Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-21 00:00:00

10.11.2022 до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обгрунтування позову позивач зазначив, що 23.11.2012 Новоживотівською сільською радою Оратівського району Вінницької області було зареєстровано шлюб між ним та відповідачем, про що складено відповідний актовий запис № 04. Від даного шлюбу мають трьох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя сторін не склалося у зв`язку з відсутністю взаєморозуміння та спільних інтересів, різних поглядів на сімейне життя та обов`язки, що фактично призвело до припинення між ними шлюбних відносин. Сторони проживають окремо, тому позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 22.11.2022 провадження у справі № 141/536/22 відкрито, розгляд справи призначено на 22.12.2022 . Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання 22.12.2022 не з`явився, надавши заяву від 22.12.2022 про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позовну заяву отримала 01.12.2022, відзив до суду не направила, та, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання 22.12.2022 не з`явилася. При цьому, до суду надійшла заява відповідача від 01.12.2022 про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. В силу ч. 4 ст.\~206\~ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч.2 ст.247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд\~справи здійснюється\~судом за\~відсутності учасників\~справи,\~фіксування судового\~процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , 23.11.2012 виконавчим комітетом Новоживотівської сільської ради Оратівського району Вінницької області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 04. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] » . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17.01.2013, у [PERSON] та [PERSON] 30.09.2012 народилася донька [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 01.09.2014, у [PERSON] та [PERSON] 19.08.2014 народився син [PERSON] . Як вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16.03.2017, у [PERSON] та [PERSON] 17.02.2017 народилася донька [PERSON] Причиною розпаду сім`ї є те, що між позивачем та відповідачем відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя та відсутнє взаєморозуміння. Сторони проживають окремо, а тому позивач вважає, що подальше спільне збереження сім`ї є неможливим та недоцільним. Визначаючись щодо спірних правовідносин, суд зазначає наступне. В статті 51\~Конституції України зазначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст.\~24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із ч. 1 ст.\~55\~СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч.ч. 3, 4 ст.\~56\~СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із ч. 2 ст.\~112\~СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Вирішуючи, у відповідності до ст. 111 СК України, необхідність вжиття заходів щодо примирення подружжя, суд враховує, що закріплена у цій статті норма є диспозитивною, оскільки суд вживає заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства. Тобто, у випадку виявлення обставин або фактів, під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення. Крім того, суд виходить з пункту 10\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», яка визначає, що вжиття заходів щодо примирення подружжя є можливістю суду, а не його обов`язком та вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Наведене узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові КЦС ВС від 11 червня 2019 року №605/434/18 (61-3235св19). Аналізуючи вищезазначені положення законодавства та судової практики, а також враховуючи встановлені у справі обставини, суд не вбачає підстав для вжиття заходів щодо примирення сторін. Виходячи з того, що між сторонами шлюбні відносини фактично припинені та шлюб носить лише формальний характер, суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б сторін інтересам та інтересам малолітніх дітей, тому шлюб підлягає розірванню. Принагідно суд зауважує, що питання щодо визначення місця проживання малолітніх дітей суд у справі № 141/536/22 не вирішує. З приводу розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Також відповідно до ч. 1 ст.\~142\~ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, з урахуванням визнання позову відповідачем, на підставі ч. 1 ст.\~142\~ЦПК України суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме 496 грн (чотириста дев`яносто шість гривень) 20 копійок, а решта 50 відсотків судового збору - підлягає стягненню із відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved