Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] , треті особи: Орган опіки та піклування Добропільської міської ради Донецької області, [PERSON] , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що вона є співвласницею 1/2 частини квартири [ADDRESS] , інша половина квартири належить її сину [PERSON] , [INFO] . Розпорядженням від 13.04.2004 року № 7 комісії по приватизації державного житлового фонду при Ясинуватській дирекції залізничних перевезень Донецької залізниці, заяву було задоволено та передано квартиру у приватну (часткову) власність позивачу та її сину у рівних частках. 13.09.2008 року її син [PERSON] зареєстрував шлюб з відповідачем [PERSON] [INFO] у її сина та відповідача народився син [PERSON] 01.12.2010 року відповідач з їх дозволу зареєструвалася у вищезазначеній квартирі. На початку 2015 року відповідач разом з дитиною та її сином виїхали з квартири з особистими речами до Російської Федерації. З того часу вони проживають у іншій країні, мають особисте житло, працюють, отримали громадянство РФ, дитина має певну реєстрацію та проживає разом з батьками, відвідує навчальний заклад. Намірів повертатися до України вони не мають. Факт реєстрації в квартирі відповідача та онука заважає позивачу вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Відповідач ніякого відношення до належної позивачу та її сину квартири не має, участі у сплаті комунальних послуг не приймає, приїхати до м. Добропілля для знання з реєстрації не має можливості. У зв`язку з чим, позивач просила визнати [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 18.08.2021 року у вказаній справі було відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до судового розгляду по суті, відповідачам надано строк для подання відзиву на позовну заяву, третій особі - для подання пояснень на позовну заяву. В строк, встановлений судом, відзиву від відповідачів та пояснень третьої особи до суду не надійшло. В судове засідання сторони не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Від позивача надійшла заява з проханням розглядати справу за її відсутності за участі представника [PERSON] , на позовних вимогах наполягала, просила їх задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Від представника позивача також надійшла заява з проханням розглядати справу без його участі, позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечували, судові витрати залишити за позивачем. Від представника третьої особи органу опіки та піклування виконкому Добропільської міської ради в матеріалах справи також міститься заява, в якій просила розглянути справу без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Третя особа [PERSON] надав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти їх задоволення не заперечував. Від відповідача [PERSON] також надійшла заява, в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти їх задоволення не заперечувала. Відповідно до ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про прийняття заяви відповідача про визнання відповідачем позовних вимог. Суд, розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши всі докази в їх сукупності, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимоги, виходячи з наступного: Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить 1/2 частина квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , власником іншої половини квартири є [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло, виданого 13.04.2004 року комісією по приватизації державного житлового фонду при Ясинуватській дирекції залізничних перевезень Донецької залізниці на підставі розпорядження від 13.04.2004 року № 7 (а.с. 12). Вказаний факт підтверджується також копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 3525886, виданого 07.05.2004 року Добропільським бюро технічної інвентаризації (а.с. 13). В квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані позивач [PERSON] , [INFO] , а також [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зазначений факт підтверджується копією домової книги, заведеної на вказану квартиру, яка долучена до матеріалів справи (а.с. 22,23). Окрім того, факт реєстрації відповідачів у зазначеній квартирі підтверджується також довідками з відділу реєстрації Добропільської міської ради Донецької області від 16.08.2021 року (а.с 38,39). Як зазначає позивач відповідачі не проживають за місцем своєї реєстрації з 2015 року. Підтвердженням зазначених стверджень є довідка, видана головою квартального комітету 12.05.2021 року, згідно якої разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані, але не проживають з 2015 року та по теперішній час [PERSON] ,1985 р.н., [PERSON] ,1982 р.н., та [PERSON] , 2009 р.н. Даний факт підтверджують також сусіди [PERSON] та [PERSON] (а.с. 21). Окрім того, в матеріалах справи міститься копія паспорту громадянки Російської Федерації [PERSON] , [INFO] , уродженки с. Криворіжжя Донецької області, з якого вбачається, що остання з 30.10.2020 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Також за цією адресою зареєстрований [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва № 1845 про реєстрацію за місцем мешкання. З долученої до матеріалів справи копії виписки з Єдиного державного реєстру нерухомості про основні характеристики та зареєстровані права на об`єкт нерухомості, [PERSON] є стороною договору участі в дольовому будівництві № ВГ-3/25 від 03.06.2020 року, на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , на ім`я вказаної особи оформлено іпотеку. Таким чином, судом встановлено, що відповідачі перебувають на території м. Рибне, Російської Федерації, де мають у власності квартиру, а малолітня особа [PERSON] , [INFO] , має зареєстроване місце проживання в цій квартирі. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з положеннями частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України).Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до частини 1 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права (ч. 2 ст. 263 ЦПК України). Частиною 5 статті 263 ЦПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом статті 156 Житлового кодексу України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири). При розгляді справи щодо визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням члена сім`ї власника житла, суду необхідно з`ясувати: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи відсутній відповідач у спірному приміщені понад один рік, чи є причини відсутності поважними та чи не було між власником та відповідачем будь якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності. Беручи до уваги, що факт відсутності відповідача [PERSON] у вищезазначеній квартирі понад один рік знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, позивачем було надано докази на підтвердження наявності у відповідача нового місця проживання, суд вважає, що позивач довів свої вимоги в частині визнання вказаної особи такою, що втратила право користування квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] , і вони підлягають задоволенню. Щодо визнання онука позивача - [PERSON] , 2009 р.н., таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням, слід зазначити, що судом приймалися до уваги наступні підстави: Відповідно до ч. 1 ст. 47 ЦПК України здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи. Частиною другою зазначеної норми передбачені випадки можливості особистої участі в суді неповнолітніх осіб. Чинним ЦПК України не передбачено можливості безпосередньої участі малолітніх осіб в судовому процесі. В той же час, ч. 1 ст. 59 ЦПК України встановлено, що права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом. Статті 14, 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачають, що держава забезпечує дітей правом на проживання, діти членів сім`ї наймача або членів його сім`ї мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Права неповнолітніх підлягають захисту на підставі п. 3 ст. 1 Конвенції про права дитини, ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей». Відповідно до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке належить дитині, а у випадках, визначених законом, - також щодо нерухомого майна, право користування яким належить дитині, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. У відповідності до приписів ч.ч. 1, 2 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Суд також вважає за необхідне прийняти до уваги заяву батька дитини [PERSON] та заяву представника третьої особи, який підтримав позовні вимоги в повному обсязі та не надав жодних заперечень на позовну заяву в частині вимог щодо визнання малолітньої особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Таким чином, враховуючи, що [PERSON] , 2009 р.н., має зареєстроване місце проживання в [ADDRESS] , та той факт, що батько дитини [PERSON] та представник органу опіки та піклування Добропільської міської ради Донецької області не заперечує у задоволенні позовних вимог в частині, що стосується малолітньої дитини, тобто визнання її особою, яка втратила право користування жилим приміщенням, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема, щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Представник позивача в заяві судові витрати просив залишити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: approved