Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-08 00:00:00

15 грудня 2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що 27.06.2019 року між сторонами було укладено договір позики, згідно якого позивач 07.11.2018 року надав у борг відповідачу 15 000,00 дол. США, які останній зобов`язувався повернути до 30 серпня 2019 року. Відповідач уникає сплати боргу в добровільному порядку, станом на день подання позову боргу не повернув. Тому на підставі вищевказаного позивач просив суд позов задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу у розмірі 424 369,50 грн., що еквівалентно 15 000,00 до. США, та 3 % річних станом на 07 грудня 2020 року у розмірі 26 545,73 грн. У судове засідання позивач не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи його було повідомлено належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягав та просив їх задовольнити. У судове засідання відповідач не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи його було повідомлено належним чином, не надав заяву про розгляд справи без його участі, правом надати відзив не скористався, причини неявки суду не відомі. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідач не скористався процесуальним правом подачі Відзиву на позовну заяву, а також доказів на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, відповідно до ч.3 ст. 211, ч.4 ст. 223, ч.1 ст. 280, ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності Відповідача на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21.12.2020 року провадження в справі було відкрито в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12.11.2021 року підготовче провадження в справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті. Суд, дослідивши в сукупності зібрані в справі докази, дійшов висновку, що позивач в обґрунтування заявлених вимог надав суду належні і допустимі докази, і тому позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до розписки від 27 червня 2019 року між [PERSON] до [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого позивач надав у борг 07 листопада 2018 року відповідачу 15 000,00 доларів, які останній зобов`язувався повернути до 01 березня 2021 року. Проте, станом на день подання позову 15.12.2020 року [PERSON] борг не повернув. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У ч.1 ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу тощо), або утриматися від виконання певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання зобов`язання. З огляду на ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести чи спростувати ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач не надав суду будь-яких належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог позивача. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] за Договором позики від 27 червня 2019 року, заборгованості у розмірі 450 915,23 грн.. з яких : 424 369,50 грн. - сума основного боргу, 26 545,73 грн. - 3 % річних, підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 4509,15 грн. З огляду на вищевикладене, відповідно до ст. ст. 207, 626, 627, 509, 526, 530, 536, 1046, 1048, 1049 ЦК України, ст. ст. 5, 12, 13, 81, 89, 141, 215, 259, 263, 264, 280 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved