Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-12 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Липовецької міської ради (далі - відповідач), у якому просила: - визнати за позивачем, в порядку спадкування після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на земельну ділянку площею 0,855 га для ведення особистого підсобного господарства, що розташована на території Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області і належала [PERSON] згідно державного акту ВН №01453 від 17.03.1999; - визнати за позивачем, в порядку спадкування після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] . Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами. У 2018 році помер [PERSON] який за життя не залишив заповіту, а його спадщина відкрилася на вищевказані земельну ділянку та житловий будинок. Позивач, будучи дружиною [PERSON] , прийняла його спадщину, оскільки вчасно звернулася з відповідною заявою до нотаріуса. Однак, через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, позивач отримала усну відмову нотаріуса в оформлення спадщини. Викладені обставини слугували підставою для звернення до суду. Ухвалою суду від 30.09.2022 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 27.10.2022 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у порядку загального позовного провадження з викликом сторін, а відповідачу визначено строк для подання відзиву. Також витребувано спадкову справу [PERSON] . Відповідачем у визначений судом строк відзиву на позов не подано, однак представник подав заяву про визнання позову та про розгляд справи без його участі. У судове засідання позивач не з`явилась, однак у своїй заяві просила суд про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала та просила його задовольнити. Суд вважає, що за результатами підготовчого провадження можливо ухвалити рішення, тому розгляд справи проводить у даному судовому засіданні, на підставі наявних у справі доказів, за відсутності сторін, не здійснюючи при цьому фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом. Суд, дослідивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини. [INFO] помер [PERSON] про що свідчить наявне у матеріалах справи свідоцтво про смерть. [PERSON] був власником земельної ділянки площею 0,855 га для ведення особистого підсобного господарства, що розташована на території Липовецької міської ради згідно державного акту ВН №01453 від 17.03.1999, власником житлового будинку, що розташований по [ADDRESS] . У матеріалах справи наявний витяг з технічної характеристики на вказаний житловий будинок. За життя [PERSON] не склав заповіту. Позивач доводилася [PERSON] дружиною, про що свідчить свідоцтво про їх шлюб. Позивач, будучи дружиною [PERSON] та проживала з ним, прийняла його спадщину, оскільки вчасно звернулася з відповідною заявою до нотаріуса. Інші спадкоємці, - дочки подружжя відмовилися від спадщини батька на користь матері - позивача. Інших осіб, які б претендували на спадщину [PERSON] не встановлено. Однак, через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, позивач отримала усну відмову нотаріуса в оформлення спадщини. Суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як визначено в п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7 у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Суд зауважує, що в силу вимог ст. 392 ЦК України власник може вимагати визнання права власності в судовому порядку, а з урахуванням положень ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Пропри те, що відповідач, будучи органом місцевого самоврядування на території якого розміщено спадкове майно, не заперечує щодо задоволення позову, однак суду необхідно встановити законні передумови спадкування позивачем спадкового майна спадкодавця, і що при визнанні права власності спадкоємця на майно не будуть порушені права та інтереси інших осіб. Як визначено в ст. 1216 -1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Разом з тим, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст.1222 ЦК України). Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України . Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 ЦК України. У відповідності зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, а відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Проте, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). В силу припису ч.ч. 1 та 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Судом було встановлено, що після смерті [INFO] [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої увійшли земельна ділянка площею 0,855 га для ведення особистого підсобного господарства, що розташована на території Липовецької міської ради згідно державного акту ВН №01453 від 17.03.1999 та житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] . Наявність складеного за життя [PERSON] заповіту не встановлено. Судом було встановлено, що позивач, будучи дружиною [PERSON] та проживала з ним, прийняла його спадщину, оскільки вчасно звернулася з відповідною заявою до нотаріуса. Інші спадкоємці, - дочки подружжя відмовилися від спадщини батька на користь матері - позивача. Інших осіб, які б претендували на спадщину [PERSON] не встановлено. Таким, чином позивач вважається такою, що прийняла спадщину і могла одержати свідоцтво про право на спадщину чоловіка, однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Суд, оцінивши подані позивачем докази, вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, підтверджують існування обставин на які посилається позивач і які не оспорює відповідач, а на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи. Крім того, представник відповідача визнав позов під час судового розгляду. Суд зауважує, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Інших належних та допустимих доказів на противагу зазначених висновків суду в ході розгляду не встановлено. Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що вимоги про визнання за позивачем в порядку спадкування після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на земельну ділянку площею 0,855 га для ведення особистого підсобного господарства, що розташована на території Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області і належала [PERSON] згідно державного акту ВН №01453 від 17.03.1999, а також право власності на житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] , ґрунтуються на нормах чинного законодавства, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved