Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-05 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Богомазова Ірина Олександрівна звернулася в суд з позовом до приватного виконавця Мелиха Анатолія Івановича, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - [PERSON] , Акціонерне товариство «Універсал Банк», в якому просить суд стягнути кошти, отримані за недійсним правочином, відшкодування збитків та стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами. На обґрунтування вимог позивач посилається на те, що відповідач здійснював виконавче провадження № 59596455 на виконання виконавчого листа №607/10857/16-ц, виданого 07.04.2017 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором № 11/127-к від 18.04.2007 та судового збору. Постановою відповідача згадане виконавче провадження було об`єднано із виконавчим провадженням №595960801 у зведене виконавче провадження № 59603536, у ході якого шляхом проведення ДП «СЕТАМ» електронних торгів було реалізовано нежитлове торгово-офісне приміщення № 13, загальною площею 58,2 м2, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Позивач стала переможцем зазначених електронних торгів та сплатила, зокрема, на рахунок відповідача - суму вартості придбаного майна у розмірі 1 012 449, 55 грн., згідно з протоколом проведення електронних торгів № 469644. Вказані електронні торги було визнано судом недійсними (постанова Верховного Суду від 21.12.2021 у справі №607/7709/20, якою залишено в силі постанову Тернопільського апеляційного суду від 31.05.2021). Було визнано недійсними електронні торги від 12.03.2020 за лотом №406936; визнано недійсним протокол №469644 проведення електронних торгів за лотом №406936 від 12.03.2020 та скасовано державну реєстрацію за [PERSON] права власності на спірні торгово-офісні приміщення за адресою: [ADDRESS] , здійснену 31.03.2020 приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Кузьмович Н.В. (номер запису про право власності 36133456). Отже, сплачені нею кошти за придбане на електронних торгах, які було визнано недійсними, майно підлягають поверненню. Відтак, саме на продавця, приватного виконавця Мелиха А.І., покладається обов`язок повернути спірні кошти. З цих підстав, просить суд позов задоволити. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09.11.2022 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. В підготовчому судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в частині, які не погашені згідно платіжними дорученнями приватного виконавця №/№1276, 1277, 1278 від 18.11.2022 та просила задовольнити позов частково з підстав зазначених у ньому. Відповідач в підготовчому судовому засіданні позов визнав. Просив зменшити позовні вимоги на суму 151934,77 грн., з врахуванням сплачених ним коштів на вимогу позивача від 31.01.2022, що підтверджується платіжними інструкціями приватного виконавця №/№1276, 1277, 1278 від 18.11.2022. Треті особи в підготовче судове засідання не з`явилися, не повідомивши суд про причини своєї неявки. Відповідно до частини третьої статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши докази, судом встановлено такі обставини. Відповідач здійснював виконавче провадження №59596455 на виконання виконавчого листа № 607/10857/16-ц, виданого 07.04.2017 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором № 11/127-к від 18.04.2007 та судового збору. Постановою приватного виконавця Мелиха А.І. згадане виконавче провадження було об`єднано із виконавчим провадженням №595960801 у зведене виконавче провадження №59603536, у ході якого шляхом проведення ДП «СЕТАМ» електронних торгів було реалізовано нежитлове торгово-офісне приміщення № 13, загальною площею 58,2 м2, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Переможцем зазначених електронних торгів стала [PERSON] та сплатила, зокрема, на рахунок відповідача - суму вартості придбаного майна у розмірі 1 012 449,55 грн., згідно з протоколом проведення електронних торгів № 469644. Постановою Тернопільського апеляційного суду від 31.05.2021, яка залишено в силі постановою Верховного Суду від 21.12.2021 у справі №607/7709/20, вказані електронні торги було визнано судом недійсними. Так, зокрема, було визнано недійсними електронні торги від 12.03.2020 за лотом №406936; визнано недійсним протокол №469644 проведення електронних торгів за лотом №406936 від 12.03.2020 та скасовано державну реєстрацію за [PERSON] права власності на спірні торгово-офісні приміщення за адресою: [ADDRESS] , здійснену 31.03.2020 приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Кузьмович Н.