Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-13 00:00:00

01.07.2016 позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просив суд визнати недійсним заповіт [PERSON] на користь [PERSON] посвідчений 28.04.2010 державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори. В обґрунтування позову посилається на те, що [INFO] у віці 89 років померла його мати [PERSON] , про що 09 листопада 2015 року складено вiдповiдний актовий запис № 16754, підтвердженням чого є свідоцтво про смерть, видане відділом реєстрації смерті у м. Києві Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м.Києві 09 листопада 2015 року. Вказує, що 29 березня 2016 року звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Поварової Л.Б. iз заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , проте нотаріус повідомила, що вже відкрито спадкову справа у приватного нотаріуса Бабенко В.В. за заявою відповідача [PERSON] про прийняття спадщини за заповітом після смерті бабусі [PERSON] , яка заповiдала все своє майно де б таке не було та з чого б воно не складалося, та взагалі все те, що їй належатиме на день її смерті, та те, на що вона матиме право за законом, своїй онуці - [PERSON] . Заповіт на відповідача був посвідчений 28 квітня 2010 року державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Бодак О.М. Однак, позивач вважає цей заповіт недійсним, з наступних підстав. Так, позивач вважає, що складення оспорюваного заповіту не відповідало внутрішній волі [PERSON] . Окрім того, як вказує позивач, спадкодавець зазначала, що хотіла б залишити йому своє майно, враховуючи, що задовго до смерті та на момент самої смерті разом постійно проживали у будинку [ADDRESS] , а син (позивач) надавав їй протягом всього літнього життя належний догляд, повне утримання, опіку та поніс усi затрати з медичним обстеженням та лікуванням, похованням. Зазначає, що на час складання заповіту, його матері виповнилося 84 роки. В останні роки в неї розвивався віковий склероз і почастішали випадки не сприйняття дійсних подій. Внаслідок цього, вона постійно перебувала на обстежені у невропатолога та психіатра, терапевта, хірурга, про що свідчать записи лікарів в медичній книзі. На день посвідчення заповіту на користь [PERSON] , у його матері спостерігався процес психічного розладу, приступи епілепсії, вона не керувала та не надавала значення своїм діям, що підтверджується медичними документами та заключеннями (висновками) медичних спеціалістів. Також, позивач звертає увагу на те, що спадкодавець починаючи з 2006 року та до самої смерті була в безпорадному стані, з постійними приступами епілепсії, які в сукупності вплинути на не усвідомлювання значення своїх дій та керування ними. Останні 10 років вона була у безпорадному стані, практично не могла рухатися і не могла самостійно скласти та підписати заповіт, крім того в неї не було взагалі такого бажання, усі спроби лікування поліпшити її психічний стан позитивного результату не мали. У свою чергу, він лікував матір у приватних клініках. Відповідач до бабусі не приїжджала, не цікавилися її життям, проте її було відомо про хворобу [PERSON] . Окрім того, витрати на поховання матері ніс він та його син. [PERSON] з 2006 року постійно перебувала під наглядом лікарів у зв`язку з психічним розладом здоров`я, в неї спостерігалося порушення сприйняття, мислення, емоцій, інтелекту та пам`яті. Досить часто виходила з дому і потім не могла повернутися, часто губилася та позивач досить часто її розшукував, в той час відповідач скористалася її безпорадністю та оформила заповіт, а нотаріус не вимагала довідок від психіатра та невролога, чим були порушенні норми оформлення заповіту, заповіт був укладений без присутності свідків. Оспорюванний заповіт був укладений у 2010 році в Дев`ятій Київській державній нотаріальній конторі, але заповідач вже на той момент не могла самостійно пересуватися. Враховуючи наведене, вважає, що складення оспорюваного заповіту не відповідало дійсній волі спадкоємця, що свідчить про недодержанням в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені частиною 3 статті 203 ЦК України щодо вільного волевиявлення заповідача, що у свою чергу, є підставою недійсності правочину. При цьому, на переконання позивача, підпис та напис на заповіті очевидно виконаний не [PERSON] . Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.07.2016 справу передано у провадження судді Усатовій І.А. Ухвалою суду від 07.07.2016 у справі відкрито провадження та призначено до судового розгляду. 09.09.2016 стороною відповідача подано до суду заперечення на позовну заяву, в яких представник відповідача просила суд відмовити у задоволенні позову. Посилалась на те, що на випадок своєї смерті [PERSON] склала заповіт від 02.04.2010, посвідчений державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Бодак О.М., зареєстрований в реєстрі за №1-71, яким заповіла відповідачу [PERSON] все належне майно. Відтак спадкування повинно здійснюватись за заповітом. При цьому, надана суду відповідачем, разом з позовом, копія медичної карти амбулаторного хворого на ім`я [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , на думку відповідача, є недопустимим доказом у справі. Посилається на те, що дана копія медичної карти амбулаторного хворого на ім`я [PERSON] , заведена з 12.10.2006, складена та заповнена не як треба, починаючи з 12.10.2006, за формою первинної облікової документації № 025/0, яка затверджена наказом Міністра охорони здоровя України від 27.12.1999 за № 302, а за формою первинної облікової документації, яка діє на даний час, а саме за формою № 025/o "Медична карта амбулаторного хворого №__", затвердженою наказом Міністра охорони здоров`я України від 14.02.2012 за № 110 «Про затвердження форм первинної облікової документації та Інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності та підпорядкування». Дану медичну карут на ім`я [PERSON] неможливо було заповнити з 12.10.2006, в тому числі на момент обстеження [PERSON] у 2010 році, оскільки на той час така форма первинної облікової документації взагалі не була прийнята наказом Міністра охорони здоров`я України від 14.02.2012 за № 110 «Про затвердження форм первинної облікової документації та Інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності та підпорядкування». Також дана копія медичної карти є неповною, оскільки у ній відсутні розділи ІІ, ІІІ, ІV, V, а заповнені наявні розділи записані одним почерком без чіткого зазначення дати обстеження, прізвища, ім`я та по-батькові лікаря, його підпису та печатки. Водночас, з наданої позивачем копії медичної карти амбулаторного хворого не вбачається, що [PERSON] з 28.01.2010 хворіла на психічну хворобу, а тим більше не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, а наявний один запис у медичній картці за 2010 рік не стосується психічної хвороби та не підтверджує її наявність у [PERSON] . Будь-яких належних доказів, які б свідчили про той факт, що [PERSON] не усвідослювала значення своїх дій в момент підписання заповіту, позивачем не надано. 09.09.2016 представником відповідача також подано до суду клопотання про забезпечення доказів. Ухвалою суду від 09.09.2016 задоволено вказане клопотання та витребувано з Київської міської клінічної лікарні №2 належно засвідчену історію хвороби [PERSON] , [INFO] ; з Київського міського клінічного онкологічного центру належно засвідчену історію хвороби [PERSON] , [INFO] ; з Територіального медичного об`єднання «Психіатрія» у м. Києві інформацію чи перебувала [PERSON] на обліку у психіатричній лікарні; з КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2 Солом`янського району м. Києва, медичної амбулаторії №10» медичну картку амбулаторного хворого [PERSON] 19.10.2016 до суду надійшов лист Київського міського клінічного онкологічного центру, згідно якого з 22.11.2004 по 01.12.2004 [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в гінекологічному відділенні КМКОЦ. З грудня 2004 року пацієнтка за медичною допомогою до КМКОЦ не зверталась. 28.10.2016 до суду надійшов лист Територіального медичного об`єднання «Психіатрія» у м. Києві, згідно якого адміністрацію ТМО «Психіатрія» у м.Києві повідомляє, що згідно перевірки мед документації та архівних даних за 2005-2016 р.р., гр.. [PERSON] в лікарні не значиться. 14.11.2016 до суду надійшло клопотання представника позивача про виклик та допит свідків, клопотання про допит сторін, клопотання про допит свідків, клопотання про витребування документів. 18.11.2016 на адресу суду від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бабенко В.В. надійшла належним чином завірена копія спадкової справи №21/2015, відкрита після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . 26.12.2016 на адресу суду від КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Солом`янського району м. Києва надійшла медична карта амбулаторного хворого [PERSON] 28.11.2017 до суду надійшло клопотання представника позивача про призначення почеркознавчої експертизи. 28.03.2018 до суду надійшло клопотання представника позивача про призначення почеркознавчої експертизи. 07.09.2018 до суду надійшла заява позивача про зміну підстав позову. В обґрунтування заяви вказує, що протягом останніх років життя заповідач [PERSON] при спілкуванні з ним не вказувала, що підписувала чи просила когось підписати заповіт, складений на когось із родичів, більше того, стверджувала, що ніякого заповіту їй не потрібно, оскільки вважала, що все майно, яке їй належить перейде йому, як сину. Таким чином, позивач вважає, що підпис і рукописний текст «Цей заповіт прочитано мною [PERSON] в голос і підписаний особисто», у заповіті від 28.04.2010, посвідченому державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Бодак О.М., згідно з яким [PERSON] заповіла все належне їй майно [PERSON] , не належить заповідачу, а, каліграфічне написання даного речення не відповідає віковому цензу особи даного віку. Враховуючи зазначене, вказує, що заповіт складений 28.04.2010 від імені [PERSON] не був підписаний заповідачем, а іншою особою, що є підставою для визнання його недійсним. Ухвалою суду від 18.09.2018 заяву представника [PERSON] - [PERSON] про призначення судової почеркознавчої експертизи задоволено та призначено у справі судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено відповідні питання, зупинено провадження у справі 06.12.2018 на адресу суду надійшов лист КНДІСЕ про надання додаткових матеріалів та оплату експертизи. Ухвалою суду від 17.12.2018 провадження у справі поновлено та призначено справу до розгляду. 30.01.2019 до суду надійшли клопотання представника позивача про витребування доказів. Протокольною ухвалою суду від 06.02.2019 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про долучення вільних зразків підпису. Ухвалою суду від 06.02.2019 витребувано від Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори оригінал заповіту [PERSON] від 28 квітня 2010 року, посвідченого державним нотаріусом Бодак О.М.; від приватного нотаріуса Бабенко В.В. оригінал заповіту [PERSON] від 28 квітня 2010 року, посвідчений державним нотаріусом Бодак О.М.; від Головного управління Пенсійного фонду України в місті оригінали документів з пенсійної справи [PERSON] , [INFO] , які містять підпис чи рукописні тексти останньої. 20.02.2019 надійшло клопотання представника позивача про долучення до матеріалів справи квитанції про оплату експертизи. 10.04.2019 до суду надійшло повідомлення КНДІСЕ про неможливість надання висновку судово-почеркознавчої експертизи. 06.06.2019 до суду надійшло клопотання КНДІСЕ про направлення клопотання, рахунку попередньої оплати висновку експертів та матеріалів справи. 08.07.2019 до суду надійшов лист приватного нотаріуса КМНО Бабенко В.В. 09.07.2019 на адресу суду від Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори надійшла належним чином завірена копія заповіту [PERSON] від 28.04.2010. 01.11.2019 до суду надійшло повідомлення КНДІСЕ про неможливість надання висновку судово-почеркознавчої експертизи. 18.06.2020 до суду від КНДІСЕ надійшов висновок експертів за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи №34763-34764/19-32 від 12.06.2020. Ухвалою суду від 30.06.2021 позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: державний нотаріус Дев`ятої київської нотаріальної контори Бодак О.М. про визнання заповіту недійсним, залишено без розгляду. 19.07.2021 на адресу суду надійшла апеляційна скарга представника позивача на ухвалу суду від 30.06.2021 про залишення позову без розгляду. Ухвалою Київського апеляційного суду від 02.08.2021 відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою представника позивача [PERSON] - [PERSON] на ухвалу Солом`янського районного суду м.Києва від 30.06.2021 про залишення позову без розгляду, у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: державний нотаріус Дев`ятої київської нотаріальної контори Бодак О.М. про визнання заповіту недійсним. 02.08.2021 до Київського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга позивача на ухвалу суду від 30.06.2021 про залишення позову без розгляду. Ухвалою Київського апеляційного суду від 06.08.2021 відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою позивача [PERSON] на ухвалу Солом`янського районного суду м.Києва від 30.06.2021 про залишення позову без розгляду, у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: державний нотаріус Дев`ятої київської нотаріальної контори Бодак О.М. про визнання заповіту недійсним. Ухвалою Київського апеляційного суду від 10.08.2021 призначено вищезазначену справу до розгляду. Постановою Київського апеляційного суду від 28.09.2021 апеляційну скаргу позивача [PERSON] задоволено, апеляційну скаргу представника позивача [PERSON] - [PERSON] задоволено частково, ухвалу Солом`янського районного суду м.Києва від 30.06.2021 скасовано та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. 14.12.2022 до суду надійшла заява представника позивача про зміну (доповнення) підстав позову. Протокольною ухвалою суду від 14.12.2022 вказану заяву повернуто позивачу. У судовому засіданні відповідач та його представник проти задоволення позову заперечували з підстав, викладених у відзиві, посилались на необгрутованість позовних вимог. Позивач та треті особи в судове засідання не з`явились, про місце та час судового засідання повідомлені належним чином. Від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке протокольною ухвалою суду від 14.12.2022 було залишено без задоволення. Від представника третьої особи до суду надійшла заява про розгляду справи без його участі. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Стаття 2 ЦПК України передбачає, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. При цьому слід виходити з положень ст. 11 ЦК про підстави виникнення цивільних прав і цивільних обов`язків. Відповідно до них цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . З копії матеріалів спадкової справи №21/2015, яка була відкрита після смерті [PERSON] , вбачається, що останньою 28.04.2010 було складено заповіт. Відповідно до заповіту від 28.04.2010, який було підписано [PERSON] та посвідчено приватним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори, на бланку ВМР 800581, зареєстровано в реєстрі нотаріальних дій за номером 1-871, [PERSON] заповідала все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право [PERSON] , 1975 р.н.. Позивач, звертаючись до суду з позовом, з урахуванням зміни підстав позову, посилається на те, що підпис який міститься у вищевказаному заповіті та рукописний текст «Цей заповіт прочитано мною [PERSON] в голос і підписаний особисто» не належать його померлій матері [PERSON] , а тому заповіт має бути визнаний недійсним. Відповідно до ст.ст.202-204 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч.1-3, 5 та 6 ст.203 цього кодексу. За змістом ч.3 ст.203 ЦК України однією із загальних вимог, дотримання якої необхідно для дійсності правочину, є вимога щодо волевиявлення учасника правочину, яке повинно бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України). Відповідно до ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Відповідно до частини другої ст. 1236 ЦК України заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Відповідно до частини четвертої ст. 1236 ЦК України чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. За умовами ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. (ч.3, 4 ст.12 ЦПК України) Згідно частин 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають і змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Позивач, доводячи позицію викладену в позовній заяві, скористався своїм правом на ініціювання проведення судово-почеркознавчої експертизи. Згідно висновку експертів за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи №34763-34764/19-32 від 12.06.2020: 1. Підписи від імені [PERSON] у обох примірника заповіту від 28.04.2010, посвідченого держаним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Бодак О.М. виконані письмовим приладдям, а саме: кульковою ручкою без застосування технічних засобів та без попередньої підготовки. 2. Рукописні записи, що починаються словами «Цей Зоповит» та закінчуються словами «... особисто» у примірниках №1 та №2 заповіту від 28.04.2010, посвідченого державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Бодак О.М., виконані [PERSON] . Підписи від імені [PERSON] у примірниках №1 та №2 заповіту від 28.04.2010, посвідченого державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Бодак О.М. виконані [PERSON] . 3. Питання про те, ким, чоловіком чи жінкою, виконано рукописний текст, підпис та прізвище ( [PERSON] ) від імені [PERSON] у заповіті від 28 квітня 2010 року, посвідченого державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Бодак О.М. не вирішувалось, з причин, вказаних у п.2 дослідницької частини висновку. 4. Рукописні записи, щ починаються словами «Цей Зоповит» та закінчуються словами «... особисто» та підписи від імені [PERSON] у примірниках №1 та №2 заповіту від 28.04.2010, посвідченого державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Бодак О.М., виконані [PERSON] під впливом збиваючих факторів природного характеру, до яких, ймовірніше за все, відноситься старечий вік виконавця, що спричинив вікові зміни організму. 5. Питання про те, до якої вікової групи належить особа, що виконала рукописний текст, підпис та прізвище ( [PERSON] ) від імені [PERSON] у заповіті від 28 квітня 2010 року, посвідченому державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Бодак О.М. не вирішувалось, зпричин, вказаних у п.2 дослідницької частини висновку. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що наявні у матеріалах справи докази не підтверджують обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги про визнання заповіту недійсним, а саме те, що підпис та рукописний текст, які містяться у заповіті [PERSON] від 28.04.2010 їй не належать. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, а тому у позові слід відмовити. Суд,

Outcome: dismissed