Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-06 00:00:00

Описова частина Короткий зміст позовних вимог 06 травня 2019 року до Рівненського міського суду Рівненської області надійшла позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма Аронж (далі - ТОВ Фірма Аронж ), Приватного акціонерного товариства Рівнебуд (далі - ПрАТ Рівнебуд ) про вселення в житлове приміщення. Позовна заява мотивована тим, що в 1987 році вона працювала в Рівненському центральному універмазі, та була вселена до гуртожитку на [ADDRESS] , де постійно проживала. Балансоутримувачем гуртожитку був ПрАТ Рівнебуд . У жовтні 2017 року їй стало відомо, що ПрАТ Рівнебуд викупило гуртожиток ще в 1993 році. Позивач зазначала, що 07 листопада 2018 року, під час її відсутності в кімнаті, невідомі проникли до кімнати та змінили вхідні двері і замок, незважаючи на те, що в кімнаті залишилися побутові речі, меблі та документи належні позивачу. Вважає, що її було виселено без законних підстав, зокрема без рішення суду.Позивач просила суд вселити її в кімнату [ADDRESS] . Інші процесуальні дії у справі Рішенням Рівненського міського суду від 15 жовтня 2019 року в позові [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма Аронж", Приватного Акціонерного товариства "РІВНЕБУД" про вселення в житлове приміщення відмовлено (а.с.79-81). Постановою Рівненського апеляційного суду від 26 грудня 2019 року рішення Рівненського міського суду від 15 жовтня 2019 року залишено без змін (а.с.129,130). Постановою Верховного Суду від 01 грудня 2021 року рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 15 жовтня 2019 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 26 грудня 2019 року скасовано. Справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 161-170). Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 грудня 2021 року справа № 569/4664/19 розподілена судді Рівненського міського суду Рівненської області Кучиній Н.Г. Ухвалою від 30 грудня 2021 року суддею Кучиною Н.Г. прийнято до свого провадження цивільну справу за позовом [PERSON] до\~ТОВ «Фірма\~Аронж» та\~ПрАТ «Рівнебуд»\~про вселення\~в житлове\~приміщення(а.с. 173). Ухвалою суду від 11 лютого 2022 року здійснено перехід до розгляду за правилами загального позовного провадження та замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням (а.с. 193,194). Ухвалою суду від 29 вересня 2022 року у задоволенні клопотань відповідачів Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Аронж» та Приватного Акціонерного товариства «РІВНЕБУД» про закриття провадження по справі відмовлено (а.с. 223-225). Ухвалою суду від 29 вересня 2022 року підготовче провадження у справі закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 226, 227).\~ Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. В судовому засіданні позивач та його представник вимоги позовної заяви підтримали, просили позов задовольнити з підстав та мотивів, які в ній наведені. Додатково представник позивача пояснив, що виселення його довірительки було проведене без законних на те підстав. Рішення суду про виселення не існує. Крім того, вказав, що [PERSON] була вселена до гуртожитку на підставі ордеру, тобто відповідно до чинного законодавства. Вважає, що [PERSON] була вселена в гуртожиток в 1987 році, тривалий час користувалася цим житлом протягом 32 років, тому її право користування вищезазначеним житлом підпадає під гарантії передбачені п. 2 ст. 8 Конвенції, а тому виселення його довірительки зі спірної житлової кімнати є невиправданим втручанням у її право на повагу до житла. Представник відповідачів ПрАТ Рівнебуд та ТзОВ Фірма Аронж Сибірьов А.А. заперечив проти задоволення позову повністю, з підстав та мотивів наведених у письмовому відзиві на позов від 09.04.2019 р. Заперечення відповідач\~мотивує тим,\~що на\~відносини ПрАТ\~«Рівнебуд»,\~як власника\~гуртожитку по\~ [ADDRESS] ,\~з позивачем\~розповсюджуються норми\~цивільного права,\~які регулюють\~договірні відносини.\~Зазначає,\~що [PERSON] \~була вселена\~до гуртожитку\~без спеціального\~ордеру,\~та відсутній\~договір оренди\~частини житлового\~приміщення,\~та остання\~була знята\~з реєстраційного\~обліку громадян\~за адресою\~ [ADDRESS] ,\~станом на\~31.08.2018\~р.\~Також зазначає,\~що позивач\~у жодних\~трудових відносинах\~з ТОВ\~«Фірма Аронж»\~або з\~ПрАТ «Рівнебуд»\~не перебуває.\~Окрім того,\~відповідач стверджує,\~що 22\~лютого 2019\~р.\~приватним акціонерним\~товариством «Рівнебуд»\~був отриманий\~сертифікат серії\~РВ №\~162190530265\~про відповідність\~закінченого будівництвом\~об`єкта\~«Реконструкція будівлі\~гуртожитку під\~житловий будинок\~з вбудованими\~нежитловими приміщеннями\~(II\~черга -\~4-й\~поверх).\~Даний сертифікат\~свідчить про\~закінчення реконструкції\~4-го\~поверху будівлі\~по [ADDRESS] \~під житло\~та відсутність\~предмету позову\~у зв`язку\~з відсутністю\~об`єкту\~«кімната 410\~гуртожитку» за\~адресою:\~ [ADDRESS] . Додатково вказав, що стосовно доказів сторінки паспорта позивача із зазначенням місця реєстрації та адресної картки, то такі не відповідають дійсності, оскільки [PERSON] знята з реєстраційного обліку громадян за адресою: [ADDRESS] станом на 31.08.2018 року, про що свідчить довідка ЦНАП № 5626/01 17 від 05.09.2018 року. Вважає, що примусове вселення [PERSON] до кімнати 410 гуртожитку по [ADDRESS] передбачає укладення договору оренди ліжко-місця та відповідно позбавляє Товариство, як власника частини будівлі по [ADDRESS] на право невід`ємною складовою визначення права власності.