Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою 05 травня 2021 року, в якій просила суд: визнати договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений від 15 листопада 2016 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Величко С.О. за №535, запис про право власності №32361245, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1084270312110, укладений між [PERSON] (в особі представника [PERSON] ) як продавцем та [PERSON] як покупцем - недійсним в частині зазначення покупця - [PERSON] ; перевести на [PERSON] права та обов`язки покупця квартири [ADDRESS] за договором купівлі-продажу, посвідченим від 15 листопада 2016 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Величко С.О. за №535. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 15 листопада 2016 року між [PERSON] , від імені якої діяла її представник за довіреністю [PERSON] , як продавцем та [PERSON] як покупцем було укладено договір купівлі-продажу житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Величко С.О., зареєстрований в реєстрі за №535. Хоча покупцем за даним договором виступав [PERSON] , який є її рідним сином, фактичним покупцем квартири була вона. Так, саме вона розраховувалась з представником покупця за купівлю квартири, передавши [PERSON] свої власні кошти, про що остання склала розписку. Ці кошти вона отримала як матеріальну допомогу від своєї двоюрідної сестри [PERSON] , яка проживаючи та працюючи за кордоном, мала стабільний достаток та можливість надавати матеріальну допомогу своїм рідним в Україні, у тому числі і їй. У свою чергу [PERSON] ніколи не мав фінансової стабільності, рівень його доходів був низьким та обмежувався нестабільними заробітками, доходу від яких не вистачало на життя. Фінансову допомогу синові зазвичай надавала вона та його батько [PERSON] - її чоловік. Укладення договору купівлі-продажу на користь її сина [PERSON] було обумовлене тим, що у 2016 році стосунки між нею та її чоловіком [PERSON] були неприязними та напруженими. З огляду на існуючі в їх сімейному житті негаразди і непорозуміння, аби уникнути проблем з квартирою, її син [PERSON] погодився формально виступити покупцем об`єкта нерухомості, надавши при цьому згоду на переоформлення квартири на неї чи іншу особу, на її першу вимогу у майбутньому. Після купівлі квартири фактично нею користувалась вона та її чоловік [PERSON] , де вони проживають увесь час з моменту купівлі. [PERSON] значиться зареєстрованим та проживає в іншому житлі та ніколи ніякого інтересу до квартири не проявляв, участі в її утриманні не приймав. Проте зі сплином часу [PERSON] раніше досягнуту між ними домовленість виконати відмовився: вважаючи себе власником спірної квартири, він відмовився повернути їй шляхом юридичного оформлення права власності на житлове приміщення за позивачем. З огляду на вказані обставини вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 07 липня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям загального позовного провадження з проведенням підготовчого провадження та призначенням підготовчого судового засідання у справі (а.с.31-32). У ході розгляду справи вчинено такі процесуальні дії: ухвалою суду від 07 грудня 2021 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів (а.с.53-54). Ухвалою суду від 25 жовтня 2022 року закрито підготовче провадження у справі з призначенням до судового розгляду (а.с.111). Правом на участь в судовому засіданні позивач [PERSON] не скористалася, однак подала заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності. Позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся у встановленому законом порядку, однак не з`явився без повідомлення причин, відзив на позовну заяву не подав. Клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду будь-якими засобами зв`язку не подавав, протягом всього періоду перебування справи в провадженні суду інтересу до її розгляду не проявляв. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, його неявку до суду без поважних причин, не подання відзиву у встановлений законом строк, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень позивача проти заочного розгляду справи, що відповідатиме п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Величко С.О., в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі. Заперечень чи письмових пояснень щодо пред`явлених [PERSON] вимог від нього суду не надходило. Суд акцентує увагу на тому, що навіть в умовах воєнного стану, введеного у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року та в черговий раз продовженого з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб на підставі Указу Президента України №757/2022 від 07 листопада 2022 року, затвердженого Законом України №2738-ІХ від 16 листопада 2022 року, право особи на судовий захист не може бути обмежено, оскільки відповідно до ст.ст.10, 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану повноваження судів не можуть бути припинені. Заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Враховуючи, що продавець за оспорюваним договором - [PERSON] померла [INFO] , актовий запис про смерть №56 від 15 березня 2019 року, складений Захарівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Одеській області, а спірні правовідносини не допускають правонаступництва, тому коло учасників справи, у тому числі відповідачів, встановлене, є належним та вичерпним. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з такого. Як слідує з матеріалів справи та встановлено судом, 15 листопада 2016 року між [PERSON] як продавцем, від імені якої діяла як представник за довіреністю [PERSON] , та [PERSON] як покупцем було укладено договір купівлі-продажу квартири, за умовами якого продавець (в особі представника за довіреністю) передав у власність покупцю, а покупець прийняв від продавця квартиру [ADDRESS] загальною площею 48 кв.м., житловою площею 29,9 кв.м. (а.с.12-13). Відповідно до п.2.1 договору, продаж відчужуваної квартири вчинено між сторонами за 105 980 грн., які повністю отримані продавцем (в особі представника за довіреністю) від покупця до підписання договору. Сторони підтверджують факт повного розрахунку та квартиру; зазначена ціна відповідає волевиявленню сторін, є остаточною і змінам після укладення договору не підлягає. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно слідує, що 15 листопада 2016 року проведено державну реєстрацію права власності за [PERSON] на житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] , запис про право власності за №17430052, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1084270312110, форма власності - приватна. Відомості про наявність обтяжень, заборон відчуження відсутні (а.с.14). Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] зазначила, що фактично саме вона є покупцем за оспорюваним правочином, здійснювала розрахунок з продавцем, а юридичне зазначення покупцем [PERSON] було формальним, обумовленим сімейними обставинами, що існували на той момент між нею та її чоловіком [PERSON] - батьком відповідача. З наданих позивачем доказів слідує, що [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] - позивача у справі, та [PERSON] , що слідує зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21 грудня 1991 року (а.с.11). На момент його народження [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі, зареєстрованому 03 листопада 1990 року Саксаганським РВК м. Кривого Рогу (а.с.10). Відомості про розірвання ними шлюбу в матеріалах справи відсутні. Як на підтвердження проведення фактичного розрахунку з продавцем за відчужуваний об`єкт позивач посилалась на розписку щодо передання саме нею представникові продавця власних коштів. Так, з розписки, власноруч складеної представником [PERSON] - [PERSON] , слідує, що в день укладення правочину - 15 листопада 2016 року вона отримала від [PERSON] 6900 доларів США в рахунок оплати вартості квартири за адресою: [ADDRESS] . Продаж квартири здійснено нею за довіреністю від [PERSON] , претензій до покупця вона не має та не матиме, оскільки розрахунок з нею проведено в повному обсязі (а.с.15). Крім того, з виписки по банківському рахунку позивача слідує, що [PERSON] протягом червня-грудня 2015 року щомісячно отримувала грошові перекази через систему WesternUnion з-за кордону в іноземній валюті «рубль» в загальній сумі 690 000 рублів, зокрема: 04 грудня 2015 року - 100 000 рублів, 12 жовтня 2015 року - 40 000 рублів, 17 вересня 2015 року - 30 000 рублів, 12 серпня 2015 року - 120 000 рублів, 05 серпня 2015 року - 60 000 рублів, 24 липня 2015 року - 40 000 рублів, 15 липня 2015 року - 25 000 рублів, 10 липня 2015 року - 20 000 рублів, 02 липня 2015 року - 30 000 рублів, 30 червня 2015 року - 50 000 рублів, 19 червня 2015 року - 75 000 рублів, 02 червня 2015 року - 100 000 рублів (а.с.16-20). Поміж іншим, на момент укладення оспорюваного правочину [PERSON] мала стабільний дохід, оскільки офіційно працювала бухгалтером в Криворізькому коледжі НМетАУ, загальний розмір її доходу за 2014 рік склав 27 995,55 грн., за 2015 рік - 34 515,38 грн., за 2016 рік - 37 035,07 грн. (а.с.22). Відомості про наявність у відповідача [PERSON] власних доходів та стабільного джерела заробітку, за рахунок яких він міг би придбати нерухоме майно, в матеріалах справи відсутні. Таким чином, аналізуючи надані позивачем докази на підтвердження її доходів станом на момент укладення оспорюваного правочину, суд приходить до переконання, що за сукупним рівнем доходів, у тому числі отримуваних грошових переказів, [PERSON] могла самостійно придбати нерухоме майно, розташоване за адресою: [ADDRESS] . Відтак, факт проведення саме позивачем розрахунку за вказану квартири при укладенні правочину 15 листопада 2016 року, а не відповідачем, суд вважає доведеним. Істотним також є той факт, що після укладення договору купівлі-продажу 15 листопада 2016 року, спірна квартира перейшла в фактичне користування [PERSON] та її чоловіка [PERSON] , які проживають в ній з кінця 2016 року, що підтверджується актом з місця мешкання від 12 квітня 2021 року з підписами сусідів, засвідченим ТОВ «Житлосервіс-КР» (а.с.21). У той же час, відповідач [PERSON] не проживає за цією адресою. Згідно зі ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За своєю суттю договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмета купівлі-продажу у власність та зобов`язання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони право на отримання ціни та обов`язок передати предмет договору наступному власнику. Крім того, покупець може домовитись з іншою особою про придбання власності за її рахунок з наступним відшкодуванням цій особі витрат. Отже, за звичаями ділового обороту презюмується, що предмет договору належить продавцю та переходить у власність покупця, якщо інше не передбачено домовленістю сторін, та покупець має сплатити ціну за власний рахунок, якщо інше не передбачено домовленістю сторін договору або покупцем та іншою особою. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст.203 ЦК України: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених ч.ч.1, 3, 5, 6 ст.203 ЦК України, зокрема у зв`язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства. Положеннями ст. 217 ЦК України визначено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідків недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був вчинений без включення до нього недійсної частини. Якщо при вирішенні позову про визнання договору купівлі-продажу недійсним з підстав, що насправді покупцем є інша особа, суд встановить, що фактично майно було придбано за кошти іншої особи і для неї та що інших підстав для визнання цієї угоди недійсною немає, вказаний договір визнається недійсним лише в частині, що стосується покупця, і покупцем за цим договором визнається особа, за рахунок коштів якої і для якої фактично укладався цей договір. Позов про переведення прав та обов`язків, що відповідає такому способу захисту прав та інтересів, як зміна правовідношення (п.6 ч.2 ст.16 ЦК України) застосовується для захисту переважних прав третіх осіб щодо прав на майно, яким так чи інакше розпоряджається власник. Такий позов найкраще відповідає змісту порушеного переважного права, способу (характеру) його порушення, наслідкам, які спричинило порушення, а також найпростішим шляхом забезпечує відновлення та реалізацію відповідного переважного права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі №909/337/19). Характерним для переведення прав та обов`язків покупця як способу захисту є те, що він застосовується лише в тих випадках, коли покупцем є третя особа - не співвласник. Особливістю такого способу захисту є той факт, що відбувається заміна сторони в договорі купівлі-продажу: покупцем стає особа, чиє переважне право порушено і який звернувся з відповідним позовом. До нього переходить весь комплекс прав та обов`язків за оспорюваним договором. Положеннями ч.2 ст.328 ЦК України встановлюється презумпція правомірності набуття права власності, котра означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не випливає із закону. Таким чином, факт неправомірності набуття права власності, якщо це не випливає із закону, підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності включає в себе законність і добросовісність такого набуття. На підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, встановлених обставин справи суд дійшов висновку що позовні вимоги про визнання частково недійсним договору купівлі - продажу квартири в частині покупця та переведення прав та обов`язків покупця на позивача є доведеними, оскільки [PERSON] виступив фіктивним покупцем по договору купівлі-продажу квартири від 15 листопада 2016 року, в той час як фактично квартира купувалась за рахунок позивача у її власних інтересах - задля фактичного проживання в ній її та її чоловіка. До того ж факт утримання позивачем квартири, проживання в ній в сукупності із вказаними вище обставинами свідчить про те, що житлове приміщення купувалось в інтересах позивача та на задоволення її потреб, у тому числі житлових, та саме позивачем реалізовано правомочності складових права власності. Зазначені обставини також свідчать про відсутність у відповідача реального волевиявлення щодо набуття права власності на майно в об`єктивному розумінні, як сукупність правових норм, які регулюють відносини, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням власником належним йому майном на свій розсуд і у своїх інтересах, усунення усіх третіх осіб від протиправного втручання у сферу його володіння цим майно, а також обов`язки власника не порушувати прав та законних інтересів інших осіб. Доказів, які б свідчили про відшкодування [PERSON] на користь [PERSON] витрат на придбання квартири, в ході судового розгляду також не встановлено, а відповідачем не надано. Отже, на переконання суду, позивачем надано достатньо належних, допустимих доказів на підтвердження факту внесення суми для купівлі спірної квартири [PERSON] станом на час її придбання та придбання квартири саме для неї, як і підтверджено відсутність фінансової можливості у відповідача придбати це нерухоме майно та зацікавленості у набутті майна у власність. Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд вважає за необхідне зауважити, що можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у ст.ст.375, 376 ЦК України, в інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч.1 ст.328 ЦК України). Разом із тим, обраний позивачем спосіб захисту своїх прав шляхом визнання недійсним спірного договору в частині покупця не потребує додаткового визнання за позивачем права власності, оскільки сам по собі породжує таке право. Відтак, позивач має право у визначений законом спосіб здійснити документальне оформлення наявного у неї права власності у відповідності до рішення суду як сторони у договорі. При розподілі судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, суд враховує, що позивачем не заявлялася вимога про відшкодування понесених нею витрат по сплаті судового збору, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для їх стягнення з відповідача. Вимоги про стягнення інших процесуальних витрат із їх документальним підтвердженням позивачем не заявлялись.

Outcome: approved