Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-08 00:00:00

[PERSON] (далі - [PERSON] , позивач) звернувся до суду з позовом до Громадської організації «Громадська організація інвалідів «Українське товариство сліпих» (далі - відповідач-1, ГО «ГОІ «Українське товариство сліпих»), Кременчуцького учбово-виробничого підприємства Українського товариства сліпих (далі - відповідач-2, Кременчуцьке УВП Українського товариства сліпих,), у якому просить: визнати такою, що порушує права позивача на повагу до його гідності, честі та недоторканість ділової репутації розповсюджену ГО «ГОІ «Українське товариство сліпих» наступну інформацію: «За даними з УТОС, директор підприємства [PERSON] звільнений за одноразове грубе порушення трудових обов`язків п. 1 ст. 41 КЗпП»; визнати недостовірною та такою, що порушує права позивача на повагу до його гідності, честі та недоторканість ділової репутації розповсюджену Кременчуцьким УВП Українського товариства сліпих наступну інформацію: «За даними з УТОС, директор підприємства [PERSON] звільнений за одноразове грубе порушення трудових обов`язків п. 1 ст. 41 КЗпП». В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що він перебував на посаді директора Кременчуцького УВП Українського товариства сліпих до 18.10.2021 року та був звільнений на підставі постанови Президії Центрального правління ГО «ГОІ «Українське товариство сліпих» від 12.10.2021 року № 02-03. Позивач зазначає, що постанова Президії Центрального правління ГО «ГОІ «Українське товариство сліпих» від 12.10.2021 року № 02-0, наказ від 18.10.2021 року № 34-п щодо його звільнення з посади директора Кременчуцького УВП Українського товариства сліпих за одноразове грубе порушення трудових обов`язків керівником підприємства за п. 1 ст. 41 Кодексу законів про працю України (далі -КЗпП України) є незаконними, а як наслідок і його звільнення є незаконним. У Кременчуцькій газеті, розміщеній в мережі інтернет, незаконно розповсюджена інформація: «За даними з УТОС, директор підприємства [PERSON] звільнений за одноразове грубе порушення трудових обов`язків п. 1 ст. 41 КЗпП». Тобто, відповідачами за допомогою засобів масової інформації незаконно розповсюдженні відомості про звільнення позивача з посади директора Кременчуцького УВП Українського товариства сліпих, на що він своєї згоди не давав, з метою створення враження у суспільстві про некомпетентність позивача як керівника та неможливості у подальшому знайти роботу на посаді керівника, що свідчить про здійснення морального тиску на позивача як інваліда другої групи по зору з дитинства та ветерана праці, що є неприпустимо. Таким чином, відповідачами допущено незаконне втручання в особисте життя позивача шляхом розповсюдження відомостей про його звільнення, що є порушенням статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та його прав як інваліда другої групи по зору з дитинства, ветерана праці. Позивач вказує, що поширенням відповідачами недостовірної інформації про нього завдано шкоди його немайновим інтересам - гідності, честі та діловій репутації. Із урахування наведених обставин, позивач просив задовольнити позовні вимоги. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15.12.2021 року у вищевказаній цивільній справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 15.03.2022 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15.03.2022 року розгляд справи у підготовчому засіданні відкладено на 09.08.2022 року. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09.08.2022 року закрито підготовче провадження у вказаній цивільній справі та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 09.12.2022 року. У судове засідання позивач не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить позов задовольнити. У судове засідання представники відповідачів не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило. Від ГО «ГОІ «Українське товариство сліпих» надійшли письмові пояснення на позовну заяву, у яких зазначає, що відповідачами не вчинено будь-яких протиправних діянь, які б порушували честь, гідність чи ділову репутацію [PERSON] , у зв`язку із чим просить відмовити у задоволенні позову. У зв`язку із поданням всіх документів по суті спору, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних матеріалів справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] працював на посаді директора Кременчуцького УВП Українського товариства сліпих. Постановою Президії Центрального правління Українського товариства сліпих від 12.10.2021 року № 02-03 звільнено [PERSON] з посади директора Кременчуцького УВП Українського товариства сліпих 18 жовтня 2021 року за одноразове грубе порушення трудових обов`язків керівника підприємства згідно з п. 1 частини першої ст. 41 КЗпП України. У публікації Кременчуцької газети, яка розміщена у мережі Інтернет («https://kg.ua/news/pitannya-budivnictva-na-misci-gurtozhitku-utos-novoyi-bagatopoverhivki-mozhe-zrushiti-z-miscya), зазначено: «за даними з УТОС, директор підприємства Юрій Грішин звільнений за одноразове грубе порушення трудових обов`язків (п. 1 ст. 41 КЗпП)». Відповідно до ст. 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Разом з тим, відповідно до ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Статтею 32 Конституції України встановлено, зокрема, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації. Відповідно до ч. 1 ст. 200 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Частиною 1 статті 201 ЦК України визначено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: зокрема честь, гідність і ділова репутація. Суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право; При цьому, згідно з положеннями ст. 277 ЦК України обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Отже, підставою для задоволення позову у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи є сукупність усіх обставин юридичного складу правопорушення, а саме: - поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б однієї особи у будь-який спосіб; - поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; - поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності; - поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. За відсутності хоча б однієї з наведених обставин підстави для задоволення позовних вимог відсутні. При цьому недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Всупереч вищенаведеним вимогам, позивач не довів належними доказами існування всіх підстав для визнання спірної інформації не достовірною та її спростування. Звертаючись до суду, позивач просив визнати недостовірною та такою, що порушує його права на повагу до його гідності, честі та недоторканість ділової репутації розповсюджену відповідачами наступну інформацію: «За даними з УТОС, директор підприємства [PERSON] звільнений за одноразове грубе порушення трудових обов`язків п. 1 ст. 41 КЗпП». Матеріалами справи не підтверджується, що за своїм характером спірна поширена інформація містить недостовірні відомості. Судом встановлено та позивачем не заперечується, що постановою Президії Центрального правління Українського товариства сліпих від 12.10.2021 року № 02-03 звільнено [PERSON] з посади директора Кременчуцького УВП Українського товариства сліпих 18 жовтня 2021 року за одноразове грубе порушення трудових обов`язків керівника підприємства згідно з п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Позивач не скористався наданим йому правом спростувати інформацію, яку він вважає недостовірною, а саме, надати докази на підтвердження того, що його звільнення було незаконним. При цьому, із відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень, судом встановлено, що рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28.02.2022 року у справі № 537/5719/21, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 31 травня 2022 року, у задоволенні позову [PERSON] до ГО «ГОІ «Українське товариство сліпих» про визнання протиправною та скасування постанови Президії Центрального правління Українського товариства сліпих ГО «ГОІ «Українське товариство сліпих» від 12.10.2021 № 02-03, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено. Таким чином, за своїм характером спірна поширена інформація містить достовірні відомості та підтверджується наданими у справі доказами. Крім того, у пункті 6.5. постанови Великої Палати Верховного Суду 12.11.2019 року у справі № 904/4494/18 (провадження № 12-110гс19) зроблено висновок, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник вебсайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник вебсайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника вебсайту можуть бути витребувані відповідно до положень процесуального законодавства в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет. У матеріалах справи відсутні докази того, що інформація про позивача, яка опублікована у Кременчуцької газети в мережі Інтернет, була поширена саме відповідачами. Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч.ч. 1, 3 ст. 77 ЦПК України). За положеннями ст. 80 цього Кодексу, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінюючи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю позовних вимог, оскільки позивачем не представлено, а судом не отримано жодних переконливих доказів на їх підтвердження. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed