Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-18 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась [PERSON] із заявою про видачу обмежувального припису. Заява мотивована тим, що заявниця проживає разом із своїм рідним братом - [PERSON] у квартирі [ADDRESS] , і тривалий час потерпає від насильства з його сторони. Заявниця зазначила, що [PERSON] спричиняє справжній терор, може вибивати ногою двері в її кімнату, примусово вимикає світло на кухні з метою, щоб вона не змогла приготувати їжу, не дозволяє користуватись духовкою, тим самим проявляє фізичне насилля, ламає пральну машину, вчиняє бійки, штовханини, примусово відкриває воду і та витікає, а заявницю не допускає щоб її вимкнути, тим самим вчиняє економічне насилля для того, щоб у заявниці виникла заборгованість по комунальним платежам. Також заявниця зазначила, що [PERSON] нічого не робить по дому, палить в туалеті, знаючи що заявниця не переносить тютюновий дим. Заявниця вказує, що не може вільно зберігати посуд та продукти харчування, оскільки зацікавленою особою постійно вимикається світло; не може вільно приймати душ, прати, оскільки пральна машина «Малютка» заінтересованої особи стоїть у самій ванній. Після щоденних скандалів, сварок, образ та погроз з боку [PERSON] заявниця не може належним чином виконувати свої професійні обов`язки, оскільки є педагогічним працівником. Ні наявність заяв про вчинення адміністративних правопорушень, ні наявність постанов Вінницького міського суду Вінницької області про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 1732 КУпАП, ні ймовірність настання відповідальності за вчинені правопорушення, не впливають належним чином на [PERSON] та не сприяють припиненню проявів домашнього насильства різних форм щодо заявниці. Вищевикладене й стало підставою для звернення заявниці до суду з вимогою видати обмежувальний припис, яким вжити наступні заходи тимчасового обмеження прав [PERSON] та покладення на нього обов`язків: заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання з постраждалою особою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] строком на 6 місяців; заборонити [PERSON] наближатися на відстань менше 300 м до місця проживання постраждалої особи [PERSON] за адресою: [ADDRESS] строком на 6 місяців; заборонити [PERSON] вести телефонні переговори з постраждалою особою [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб строком на 6 місяців; заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею строком на 6 місяців. 14.12.2022 судом постановлено ухвалу про прийняття вищевказаної заяви до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено провести у порядку окремого провадження. Також даною ухвалою було залучено до участі у справі в якості заінтересованої особи [PERSON] . У судовому засіданні заявник та її адвокат заявлені вимоги підтримали, просили їх задовольнити, аргументуючи мотивами, викладеними в заяві. Заінтересована особа заперечувала щодо задоволення заяви [PERSON] , посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є рідними братом та сестрою; на праві спільної сумісної власності їм належить квартира [ADDRESS] , порядок користування якою між співвласниками було встановлено рішенням Вінницького міського суду Вінницької області у справі № 127/12414/15-ц від 17.07.2015, яке набрало законної сили 28.07.2015. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області у справі № 127/9102/20 від 30.06.2020, яка набрала законної сили 11.07.2020, [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 1732 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170, 00 гривень. Відповіднодо Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Запобігання домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на підвищення рівня обізнаності суспільства щодо форм, причин і наслідків домашнього насильства, формування нетерпимого ставлення до насильницької моделі поведінки у приватних стосунках, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед до постраждалих дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, передбачені ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Як вбачається із заяви [PERSON] та пояснень, наданих в судовому засіданні, заявниця стверджує про вчинення відносно неї фізичного, психологічного та економічного насильства з боку [PERSON] . Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що: -економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру; -психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; -фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Факт наявності заборгованості зі сплати комунальних платежів та/або їх несплата заінтересованою особою не свідчить про економічне насильство та не є підставою для видачі обмежувального припису. Крім того, судом прийнято до уваги, що особові рахунки між співвласниками квартири розділені, що учасники справи визнали в засіданні. Факт притягнення заінтересованої особи 30.06.2020 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 1732 КУпАП не може свідчити про систематичне насильство щодо заявниці. Перебування в провадженні суду кримінального провадження (справа № 127/3019/20) не підтверджує факт вчинення [PERSON] домашнього насильства, не є доказом його вини у вчиненні кримінального правопорушення, враховуючи, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Сам факт перебування на розгляді суду кримінального провадження, як і сам факт внесення відомостей про кримінальне провадження до ЄРДР за відсутності інших доказів вчинення домашнього насильства не є безумовною підставою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Крім того, як встановлено в судовому засіданні з пояснень адвоката заявниці, [PERSON] у даному кримінальному провадженні не є потерпілою особою, а справа не стосується вчинення насильства. Звернення [PERSON] до Вінницького міського центру соціальних служб, яким їй була надана психологічна допомога, не підтверджує факту вчинення заінтересованою особою домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом спеціальних заходів, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Посилалася заявниці на те, що не всі випадки вчинення відносно неї заінтересованою особою систематичного домашнього насильства були зафіксовані у встановленому чинним законодавством порядку, суд оцінює критично. Водночас, суд враховує, що в будь-якому випадку сам факт звернення до органів поліції не підтверджує факт вчинення домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Заслухавши пояснення учасників справи суд прийшов до висновку про наявність між ними конфліктів на побутовому ґрунті, однак це не підтверджує факту вчинення заінтересованою особою домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом спеціальних заходів, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). У відповідності до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність. Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 17 квітня 2019 року в справі № 363/3496/18 (провадження № 61-4830св19), 26 вересня 2019 року в справі № 452/317/19-ц (провадження № 61-12915св19), від 17 червня 2020 року в справі № 509/2131/18 (провадження № 61-271св19), від 23 грудня 2020 року в справі № 753/17743/19 (провадження № 61-23053св19), від 24 лютого 2021 року в справі № 570/2528/20 (провадження № 61-16103св20), від 03 листопада 2021 року у справі № 752/10604/19 (провадження № 61-3604св21), від 17 листопада 2021 року у справі № 755/937/21 (провадження № 61-7884св21). Звернувшись до суду із заявою про видачу обмежувального припису, [PERSON] не надала беззаперечних доказів на підтвердження вчинення [PERSON] систематичного домашнього насильства стосовно неї у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Такі обставини не були й встановлені судом в ході розгляду справи. Також судом наразі не встановлено вірогідність настання ризиків вчинення насильства у майбутньому, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, оцінивши відповідно до ст. 89 ЦПК України належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищезазначене, прийшов до висновку про відсутність підстав для видачі обмежувального припису. Факти щодо вчинення [PERSON] систематичного домашнього насильства відносно [PERSON] , викладені в заяві, не знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи. У відповідності до ч. 3 ст. 3505 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed