Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-14 00:00:00

У липні 2022 року адвокат Поляк М.Я звернулась до суду в інтересах [PERSON] із вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги наступними обставинами. Позивачці на підставі договору дарування від 08.09.2008 року на праві власності належить Ѕ частка квартири [ADDRESS] . На підставі договору найму від 23 квітня 2010 року іншою співвласницею цієї квартири матір`ю позивачки [PERSON] та за згодою позивачки укладено з відповідачем договір найму однієї кімнати в цьому житловому приміщенні терміном на 12 років, який закінчився 23.04.2022 року. Раом з тим, [PERSON] відмовляється звільнити вказану квартиру, про небажання позивачки продовжувати договір найму був повідомлений письмово, направлену йому вимогу про виселення та передачу ключів не виконав, реєстрацію місця проживання не змінив, а тому позивачка змушена звернутись до суду із даним позовом та просить, з урахуванням також поданих нею 18.10.2022 року доповнень підстав позову, а саме: в зв`язку із зняттям на даний час відповідача з реєстрації у спірному житлі, усунути їй перешкоди у користуванні власністю шляхом виселення відповідача \~ з квартири [ADDRESS] . Ухвалою суду від 28.07.2022 року по справі відкрито провадження та постановлено її розгляд проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 30.09.2022 року до суду надійшов відзив на позов представника [PERSON] адвоката Якобишеної Т.Д., в якому вона просила суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] , виходячи з наступного. Із ухвалою суду про відкриття провадження та позовною заявою адвокат ознайомилася лише 13 вересня 2022 року, оскільки [PERSON] з 07 липня 2022 року по 07 вересня 2022 року перебував за межами України, що підтверджується відповіддю Головного центру обробки спеціальної інформації N° 91-25914/0/15-22 від 16.09.2022 року. Таким чином, строк, встановлений ухвалою суду від 28.07.2022 року на подання відзиву відповідачем пропущений з поважних причин. Квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим Першою Чернівецькою державною нотаріальною конторою 03 травня 2001 року за реєстровим N° 3-610, належала на праві власності [PERSON] , останній в ній постійно проживає вже понад двадцять років. 08 вересня 2008 року відповідач подарував її своїй дружині [PERSON] та падчерці [PERSON] по 1/2 частці кожній, договір дарування посвідчено приватним нотаріусом Козловою Н. В. на бланку ВКР N° 662260, зареєстровано в реєстрі за No 9740, Зазначена квартира є для нього єдиним житлом, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного ресстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. У кінці квітня 2010 року Відповідач із дружиною [PERSON] звернулися до ЖБК № 64 «Камчатка» з приводу його реєстрації за адресою: [ADDRESS] та, оскільки для її проведення у нього вилучався паспорт, паспортистка запропонувала [PERSON] на декілька днів підписати «якийсь договір», запевнивши, що він буде знищений після повернення йому паспорта із відміткою про ресстрацію. Разом з тим, жодного договору найму строком на 12 років відповідач ніколи не укладав та не підписував. Більш того, відповідно до копії договору найму від 23.04.2010 року його стороною зазначено не позивачку, а третю особу - [PERSON] , яка жодних вимог до нього не пред`являла. Крім того, адвокат вказала, що жодних повідомлень про розірвання з відповідачем договору найму останній не отримував. Також [PERSON] , на думку адвоката, не надано належних і достатніх доказів порушення відповідачем правил співмешкання і, взагалі, порушення ним права власності позивачки, а також доказів створення ним перешкод їй у користуванні спірною квартирою. Сам факт припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє його права користування займаним приміщенням, а спір повинен бути вирішений з урахуванням балансу інтересів обох сторін. Тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, с достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а тому наступне виселення її з відповідного житла є невиправданим втручанням у приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла. 13.10.2022 року до суду надійшла відповідь на відзив адвоката Поляк М.В., в якому остання зазначила наступне. Із відзивом на позовну заяву вона ознайомилась 05 жовтня 2022 року.Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 28.07.2022 р. встановлено п`ятиденний строк для подання відповіді на відзив.Зважаючи на зазначене, строк для подання відповіді на відзив нею дотримано. Підставою проживання вІдповідача в спірній квартирі є договір Найму (піднайму) житлового приміщення в будинку, укладений між ним та [PERSON] 23.04.2010 року, згоду на укладення якого надала позивачка, а не перебування у сімейних правовідносинах. Відтак, вищезазначені відповідачем обставини не стосуються предмета доказування, а норми, на які посилається представник відповідача, зокрема ст.ст: 109 ЖК УРСР, ч.1 ст.156, ч.4ст.156 ЖК України не регулюють правовідносини сторін. Враховуючи те, що відповідач проживав в квартирі на підставі договору найму, строк дії договору закінчився і позивачка не бажає його продовжувати, відповідач відмовляється звільнити займане приміщения, комунальні послуги, всупереч вимогам ч.3 ст.185 ЦК України, не оплачує, що є істотним порушенням умов договору найму, він підлягає виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення на підставі ст.