Просить у задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази наявні в матеріалах справи доходить до такого висновку. Мотивувальна частина Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що згідно договору купівлі - продажу державного майна від 30.11.1993 р. продавець Регіональне відділення Фонду державного майна України по Рівненській області продав, а покупець товариство покупців державної виробничо-будівельної фірми "Рівнебуд" купив державне майно цілісного майнового комплексу державної виробничо-будівельної фірми "Рівнебуд", який знаходиться за адресою: [ADDRESS] на земельних ділянках площею 0,52 га. Згідно свідоцтва про власність від 18.01.1994року "Покупець" товариство покупців державної виробничо-будівельної фірми "Рівнебуд" є власником цілісного майнового комплексу державної виробничо-будівельної фірми "Рівнебуд", який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . (а.с.30-33). Будівля гуртожитку на [ADDRESS] є власністю ПрАТ Рівнебуд та перебуває на утриманні і обслуговуванні ТОВ Фірма Аронж (а. с. 20). З копії картки прописки (форма А) позивач [PERSON] була зареєстрована у гуртожитку на [ADDRESS] з 1987 року (а.с. 6-8). Згідно відмітки в паспорті [PERSON] , серія [NUMBER] виданого 12.12.2014 р. Рівненським МВ УДМС України в Рівненській області, позивач [PERSON] місце проживання зареєстровано в гуртожитку по [ADDRESS] (а.с. 9,10). Крім того, відповідно до відмітки в картці прописки (форма А) вбачається, що [PERSON] була вселена у гуртожиток по ордеру (а.с.8 зворот). Відтак, доводи представника відповідачів в тій частині, що [PERSON] була вселена до гуртожитку без спеціального ордеру не відповідає обставинам справи. 01 січня 2017 року ТОВ Фірма Аронж (наймодавець) та [PERSON] (наймач) уклали договір № 21 найму житлового приміщення у гуртожитку, згідно з яким наймодавець передає, а наймач приймає у тимчасове користування житлове приміщення кім. 410 у гуртожитку, що знаходиться у [ADDRESS] . Термін найму встановлено до 31 березня 2017 року (а. с. 36). Пунктом 1.4. договору встановлено, що після закінчення терміну найму, наймач протягом 3-х днів зобов`язаний звільнити приміщення, крім випадку укладення нового договору найму приміщення (а. с. 36). Як вбачається з відповіді Регіонального центру надання адміністративних послуг Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради від 05 вересня 2018 року № 5626/01-17 станом на 31 серпня 2018 року [PERSON] , знята з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] (а. с. 34). Відповідно до сертифіката від 22 лютого 2019 року серії РВ № 162190530265 будівля зазначеного гуртожитку реконструйована під житловий будинок з вбудованими нежитловими приміщеннями (а. с. 35). З наявного у матеріалах справи копії технічного паспорта на житловий будинок [ADDRESS] вбачається, що гуртожиток за даною адресою відсутній, як і відсутня кімната в гуртожитку під [ADDRESS] (а. с. 57-60). Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Відповідно до\~статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права. За положеннями\~статті 47 Конституції України\~кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Пунктом 1 статті 8 Конвенції про захист\~прав людини\~і основоположних\~свобод (далі\~-\~Конвенція)\~ гарантовано кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи обмеженою у користуванні своїм житлом. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, зокрема, у пункті 27 рішення Європейського суду з прав людини від 17 травня 2018 року у справі Садов`як проти України зазначено, що рішення про виселення становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо тільки воно не ухвалене згідно із законом, не переслідує одну із законних цілей, наведених у пункті 2 статті 8 Конвенції, і не вважається необхідним у демократичному суспільстві. Вислів згідно із законом не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід ґрунтувався на національному законодавстві, але також стосується якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своєму формулюванні та надавати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування. Крім того, будь-яка особа, якій загрожує виселення, у принципі повинна мати можливість, щоб пропорційність відповідного заходу була визначена судом. Зокрема, якщо було наведено відповідні аргументи щодо пропорційності втручання, національні суди повинні ретельно розглянути їх та надати належне обґрунтування. Позивач свою позовну заяву обґрунтовувала тим, що з 1987 року проживала у гуртожитку на [ADDRESS] на законних підставах, оплачувала за проживання у кімнаті. Однак, у листопаді 2018 року невідомі особи проникли до кімнати № [NUMBER] у гуртожитку, що знаходиться у [ADDRESS] у її відсутність, зняли вхідні двері та встановили нові броньовані двері, встановили нові