Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-18 00:00:00

Позивачка через свого адвоката звернулась 27.08.2021 до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] та просить суд розірвати шлюб з відповідачем та після розірвання шлюбу їх неповнолітнього сина залишити проживати з нею. При зверненні до суду позивачка посилалась на те, що перебуває у шлюбі з відповідачем з 30.04.2010, від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Вказала, що протягом останнього року життя між подружжям погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Сторони мають діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю, з ініціативи відповідача між ними постійно виникали сварки, свідком яких нерідко була їх дитина. Посилається на те, що на момент звернення до суду шлюб між сторонами є лише формальним, ведення спільного господарства припинено, та, на переконання позивачки, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Також вказала на те, що на момент пред`явлення позову спір між сторонами щодо того з ким з батьків буде проживати їх дитина відсутній. Ухвалою судді Солом`янського районного суду міста Києва від 27.09.2021 у справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. Ухвалою судді Солом`янського районного суду міста Києва від 18.11.2022 виділено в самостійне провадження вимоги позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини. [PERSON] відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки справа розглядалась в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, сторони в судове засідання не викликались. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, було зареєстровано 30.04.2010 шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 471 від 30.04.2010. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини - [PERSON] . Також встановлено, що у сторін є малолітня дитина: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис № 2793 від 28.10.2010. Встановлено, що за час спільного проживання сторони не змогли створити міцної та дружньої сім`ї. Суперечності, що виникали між ними, привели до її розпаду. За визначенням ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. З цього законодавчо сформульованого поняття сім`ї випливає, що однією із ознак сім`ї є спільне проживання та спільний побут подружжя. Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З точки зору сімейного законодавства шлюб має ґрунтуватися на вільній згоді чоловіка та жінки. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з обставин, встановлених з матеріалів справи, відсутністьвзаємної підтримки, як подружжя, категорична позиція позивача з приводу розірвання шлюбу та її небажання продовжувати шлюб, виходячи з рівноправ`я шлюбного союзу, суд приходить до висновку, що сім`я сторін розпалася, поновлена бути не може, а тому шлюб сторін підлягає розірванню. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачка довела ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх позовних вимог, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. З урахуванням наведеного‚ на підставі ст.ст. 24, 56, 105, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved