організації не відповідають по зобов`язаннях держави. Така юридична особа, тобто державна установа, відповідає за своїми зобов`язаннями коштами, які є в її розпорядженні. Казначейство діє відповідно до повноважень та компетенції, визначених, зокрема. Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 № 215 (далі - Положення). Відповідно до пункту 2 Положення, Казначейство у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства, а також дорученнями Кабінету Міністрів України і Міністра фінансів. Згідно з Положенням Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку, зокрема, забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів. на основі ведення єдиного казначейського рахунка, відкритого у Національному банку; здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду. Згідно з Положенням, Казначейство є юридичною особою, має самостійний баланс, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням та не несе відповідальності за дії органів державної влади. Тобто, Казначейство виступає від власного імені, самостійно відповідає за власними зобов`язаннями і є окремим учасником цивільних відносин відповідно до частини 1 статті 2 Цивільного кодексу України. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває, здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Велика Палата Верховного суду неодноразово наголошувала на тому, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10653/11, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17). Таким чином, відповідачем у вказаній справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. Крім того, вимогами Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень. Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади, а не Державна казначейська служба України, безпосередньо з якої позивач просив стягнути моральну шкоду на свою користь і оскільки Казначейство жодних прав і інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини із ним і жодної шкоди позивачу не завдало, тому визначений позивачем відповідач Державна Казначейська служба України не несе відповідальність за шкоду, завдану позивачем внаслідок дій інших державних органів. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. На відміну від позивача, відповідач - це особа, яка, на думку позивача або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Однак, як встановлено судом, відповідач 2 - Державна казначейська служба України жодних прав та інтересів позивача не порушувала, не вступало у правовідносини із ним і жодної шкоди не завдавало, а тому позовна вимога про стягнення моральної шкоди із вказаного відповідача є необґрунтованою і такою, що не відповідає встановленому способу захисту права позивача в разі його порушення. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідач № 2 Державна казначейська служба України, яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює лише списання коштів з державного бюджету. Аналогічний правовий висновок висловлений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16, від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц, у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 646/1806/18. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином інші доводи сторін не впливають на вищевказані висновки суду . З огляду на наведене, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав позову та визначеного позивачем суб`єктним колом відповідачів, враховуючи, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення своїх позовних вимог, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не відповідають вимогам чинного законодавства, - правові підстави для задоволення позову відсутні. Оскільки, суд до висновку про відмову у задоволенні позову, відповідно до приписів ст.141 ЦПК України підстав вирішення питання розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, відсутні.

Outcome: dismissed