замки, а в кімнаті залишилися речі позивача, документи. Тобто, підставою позову про вселення у кімнату позивач зазначала незаконне виселення без рішення суду. Зазначені обставини були підтверджені показаннями свідка [PERSON] , допитаної в судовому засіданні та поясненнями представника відповідача, який не заперечував того, що ТОВ «Фірма Аронж» після закінчення договору найму у серпні 2017 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення. Проте, не дочекавшись рішення суду, представники фірми просто прийшли до кімнати позивача, замінили двері та викинули речі позивача На даний час рішення суду про усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення не ухвалювалося. Представник відповідача в судовому засіданні вказав, що, позов про усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення [PERSON] залишений без розгляду. Згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (див., серед багатьох інших джерел, рішення у\~справі «Прокопович\~проти Росії» (Prokopovich v. Russia), заява № 58255/00, п. 36, ECHR 2004-XI (витяги). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine», заява № 30856/03) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло. Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1\~ст. 8 Європейської Конвенції з прав людини\~та основоположних свобод, яка гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Вона охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. \~Отже, порушене право позивача підпадає під гарантії, передбачені ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як встановлено судом, [PERSON] була вселена до гуртожитку, а саме в кімнату [ADDRESS] на підставі ордеру, що підтверджується відміткою в картці прописки (форма А), а отже [PERSON] на законних підставах займала вказану кімнату в гуртожитку. Крім того, в судовому засіданні не встановлено та матеріали справи не містять, що у [PERSON] є інше житло, де вона може проживати. Втім враховуючи, що [PERSON] була вселена до гуртожитку ще в 1987 році, тобто протягом значного часу там проживала, то суд вважає, що остання мала достатні та триваючі зв`язки з конкретним місцем проживання у гуртожитку і таке житло в силу п.1 ст. 8 Конвенції підлягає захисту, а тому відповідно порушене право позивача підлягає відновленню, шляхом вселення у це житло. У ході судового розгляду позивач надала низку доводів, стверджуючи, що її виселення становить для неї надмірний тягар. Зокрема, вона стверджувала, що вона добросовісно була вселена до гуртожитку, уклала договір найму та вважалась законними наймачем протягом значного часу, сплачуючи витрати на утримання, ремонт майна та інші обов`язкові платежі. Загалом, з огляду на ненадання відповідачами належного обґрунтування для відхилення доводів позивача щодо застосовності до її справи законодавства відносно її виселення та відсутності оцінки співрозмірності її виселення, суд вважає, що позивача було позбавлено адекватних процесуальних гарантій у процесі прийняття відповідачами свавільного рішення щодо її права на житло. Тобто судом встановлено, що відповідачами порушено право позивача на повагу до свого житла, що включає можливість виселення лише у судовому порядку. Судом при винесенні рішення також враховується, що з метою захисту житлових прав мешканців гуртожитків, недопущення їх незаконного виселення із займаних ними на визначених цим Законом України Про забезпечення реалізації житлових прав жителів гуртожитків правових підставах жилих приміщень, недопущення відчуження гуртожитків, що будувалися за радянських часів (до 01 грудня 1991 року) за загальнодержавні кошти, запроваджується мораторій на виселення з гуртожитків мешканців (крім виселення мешканців гуртожитків за рішенням суду) та відчуження (крім передачі у комунальну власність відповідних міських, селищних, сільських рад відповідно до цього Закону) гуртожитків, що перебувають у повному господарському віданні або оперативному управлінні підприємств, організацій, установ незалежно від форми власності або увійшли до статутних фондів чи капіталів акціонерних чи колективних товариств (організацій), створених у процесі приватизації чи корпоратизації (у тому числі тих, що в подальшому були передані до статутних капіталів (фондів) інших юридичних осіб або відчужені в інший спосіб), з дня опублікування цього Закону до завершення виконання Загальнодержавної цільової програми передачі гуртожитків у власність територіальних громад. Суд, вирішуючи справу у межах заявлених вимог, оцінивши показання свідка, пояснення представника відповідачів та письмові докази у справі щодо їх допустимості достовірності, як кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню, приходить до висновку, що право позивача на можливість виселення лише у судовому порядку та на повагу до свого житла та особистого життя було порушено, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Щодо розподілу судових витрат За правилами\~ст.141 ЦПК України\~підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача понесені ним документально підтверджені витрати по оплаті судового збору в розмірі 764 грн. 50 коп. в рівних частках з кожного.

Outcome: approved