ст.169,526, 629, 785, 826, 391 ЦК України, при цьому Позивачка не зобов`язана доводити у Відповідача наявність іншого житла, оскільки це не входить до предмета доказування. Також адвокат зазначила, що твердження Відповідача про те, що він не отримував листи Позивачки з вимогою звільнити займане приміщення через перебування за кордоном не підтверджені [PERSON] належними доказами. 26.10.2022 року до суду надійшли заперечення адвоката відповідача [PERSON] , в яких вона вказала, що надала належні докази на підтвердження неотримання відповідачем вимоги позивачки про звільнення займаного ним приміщення. Крім того, адвокат зазначила, що вважає незаконним зняття [PERSON] з реєстрації у спірній квартирі, оскільки [PERSON] було достовірно відомо про наявність даного спору в суді, який ще не вирішений. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, надавши письмові пояснення на підставі ст.43 ЦПК України, в яких просила розглядати справу без її участі та зазначила, що на момент укладення договору найму з відповідачем вона була неповнолітньою, а тому не була його стороною, а лише надавала згоду на його укладення. З огляду на те, що строк дії цього договору найму (піднайму) закінчився, з реєстрації у належній їй квартирі відповідача знято, останній втратив право на проживання в ній, проте він всупереч її відповідним вимогам продовжує в ній проживати, не сплачує комунальні платежі, між ними постійно виникають суперечки, тобто, [PERSON] створює їй перешкоди у користуванні своїм майном, а тому вона просить їх усунути шляхом виселення відповідача та стягнути з нього на її користь судові витрати по справі. Адвокат Поляк М.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Одночасно суду пояснила, що оригінал договору найму від 23.04.2010 року у позивачки відсутній, що унеможливлює подання його до суду та підтверджує поважність причин ненадання такого доказу. Вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній доказами, оскільки їх кількість є достатньою для встановлення всіх обставин, які обґрунтовуються вимоги та заперечення сторін, та для ухвалення судового рішення. Представник відповідача адвокат Якобишена Т.Д. у судовому засіданні просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог за їх недоведеністю, оскільки відповідач категорично заперечує укладення між ним та [PERSON] будь-якого договору найму, крім того, оригіналу останнього суду не надано, що позбавляє можливості відповідача заявити зокрема клопотання про призначення по справі судової почеркознавчої експертизи для доведення своїх доводів про те, що він не підписував договору, який в копії надано суду позивачкою. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, письмово просила суд проводити розгляд справи у її відсутність, одночасно при цьому зазначивши, що позовна заява [PERSON] відповідає її інтересам, вона її вимоги підтримує та просить задовольнити. Вказала також, що зняття [PERSON] із зареєстрованого його місця проживання відбулось за її згодою, оскільки строк дії договору найму зкінчився, і вона не бажає, щоб відповідач проживав у квартирі, яка на праві власності належить їй та позивачці і надалі створював їм перешкоди у користуванні власністю. Заслухавши преставників сторін, [PERSON] , допитаного у якості свідка відповідно до ч.1 ст.92 ЦПК України, який пояснив суду, що не укладав з [PERSON] договору найму, а також, що підпис, який міститься у наданій позивачкою суду його копії, йому не належить, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши всі докази у справі на відповідність їх критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності та відповідні норми права, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належала на праві власності відповідачу [PERSON] на підставі свідоцтва про спадщину за заповітом, посвідченого Першою чернівецькою державною нотаріальною конторою 3.05.2001 року за реєстровим № 3-610, зареєстрованого в Чернівецькому комунальному обласному бюро технічної інвентаризації 15.12.2004 року, порядковий номер об`єкта нерухомого майна 9070978, Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 5864141, виданого Чернівецьким комунальним обласним бюро технічної інвентаризації 12.12.2004 року. Таким чином, Відповідач в цій справі [PERSON] був власником спірної квартири, його доводи про те, що він вселився та проживав у ній ще за життя матері -спадкодавця позивачкою не спростовані. Як вбачається з матеріалів справи, 08 вересня 2008 року Відповідач подарував належну йому квартиру [ADDRESS] своїй дружині на той час [PERSON] та доньці останньої - [PERSON] , по 1/2 частці кожній з них. Відповідний договір дарування посвідчено приватним нотаріусом Козловою Н. В. на бланку ВКР N 662260, зареєстровано в реєстрі за N 9740. [PERSON] зареєстрований у вищевказаній квартирі з 08.04.2010 року. Відповідно до пунктів 1,2 копії договору найму (піднайму) житлового приміщення в будинку від 23.04.2010 року, наданого позивачкою, зареєстрованого у житлово-будівельному кооперативі № 64 «Камчатка», [PERSON] здала [PERSON] під найм житлову кімнату в квартирі [ADDRESS] терміном на 12 років. Відповідно до частини 1\~статті 4 ЦПК України, частини першоїстатті 15 ЦК України\~кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Отже, вказана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Способи захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст.\~55,\~124 Конституції України,\~ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,\~ст. 16 ЦК України, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Приписами\~статті 759 ЦК України\~визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). Згідно з частинами першою та третьою\~статті 810 ЦК України\~за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. До договору найму житла, крім найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, застосовуються положення цього\~Кодексу, якщо інше не встановлено законом. Договір найму житла укладається у письмовій формі (частина перша\~статті 811 ЦК України). Позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення відповідача обґрунтовані позивачкою закінченням строку договору найму, укладеного між [PERSON] та [PERSON] 23.04.2010 року, згідно з яким кімната у квартирі [ADDRESS] начебто була передана в тимчасове платне користування Відповідачу Вирішуючи питання про обгрунтованість цих позовних вимог суд звертає увагу на наступне. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 95 ЦПК України передбачено загальні вимоги щодо письмових доказів у справі та врегульовано, що якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Такий наслідок неподання для огляду оригіналу письмового доказу є імперативним, а отже, для підтвердження відповідності копії оригіналу документа сторона спору зобов`язана надати суду для огляду оригінал письмового документа або зазначити про наявність в іншої особи оригіналу такого письмового документа (частини п`ята - шоста статті 91 ГПК України). Згідно зі\~ст. 95 Цивільного процесуального кодексу України\~письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. В матеріалах справи наявна копія Договору найму (піднайму) житлового приміщення в будинку від 23.04.2010 року між [PERSON] та [PERSON] . Разом з тим, Відповідач заперечував факт укладення вказаного договору. Оригінал даного доказу ані Позивачкою, ані іншою стороною суду не надано, хоча у позові [PERSON] вказала, що він знаходиться у неї. Вимоги ухвали суду від 19.10.2022 року про витребування оригіналу договору найму від 23.04.2010 року з Житлово-будівельного кооперативу № 64 «Камчатка» та у позивачки також не виконано. Враховуючи зазначене, такий доказ не береться до уваги. Отже, позивачка не довела належними та допустимими доказами підстав, зазначених нею у позові для задоволення позовних вимог на підтвердження порушення її прав відповідачем внаслідок продовження проживання та користування жилим приміщенням на підставі договору найму після закінчення строку його дії та розірвання, рівно як і не довела того, що відповідач проживає в ньому на підставі договору найму (піднайму) від 23.04.2010 року та незаконності підстав його проживання. \~ \~Доводи [PERSON] \~про те,\~що в\~зв`язку із\~зняттям з реєстрації відповідач втратив право на проживання в ній, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки, як роз`яснив Пленум ВСУ в п.15 постанови «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 1.11.1996 року №9, наявність чи відсутність реєстрації сама по собі не може бути підставою для визнання права користування житловим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилася туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Іншими підставами, які б заперечували право [PERSON] на проживання чи право користування ним спірною квартирою та підтверджували створення ним перешкод позивачці у користуванні нею своєю власністю, [PERSON] позовні вимоги не обгрунтовувала. З огляду на наведене позов задоволенню не підлягає. Вирішуючи вимоги сторін про відшкодування судових витрат суд виходить з наступного. В зв`язку із тим, що у задоволені позовних вимог судом відмовлено витрати позивачки по оплаті судового збору та правничої допомоги адвоката відшкодуванню не підлягають (п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України). Захищаючи свої права, відповідач [PERSON] звернувся за правничою допомогою до адвоката Якобишеної Т.Д. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу. За змістом ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі та до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Тобто, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, слід виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом в постанові від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18. Суд також враховує положення частини шостої\~статті 137 ЦПК України, за якими обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Як вбачається з матеріалів справи, Відповідачем на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу в суді надано Договір № 61 про представництво інтересів в цивільному процесі та надання правової допомоги від 09.09.2022 року, ордер про надання правничої допомоги, розрахунок суми судових витрат, Додаткову угоду № 1 до договору № 61 від 09.09.2022 року про розмір гонорару адвоката [PERSON] у фіксованому розмірі 20\~000 грн., розрахункову квитанцію до прибуткового касового ордеру № б/н від 09.09.2020 року про сплату 20\~000 грн. адвокату Відповідачем ( а.с.а.с. 38, 72-76). Жодних клопотань чи заяв про зменшення розміру витрат на правничу допомогу до суду не надходило. Таким чином,\~надавши оцінку наданим Відповідачем доказам на підтвердження заявлених ним вимог про стягнення з Позивачки на його користь судових витрат, ураховуючи повну відмову у задоволенні позову, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] витрат на правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн., документально підтверджених в розрізі досліджуваного спору. На підставі викладеного та,

Outcome: approved