Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, які в подальшому уточнив, до [PERSON] про поділ в натурі житлового будинку садибного типу з господарсько-побутовими будівлями і спорудами. В обґрунтування позову зазначив, що йому та відповідачу [PERSON] на праві власності належить житловий будинок садибного типу з господарсько-побутовими будівлями і спорудами по [ADDRESS] . [PERSON] належить Ѕ частина зазначеної садиби на підставі договору купівлі-продажу, а [PERSON] належить Ѕ частина зазначеної садиби на підставі договору дарування. Позивач наполягає, що сторони домовились про порядок володіння та користування нерухомим майном, що перебуває в їхній спільній частковій власності таким чином, що кожен із них користується відокремленими спорудами вказаного будинковолодіння з ізольованими жилими і підсобними приміщеннями та самостійними виходами. Сторони бажають здійснити поділ у натурі належної їм садиби, оскільки існує технічна можливість виділення кожній із сторін самостійних і відособлених об`єктів нерухомості. Оскільки в позасудовому порядку вирішити питання про поділ в натурі належного сторонам будинковолодіння останні не мають можливості, тому позивач змушений був звернуся до суду з даним позовом. Враховуючи викладене вище, просить суд поділити в натурі між співласниками [PERSON] та [PERSON] житловий будинок садибного типу з господарсько-побутовими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Ухвалою судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 10.10.2022 прийнято до розгляду та відкрито спрощене провадження з повідомленням (викликом) сторін у даній справі. 21.11.2022 від представника позивача [PERSON] адвоката Сизька Д.Б. надійшла заява про уточнення позовних вимог. \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, але від його представника адвоката Сизька Д.Б. надійшло клопотання про розгляд справи без його участі. На задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, але подала до суду заяву про визнання позову з уточненими позовними вимогами та розгляд справи без її участі. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення із наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 31.08.1991 реєстр № 2559, посвідченого нотаріусом Золотоніської державної нотаріальної контори Сахно В.І., належить Ѕ частки житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель за адресою: [ADDRESS] , що стверджується даними витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.06.2022 за №302640294. [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору дарування частки житлового будинку від 16.09.2022 реєстр №1823, посвідченого приватним нотаріусом Золотоніського районного нотаріального округу Черкаської області, належить Ѕ частки житлового будинку з усіма надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] , що стверджується даними витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.09.2022 за №310068937. Відповідно до довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості по [ADDRESS] від 02.10.2022, оціночна вартість об`єкта оцінки становить 90636,00 грн. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.06.2022, [PERSON] є власником Ѕ частини будинку по [ADDRESS] . Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] та [PERSON] , як співвласники будинковолодіння, яке знаходиться у їхній спільній частковій власності, домовились про порядок володіння та користування нерухомим майном, таким чином, що кожен із них користується відокремленими спорудами спільного будинковолодіння з ізольованими жилими і підсобними приміщеннями та з самостійними виходами. Суд зважає, що вказана обставина відповідачем не заперечується, а тому, на підставі норм ч. 1 ст. 82 ЦПК України, вказана обставина не підлягає доказуванню, оскільки сумнівів щодо достовірності вказані дані у суду не викликають. Нормами чинного законодавства України визначено, що правовий режим спільної власності визначається нормами Цивільного кодексу\~України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження спільною власністю здійснюється за згодою всіх її власників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України\~власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319\~ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно зі ст.\~356\~ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Співвласникам, як і кожному окремому власнику речі, належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, що належить їм на праві спільної часткової власності. Відповідно до ст.ст. 358, 364\~ЦК України кожен із співвласників спільної власності має право на виділ у натурі частки, що є у спільній власності. При цьому, відповідно до ч. 3 ст.\~364\~ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. У частинах першій, третій статті 364\~ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. У постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року в справі № 6-12цс13 зроблено висновок, що «у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється зі спільної власності, у разі поділу спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників (стаття 367 ЦК України). Виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку зі самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин, поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників». Згідно із ст.\~367\~ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Відповідно до положень Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян за жилий будинок" №7 від 04.10.1991, при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом. Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. У спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв`язку з цим стосовно до ст.\~119\~ЖК України ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. У тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання та перепланування будинку, він проводиться при наявності дозволу на це виконкому місцевої ради. При поділі жилого будинку суд зобов`язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена -(ізольована після переобладнання) частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику. Як встановлено вище, сторони по справі здійснили розподіл між собою вказаного будинковолодіння з ізольованими жилими і підсобними приміщеннями та самостійними виходами. Згідно ч. 4 ст.\~206\~ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Outcome: approved