В. (номер запису про право власності 36133456). Частиною першою статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Електронні торги за своєю природою є договором купівлі-продажу. Так, відповідно до частини четвертої статті 656 ЦК України до договору купівлі-продажу, що укладається на ... аукціонах (публічних торгах) ... застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Відповідно до вимог частини першої статті 61 Закону України «Про виконавче провадження», реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах. Порядком реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2831/5 визначено, що «електронні торги - це продаж майна за допомогою функціоналу центральної бази даних системи електронних торгів, за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну». Ця позиція підтверджується правовим висновком, висловленим Великою Палатою ВС, зокрема, у постанові від 21.11.2018 у справі № 465/650/16-ц, де зазначено, зокрема, що «правова природа процедури реалізації майна на прилюдних торгах полягає у продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів. Ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів - це оформлення договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто правочин». Згідно із частиною першою статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Ціна є необхідною умовою для договорів купівлі-продажу. Так, відповідно до частини першої статті 691 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу. У випадку продажу спірного майна шляхом проведення електронних торгів була зазначена його вартість згідно з оцінкою, проведеною суб`єктом оціночної діяльності товариством з обмеженою відповідальністю «Захід-експерт». Відповідно до частини третьої статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно вимог частини першої статті 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала, а відповідно до пункту 1 частини третьої цієї статті - вказані положення застосовуються, зокрема, і до «повернення виконаного за недійсним правочином». Зважаючи на визнання електронних торгів недійсними в судовому порядку, причина для збереження коштів, одержаних внаслідок них, у відповідача відпала. Так, у постанові від 12.09.2019 у справі № 910/13670/18 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду зазначає, що «результатом визнання прилюдних торгів недійсними є те, що всі учасники правовідносин, які склалися в процесі здійснення виконавчих дій в межах виконавчого провадження ..., мають бути повернуті у стан, який передував проведенню прилюдних торгів.» Отже, суд дійшов висновку, що сплачені [PERSON] кошти за придбане на електронних торгах, які було визнано недійсними, майно підлягають поверненню. Відповідно до статті 655 ЦК України сторонами договору купівлі-продажу є покупець та продавець. Відтак, у разі продажу майна на електронних торгах, сторонами цього правочину є (згідно з протоколом проведення електронних торгів № 469644): продавець - приватний виконавець Мелих А.І., та покупець - переможець електронних торгів [PERSON] . У постанові від 14.07.2021 у справі № 161/2823/19 Верховний Суд, зокрема, зазначає, що: « ... у разі прийняття судового рішення про скасування (визнання недійсними) прилюдних торгів за позовом учасника таких торгів, у сторін договору купівлі-продажу, оформленого за результатами прилюдних торгів, виникають права та обов`язки щодо повернення всього, що вони одержали на виконання договору, а саме: у покупця - повернути придбане майно, у продавця - повернути отримані від покупця кошти. За змістом частин першої та другої статті 216 ЦК України правовими наслідками недійсності правочину є реституція та відшкодування збитків (додатковий наслідок). Правила статті 216 ЦК України застосовується виключно до сторін правочину. Покупцем за договором купівлі-продажу майна з прилюдних торгів є переможець торгів, який підписав протокол про їх результати та отримав затверджений державним виконавцем акт, а продавцем за таким договором може бути як спеціалізована організація, що проводила торги, так і виконавча служба, від імені якої могла виступати спеціалізована організація як організатор торгів. Вирішуючи питання про те, хто є продавцем за укладеним за результатами торгів договором, необхідно виходити з умов договору, що укладається між державною виконавчою службою та спеціалізованою організацією, яка проводить прилюдні торги. У випадку, якщо на підставі укладеного спеціалізованою організацією з відділом державної виконавчої служби договору ця організація під час укладення на торгах договору виступає представником відділу державної виконавчої служби, то стороною такого договору, а відтак, і продавцем є державна виконавча служба. Якщо ж спеціалізована організація виступає на торгах від власного імені на підставі укладеного з відділом державної виконавчої служби договору, який за своїм змістом є договором комісії, то стороною такого договору, а відтак і продавцем, є спеціалізована організація. