Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Орган опіки і піклування (служба у справах дітей) Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області про розірвання шлюбу та позбавлення батьківських прав. Позов мотивовано тим, що 09 листопада 2012 року між ним та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Лубни Лубенського міськрайонного управління юстиції Полтавської області. В шлюбі [INFO] у них народилася дитина - [PERSON] . Станом на день подання позову донька проживає з ним. Будинок, в якому вони проживають, належить йому на праві приватної власності. Протягом останнього часу, сімейне життя між ним та [PERSON] поступово погіршувалося в силу різних характерів та поглядів на життя, а тому у них виникали різні спори, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім 'ю. Саме тому подальше перебування в шлюбі є недоцільним та суперечить їх інтересам. Станом на день подання позовної заяви ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено, та, за його глибоким переконанням, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. З 05.06.2022 року вони вже остаточно не проживають однією сім`єю, стосунки не підтримують, відповідач залишила йому доньку, не приймає участі в її вихованні, тривалий час не цікавиться її здоров`ям, розвитком, тощо. Відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами доньки, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти - створились умови, які шкодять інтересам дитини. Відповідач, покладених законом на батьків обов`язків, не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні доньки. Всі питання щодо виховання вирішуються ним самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному його утриманні. Він у свою чергу успішно виконує обов`язки як батька, так і матері, опікується дитиною та матеріально забезпечую її у повному обсязі. Він матеріально забезпечений, дитина також повністю забезпечена ним на теперішній час у повному обсязі всім необхідним, має постійний дохід та власне житло та невеликі заощадження на банківському рахунку. Зазначені факти щодо поведінки відповідачки, як кожен окремо, так і у сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини, свідомого нехтування нею своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. Враховуючи те, що відповідач ухиляється та фактично самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків відносно доньки [PERSON] , оскільки фактично протягом всього життя не займається її вихованням, матеріально не забезпечує, не проявляє до неї батьківської уваги та турботи, а тому прохав суд позбавити батьківських прав [PERSON] щодо доньки [PERSON] , [INFO] . Крім того, між ними втрачено почуття любові одне до одного. Сім`я розпалася та існує формально, подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з них, тому прохав шлюб між ними розірвати. Позивач в судовому засіданні позов підтримав та просить його задовольнити. Позивач пояснив, що з червня 2022 року вони з відповідачем не проживають однією сім`єю, відповідач не приймає участі у виховані дитини, не цікавиться її здоров`ям та розвитком. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, її представник - адвокат Денисенко С.О. позов визнав повністю. Просив його задовольнити. Представник третьої особи - Органу опіки і піклування (служби у справах дітей) виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області в судове засідання не з`явився, направивши до суду клопотання про розгляд справи без його участі. При прийняття рішення покладається на думку суду. З`ясувавши обставини справи, заслухавши учасників процесу, дослідивши докази, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 09 листопада 2012 року між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Лубни Лубенського міськрайонного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 353, свідоцтво про шлюб - серія [NUMBER] . У шлюбі [INFO] у них народилася дитина - [PERSON] , про що 19.03.2013 року зроблено відповідний актовий запис №06 та видано відповідне Свідоцтво про народження (серія [NUMBER] ), яка проживає разом із позивачем за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області та актом обстеження фактичного місця проживання особи (а.с.72-73). У судовому засіданні позивач стверджує, що з 05.06.2022 він та відповідачка вже остаточно не проживають однією сім`єю, стосунки не підтримують, дружина залишила йому доньку, не приймає участі в її вихованні, тривалий час не цікавиться її здоров`ям, розвитком, тощо. Згідно акту участі батьків у вихованні дитини від 12.12.2022 опорного закладу «Засульський ліцей Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області ОЗ «Засульський ліцей ЛМР» дитина [PERSON] , [INFO] проживає з батьком [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Мати [PERSON] , зі слів батька, перебуває за кордоном. Має ще двох дітей від першого шлюбу. У 2022/2023 навчальному році, під час дистанційного навчання виконання дитиною домашніх завдань та контактує з класним керівником батько дитини. Під час очного навчання [PERSON] супроводжує доньку до школи та зустрічає її після уроків. За період перебування за кордоном мати не цікавилась шкільним життя дитини (а.с.49). Відповідно до акту обстеження умов проживання встановлено, що [PERSON] проживає разом зі своєю донькою [PERSON] і всебічно займається вихованням дитини. [PERSON] з червня місяця не проживає за адресою [ADDRESS] , відсторонилася від виховання дитини, нехтує своїми батьківським обов`язками (а.с.73). Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] повідомили, що протягом 10 років [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі, в якому народилася [PERSON] . Від першого шлюбу у відповідачки є ще двоє дітей. Останні декілька років відносини в їх родині істотно погіршилися, а з червня 2022 року [PERSON] взагалі виїхала за межі України з дитиною від першого шлюбу. З того часу з дочкою [PERSON] не спілкується та не піклується про неї, життям дитини не цікавиться, фактично самоусунулася від виконання батьківських обов`язків. Дитина проживає з батьком та знаходиться на його утриманні. Також встановлено, що 15.11.2022 року відповідачка підписала та нотаріально завірила заяву, в якій дає згоду на позбавлення її батьківських обов`язків. Згідно висновку виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області №01-13/1445 від 06.12.2022, орган опіки та піклування виконавчого комітету Лубенської міської ради вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с.47). Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається із Закону України «Про охорону дитинства» від 21. 06. 2001 року №-2558-ІІІ, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в пунктах 15, 18 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом України у постанові від 13 березня 2019 року №631/2406/15-ц. Дослідивши надані докази, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, що відповідатиме найкращим інтересам дитини, оскільки мати фактично не спілкується з дочкою, не цікавиться її розвитком та здоров`ям, самоусунулася від виконання батьківських обов`язків. В силу вимог закону відповідачка наділена правами щодо дитини, якими вона не бажає користуватися, які в свою чергу створюють штучні перешкоди позивачу у вирішенні нагальних питань розвитку дитини. Також підлягають задоволенню вимоги щодо розірвання шлюбу. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 09 листопада 2012 року, але на даний час їх сім`я фактично розпалася, з 05.06.2022 року вони проживають окремо, намірів зберегти сім`ю не мають, шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, сім`я припинила існування остаточно, а подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін. На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги [PERSON] такими, що підтверджені належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved