Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-12 00:00:00

В жовтні 2022 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] \~про стягнення аліментів. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що з відповідачем по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08.11.2013. Від шлюбу мають дитину, [PERSON] , [INFO] . Син проживає разом з позивачкою, знаходиться на повному її утриманні. В позовній заяві позивачка зазначає, що на даний момент дитина потребує матеріальної допомоги. Відповідач допомоги на утримання сина не надає. Відповідач по справі працює, проте має нереглярний мінливий дохід, тому вимушена поставити питання про стягнення аліментів та звернутися до суду. Посилаючись на вказані обставини, позивачка просила суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в сумі 2000 (дві тисячі) гривень щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення сином повноліття. Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03.11.2022 відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження на 01.12.2022. 01.12.2022 судове засідання не відбулося у зв?язку з відсутністю в приміщенні Ковельського міськрайонного суду електропостачання. Судове засідання відкладено на 13.12.2022. Позивачка до судового засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідач до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав суду письмову заяву в якій просив справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Відповідно до\~ст. 206 ЦПК України\~позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Оскільки відповідач визнав, пред`явлений позов і визнання позову не суперечить закону, тому суд за згодою сторін та враховуючи положення ст.\~206 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у даному судовому засіданні та ухвалити рішення у справі. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2\~ст. 247 ЦПК України. Дослідивши надані учасниками справи письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Судом встановлено, що з 08.11.2013 року позивачка та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 08.11.2013 виконавчим комітетом Поворської сільської ради Ковельського району Волинської області. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим 03.12.2013 виконавчим комітетом Поворської сільської ради Ковельського району Волинської області, сторони є батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~Постановою Верховної Ради України N789-XII від 27 лютого 1991 року\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Також, Конвенцією про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держава зобов`язується забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ч. 1, 2 ст. 3). Відповідно до\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1\~ст. 51 Конституції України,\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно\~ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до вимог ч. 3 ст.\~181, ст.\~183 СК України, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, а тому вимога позивача щодо стягнення аліментів на утримання дитини підлягає задоволенню. Враховуючи викладене, а також те, що відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі, суд вважає, що позов слід задовольнити та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі по 2000 (дві тисячі) гривень щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах сплати платежу за один місяць. Статтею 191 СК України\~встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позов пред`явлено до суду 05.10.2022. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, позовні вимоги задоволено в повному обсязі, то з відповідача на користь держави слід стягнути 50 відсотків суми судового збору, що підлягала сплаті за подання позову у розмірі 496,20 грн. Інша частина судового збору компенсується за рахунок держави, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів.

Outcome: approved