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15 та у постанові Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 165/711/16-ц (провадження № 61-31591св18).» Додатково у зазначеній постанові наголошується на обов`язку саме продавця «повернути позивачу оплачену загальну вартість придбаного на прилюдних торгах майна, незалежно від того, як ці кошти в подальшому були розподілені». Відповідно до вимог частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Варто зазначити, що вказане положення застосовується до усіх зобов`язань, у тому числі, договірних. Згідно із постановою Верховного Суду від 14.07.2.021 у справі №161/2823/19 вказані грошові суми є заходами відповідальності боржника. Так, ВС наголошує: «За змістом зазначеної норми нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.» У постанові Верховного Суду від 02 червня 2021 року у справі № 552/5052/20 (провадження № 61-3585св2Г) вказано, що: «У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частина друга статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу (основне зобов`язання), суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми (акцесорне зобов`язання (пункт 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19)). Верховний Суд не погоджується з висновком суду апеляційної інстанції щодо відмови у задоволенні вимог про стягнення індексу інфляції та 3 % річних від простроченої суми на підставі статті 625 ЦК України, оскільки з набранням законної сили судовим рішенням про визнання торгів недійсними у відповідачів як продавців виник обов`язок повернути грошові кошти, отримані від покупця. Позивачем заявлені вимоги щодо стягнення інфляційних втрат за період з дня наступного за днем проведення торгів по день перерахування частини коштів, проте такі вимоги підлягають задоволенню частково, тільки за період з дня набрання чинності судовим рішення про визнання торгів недійсними і до дня звернення до суду з цим позовом.» Постанова Тернопільського апеляційного суду у справі № 607/7709/20, якою, зокрема, було визнано недійсними електронні торги від 12.03.2020 за лотом №406936. була прийнята 31.05.2021). Відповідно до статті 384 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Відтак, обов`язок повернути спірні грошові кошти виник у відповідача з 01.06.2021. Отже, розрахунок заходів відповідальності відповідача виглядає наступним чином: Розрахунок відсотків за користування грошовими коштами Дата початку нарахування: 01.06.2021 Дата закінчення нарахування: 31.10.2022 Відсоткова ставка: 3% річних. Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргу ВалютаВідсоткова ставкаРозмір відсотків 01.06.202131.10.20225171 012 449,6 грн.3%43 022,17 Всього:43 022,17 Розрахунок інфляційних збитків Боргові періоди: Сума заборгованостіВалютаДата початку розрахункуДата закінчення розрахунку 1 012 449,55грн.01.06.202131.10.2022 Місяці простроченняІндекс інфляціїСума боргуВалюта Сума боргу з урахуванням інфляціїЗбитки від інфляції червень 2021 р.100,2 1 012 449, 6 грн.1 014 474,52 024,9 липень 2021 р.100,11 013 462,051 012,45 серпень 2021 р.99,81 010 424,7- вересень 2021 р.101,21 024 59912 149.4 жовтень 2021 р.100,91 021 561,659 112,05 листопад 2021 р.100,81 020 549,28 099,6 грудень 2021 р.100,61 018 524,36 074,7 січень 2022 р.101,31 025 611,4413 161,84 лютий 2022 р.101,61 028 648,816 199,19 березень 2022 р.104,51 058 009,845 560,23 квітень 2022 р.103,11 043 835,5431 385,94 травень 2022 р.102,71 039 785,7427 336,14 червень 2022 р.103,11 043 835,5431 385,94 липень 2022 р.100,71 019 536,757 087,15 серпень 2022 р.101,11 023 586,5511 136,95 вересень 2022 р.101,91 031 686,1419 236,54 Всього:240 963,02 Проте, беручи до уваги те, що відповідачем на підставі вимоги [PERSON] б/н від 31.01.2022 частково сплачені грошові кошти на суму 151934,77 грн, згідно платіжних інструкцій приватного виконавця Мелиха А.І. №/№ 1276, 1277, 1278 від 18.11.2022, позовні вимоги підлягають зменшенню на вказану суму. Отож, загальна сума боргу становить 1 144 500, 02 грн, з яких 860 514, 83 грн (1 012 449,6 грн - 151934,77 грн) - безпідставно збережені відповідачем кошти, 3% річних - 43 022,17 грн., 240 963,02 - інфляційні збитки. Відтак, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, визнання позову відповідачем, суд прийшов до переконання про обґрунтованість позовних вимог, підтвердження їх матеріалами справи та необхідність задоволення позову частково та стягнути з приватного виконавця Мелиха Анатолія Івановича в користь [PERSON] грошові кошти в сумі 1 144 500, 02 грн, з яких 860 514 грн, 83 грн - безпідставно збережені відповідачем кошти, 3% річних - 43 022,17 грн, 240 963,02 грн - інфляційні збитки. Окрім того, вимогами статті 141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. У відповідності із частиною першою статті 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на зазначені вимоги закону, беручи до уваги визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд приходить до переконання, що з відповідача приватного виконавця Мелиха Анатолія Івановича в користь позивача [PERSON] слід стягнути 6 202, 50 гривень судового збору, а також позивачу [PERSON] з державного бюджету слід повернути 50% судового збору у розмірі 6 202, 50 гривень, сплаченого нею при поданні до суду позовної заяви. На підставі наведеного

Outcome: partial