Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-06 00:00:00

04.10.2022 року позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обгрунтування якої зазначила, що 21.04.2018 року між нею та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, за час якого у них [INFO] народилася спільна дитина син [PERSON] . Наразі, у неї виникла необхідність у визначенні розміру аліментів, які повинен сплачувати відповідач на утримання їх спільного сина, який, у свою чергу, проживає разом з нею окремо від [PERSON] . Просить суд постановити рішення, яким стягувати з відповідача на свою корись аліменти на утримання малолітньої дитини сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, у своєму позові просила розгляд справи проводити без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, до початку судового засідання на електронну адресу суду подав заяву в якій зазначив, що заявлені позовні вимоги визнає частково, при вирішенні справи просить взяти до уваги факт перебування на його утриманні малолітньої дитини від іншого шлюбу, а також те, що його дохід складається з мінімальної заробітної плати (а.с. 21). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що у позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] [INFO] народилася спільна дитина син [PERSON] . Дана обставина підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 2). Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони не можуть дійти згоди щодо порядку участі відповідача в матеріальному утриманні їх спільного сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з відповідачкою, тобто між ними існує спір з цього питання. Статтею 8\~ЗУ «Про\~охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до положень\~Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, що відповідає приписам ч. 3 ст. 181 СК України. Згідно ч. 1\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є здоровим, працездатним, на обліку у лікарів не перебуває, його місце працевлаштування та розмір середньомісячного заробітку суду не відомі. На утриманні [PERSON] перебуває малолітня дитина, народжена в іншому шлюбі [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Доказів іншого сторонами суду не надано. Малолітній [PERSON] , [INFO] , є здоровим, на обліку в лікарів не перебуває, самостійних доходів не має. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та малолітньої дитини, реальну спроможність відповідача сплачувати аліменти на його утримання. Частиною 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2022 рік» також визначено прожитковий мінімум для дітей до 6 років складає: з 1 липня - 2201 гривня, з 1 грудня - 2272 гривні. Згідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від\~ 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Виходячи з вищенаведеного, засад розумності та справедливості, суд вважає, що [PERSON] частково довела обґрунтованість своїх вимог щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , а тому їх розмір необхідно встановити на рівні 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно та до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає, що визначений розмір аліментів є достатнім та справедливим, а також таким, що відповідає потребам дитини. У свою чергу, жодних доказів того, що відповідач [PERSON] має можливості сплачувати аліменти у визначеному позивачкою розмірі, останньою в ході розгляду справи не надано. При цьому, відповідачем не доведена та обставина, що він позбавлений можливості сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі, який був визначений судом достатнім та справедливим. Згідно ч. 1 ст. 192 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. З даною позовною заявою позивач [PERSON] звернулася до суду 04.10.2022 року (а.с. 1), отже саме з зазначеної дати аліменти мають стягуватися з відповідача на її користь. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити дане рішення суду до негайного виконання у межах сплати платежу аліментів за один місяць. Отже, з врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів підлягає до часткового задоволення. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Крім того, згідно положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», тому з відповідача слід також стягнути на користь держави судовий збір в сумі 992 грн. 40 коп. На підставі ст.ст. 84, 180, 182, 183, 191 СК України,

Outcome: partial