Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Просив стягнути на його користь з [PERSON] аліменти на утримання дитини, сина - [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 (однієї четвертої частки) усіх доходів відповідачки, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% (відсотків) прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення даної заяви до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги обгрунтував тим, що з відповідачкою [PERSON] перебував у шлюбі, від якого народився син [PERSON] , [INFO] . 11 травня 2018 року Рівненським міським судом Рівненської області, було винесено заочне рішення суду щодо розірвання шлюбу та визначення з ним , як з батьком проживання дитини. З червня 2017 року син [PERSON] перебуває на його повному матеріальному утриманні.Мати дитини, як до розірвання шлюбу так і після розірвання шлюбу життям сина не цікавиться, не контактує з ним, матеріальної допомоги на його утримання не надає. Від спільних знайомих йому стало відомо, що його колишня дружина інколи їздить за межі України на заробітки, але при цьому її часто бачать в місті, тому де і ким працює відповідачка та який розмір її доходів йому не відомо. Він, як батько, належним чином виконує свої обов`язки щодо матеріального утримання дитини. Систематично купує йому відповідно до пори та сезону року необхідний одяг, взуття, в тому числі побутові предмети, постіль, рушники, розвиваючі іграшки та комп`ютерну техніку для підготовки до навчання та розвитку, купує всі необхідні вітамінізовані продукти харчування найкращої якості, також несе додаткові витрати на дитину щодо садочку та інші витрати пов`язані з оздоровленням, лікуванням, культурним та духовним розвитком. У нього на утриманні крім сина перебуває ще донька [PERSON] , [INFO] , яка народилась від стосунків з [PERSON] . Відповідачка після розірвання шлюбу більше дітей не народжувала, заміж не виходила, утриманців не має, а тому є несправедливим, що вона ухиляється від матеріального утримання єдиного сина, який народився у них за час шлюбу. Позивач [PERSON] до початку судового засідання подав до суду заяву згідно якої просив справу розглядати у його відсутність , позов підтримав, просив задовольнити. Не заперечив проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка [PERSON] будучи повідомленою про день, час та місце слухання справи належним чином рекомендованою кореспонденцією, що підтверджується повернутими до суду поштовими повідомленнями про вручення судових документів та повістки, у судове засідання не з`явилася повторно. З заявою про розгляд справи у її відсутність не зверталася, причину неявки суду не повідомила . Письмового відзиву на позов не подала. За наведених обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних у справі матеріалів з ухваленням заочного рішення відповідно до ст.ст. 280 - 282 ЦПК України, проти чого не заперечив позивач. Ухвалою Рівненського міського суду від 05.08.2022 р. відкрите спрощене позовне провадження у справі з викликом сторін. Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності суд прийшов до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення. Судом встановлено, що заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11.05.2018 року у справі № 569/17267/17 шлюб між [PERSON] та [PERSON] , розірвано, малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , залишено проживати з батьком [PERSON] . Так, сторони від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] ,що підтверджується оглянутим судом свідоцтвом про народження дитини, виданого згідно актового запису № 11, зареєстрованого 04.01.2016 р.Відділом ДРАЦС Рівненського міського управління юстиції , де батьками дитини вказані [PERSON] та [PERSON] . Згідно Довідки про реєстрацію місця проживання особи № 95677 від 05.09.2018 року, місце проживання [PERSON] , [INFO] , зареєтроване за адресою [ADDRESS] , що є зареєстрованим місцем проживання позивача згідно відмітки на а.с. 11 його паспорту. Крім того, судом встановлено, що [PERSON] має на утриманні доньку [PERSON] , [INFO] . З оглянутого судом свідоцтва про народження вбачається, що батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , згідно актового запису № 548 від 02.11.2019р., зареєстрованого Рівненським міськрайонним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Рівненській області. Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до вимог ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як зазначено у ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду аліменти присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обов`язку батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення дитини на рівні не менше встановленого прожиткового мінімуму є спільним обов`язком батьків, тобто матері та батька. Як визначено у статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з принципами Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. (Принцип 2) Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. (Принцип 4). Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Він повинен, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. (Принцин 6) Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 182 СК України, передбачено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1-3 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Відповідно до ч. 1- 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Враховуючи загальні засади регулювання сімейних відносин, визначених у статті 7 СК України, а саме, рівність прав і обов`язків матері і батька щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою (ст. 141 СК України), суд прийшов до висновку, що відповідачка ухиляється від виконання свого обов`язку щодо утримання дитини, відтак, аліменти підлягають до стягнення рішенням суду. Так, підлягають до стягнення звідповідачки на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26.07.2022 р. до повноліття дитини, визнаючи такий розмір аліментів справедливим та розумним. Рішення суду про стягнення аліментів на дитину у межах суми платежу за один місяць з 26.07.2022р. по 26.08.2022 р. - допустити до негайного виконання. Судові витрати - судовий збір підлягає до стягнення з відповідачки в прибуток державного бюджету в сумі 992,40 грн. за вимогу про стягнення аліментів від сплати якого позивач був звільнений при пред`явленні позову. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 180,182, 184 СК України,

Outcome: approved