Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-11 00:00:00

Позивач звернувся до Полтавського районного суду Полтавської області з позовом до відповідачів, про стягнення коштів в порядку регресу, просив суд: - стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , місце реєстрації: [ADDRESS] на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , місце реєстрації: [ADDRESS] ) 135\~006.00 грн; - судові витрати покласти на Відповідача. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав наведених у позові. Відповідачка та її представник в судовому засіданні проти позову заперечували, надали пояснення аналогічні відзиву. Заслухавши доводи учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна\~ сторона\~ зобов`язана\~ довести ті обставини,\~ на які вона посилається як на підставу своїх\~ вимог\~ або заперечень,\~ крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 9 березня 2013 року сторони уклали шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Комсомольського міського управління юстиції в Полтавській області, актовий запис № 64. На підставі рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 28 грудня 2018 року, вище вказаний шлюб - розірвано. Рішення набрало законної сили. Згідно постанови Полтавського апеляційного суду від 04.11.2020 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, що є об`єктом спільної сумісної власності, та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «ДММ Добробут», про визнання майна особистою приватною власністю та поділ майна подружжя - задоволені частково, а саме: - за [PERSON] визнано право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 89,5 кв.м., житловою площею 48.3 кв.м загальною вартістю - 496760,00 грн.; - за [PERSON] визнано право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 39,3 кв.м., житловою площею 16,9 кв.м, загальною вартістю 318 330,00 грн. - за [PERSON] та [PERSON] визнано право власності кожного по 1/2 частині автомобіля ЗАЗ Sens, BI 900 CM. Також встановлено, що квартира [ADDRESS] була придбана на підставі договору купівлі - продажу майнових прав від 2 квітня 2018 року, між ТОВ «Будівельна компанія «Комбінат Виробничих Підприємств» ЄДРПОУ 01284778, в особі директора Іващенко Сергія Васильовича, який діє на підставі Статуту та [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] . Предмет договору є об`єкт нерухомості - квартира [ADDRESS] . Ціна майнових прав на1 м.2 об`єкту нерухомості складала 8100 (вісім тисяч сто) грн. 00 коп.). Загальна ціна майнових прав становила - 318330,00 (триста вісімнадцять тис. триста тридцять) грн 00 коп. На виконання п. 3.1. Договору, 2 квітня 2018 року, [PERSON] та ТОВ «ДММ Добробут», в особі директора Бокова М.С. який діє на підставі Статуту було укладено договір позики, відповідно до якого Позичальник отримав від Позикодавця грошові кошти в сумі 318330,00 (триста вісімнадцять тис. триста тридцять) грн 00 коп. про, що [PERSON] було надано відповідну згоду. Дане зобов`язання забезпечено договором іпотеки від 11 липня 2018 року, предметом якого є квартира [ADDRESS] , що підтверджується копією договору іпотеки. Відповідно до графіку погашення заборгованості, погашення позики і процентів за нею має бути здійснено до 26 квітня 2023 року. Судом встановлено, що подружжям, [PERSON] на момент розірвання шлюбу було погашено позику на суму - 48 318 грн. 00 коп. Колегією суддів Полтавського апеляційного суду у постанові від 04.11.2020 року було встановлено факт погашення суми 48 310,00 грн. позики за рахунок спільних коштів сторін та після розірвання шлюбу позичальник ( [PERSON] ) погашає позику за рахунок власних коштів. Однак, належність вказаної квартири до об`єктів права спільної сумісної власності визначено ст. 61 СК України, згідно із частиною третьою якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.4 ст. 84 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Норма ч. 3 ст. 61 СК України кореспондує ч. 4 ст. 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Отже, спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя та їх частки є рівними, незалежно від того, що вона придбана за позичені одним із подружжя кошти. Доводи про те, що подружжям на момент розірвання шлюбу сплачено 48 310, 00 грн. позики, що складає 15% вартості спірної квартири [ADDRESS] , а тому саме ця частка підлягає поділу, оскільки подальше щомісячне погашення позики здійснює [PERSON] апеляційний суд відхилив, оскільки дані обставини не впливають на вирішення спору щодо поділу спільного майна подружися та мають самостійний спосіб реалізації в порядку регресу згідно ст. 544 ЦК України. Вказана позиція апеляційного суду також висвітлена в постанові Верховного Суду від 30.06.2020 \~ \~ \~ \~року у справі № 638/18231/15-ц, в ній встановлено, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові зазначила, що статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства; догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружися. Положеннями ст. 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружися, хто її спростовує. Згідно ч. 4 ст. 65 СК Українй договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Отже, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружися без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Тож правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї. При цьому, при вирішенні спору про порядок виконання колишнім подружжям зобов`язань, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, якщо питання про поділ цих зобов`язань не було зі згоди кредитора вирішене при поділі спільного майна цього подружжя, суди повинні керуватися тим, що подружжя має відповідати за такими зобов`язаннями солідарно усім своїм майном. Якщо один із колишнього подружжя в повному обсязі виконав зобов`язання, то він у порядку ч. 1 ст.544 ЦК України має право на зворотну вимогу (регрес) до іншого з подружжя у відповідній частині. Частиною 1 ст. 544 ЦК України визначено, що виконання кредитору одним з боржників є підставою виникнення регресного зобов`язання. Боржник, який здійснив виконання, виступає в якості кредитора перед іншими боржниками та за вирахуванням частки, яка припадає на нього самого, може стягувати те, що він раніше виконав кредитору. У разі виконання зобов`язання одним із солідарних боржників, нового зобов`язання не виникає, змінюється лише особа кредитора, отже, забезпечення виконання, які були надані іншими боржниками, залишаються та можуть забезпечувати виконання такими боржниками вже обов`язку перед тим боржником, який здійснив виконання кредитору. Таким чином, належне повне виконання солідарного обов`язку одним з співборжників породжує виникнення часткового зобов`язання між ним та колишнім солідарними боржниками. Згідно довідки виданої ТОВ «ДММ Добробут» № 5 від 25.01.2022 року, встановлено, що [PERSON] у період з 28.01.2019 року (дата набрання законної сили рішення про розірвання шлюбу) по 24.01.2022 року (дата повного погашення заборгованості за договором позики від 02.04.2018 року) сплатив суму 270 012 (двісті сімдесят тисяч дванадцять) грн. 00 коп. Виходячи із положень ч. 1 ст. 544 ЦК України, ст.ст. 60 та 65 СК України до стягнення з [PERSON] на користь позивача підлягає половина вказаної суми, тобто 135 006 (сто тридцять п`ять тисяч шість) грн. 00 коп. Вказану суму відповідач у добровільному порядку на користь позивача не сплатив. За таких підстав ,суд вважає позовні вимоги обґрунтованим належними та допустимими доказами по справі, тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Судові витрати по справі на підставі ст. 141 ЦПК України\~ підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved