Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-22 00:00:00

У квітні 2017 року Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради звернулась в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та стягнення з відповідачів аліментів на утримання вищевказаних дітей на користь державного закладу або фізичної особи, якому (якій) будуть діти передані, в твердій грошовій сумі в розмірі 1 200,00 грн., щомісячно, що підлягає індексації згідно закону, але не менше визначеного законодавством прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з часу влаштування 13 листопада 2014 року дітей в заклад і досягнення ними повноліття. В обгрунтування своїх вимог позивач зіслався на те, що відповідно до розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради №619 від 13 листопада 2014 року малолітні [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , влаштовані у Заклад Благодійного Фонду «Благодійний центр «Кленовий лист» (далі - Заклад). Згідно інформації Закладу мати дітей - відповідач [PERSON] за період перебування дітей у закладі жодного разу їх не відвідала, а батько - відповідач [PERSON] відвідував їх декілька разів, однак жодної участі у вихованні дітей не приймає, не цікавиться умовами проживання, їх станом здоров`я та матеріальним забезпеченням. З довідки Стоянівської ЗОШ І-ІІІ ступенів від 06 лютого 2017 року №14 вбачається, що батьки не цікавляться дітьми та не приділяють належної уваги їх вихованню. Відповідно до інформації відділу соціальної роботи Шевченківського району м. Львова від 13 березня 2017 року №2607-6-38 дана сім`я за допомогою не зверталась. Працівниками відділу не вдалося провести відповідної роботи спрямованої на подолання складних життєвих обставин, оскільки місце проживання [PERSON] встановити не вдалося. Проте, здійснивши візит за місцем проживання батька - відповідача [PERSON] , в квартирі [ADDRESS] встановлено, що в квартирі брудно, розкидані речі, будівельні матеріали, місця для сну і відпочинку дітей немає, а [PERSON] перебував з ознаками алкогольного сп`яніння. Враховуючи вищенаведене та зібрані докази, Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради 24 березня 2017 року прийнято висновок про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав відносно вищевказаних малолітніх дітей, а тому районна адміністрація вирішила звернутись в суд. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 29 вересня 2017 року позов задоволено частково. Вказаним рішенням, зокрема ухвалено: - позбавити відповідачів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ; - стягнути з [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого та проживаючого за адресою: [ADDRESS] , та [PERSON] , [INFO] , місце проживання невідоме, на користь державного закладу або фізичної особи, якому (якій) будуть діти передані, аліменти на малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі по 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 27 листопада 2017 року відповідач [PERSON] звернувся в суд з заявою про перегляд вищевказаного заочного рішення, посилаючись на те, що справа була розглянута у його відсутності та про наявність такого рішення він дізнався лише 20 листопада 2017 року, коли отримав його копію. Вважає, розгляд справи без його участі призвів до порушення його прав, неповного з`ясування обставин по справі та неправильного вирішення спору. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 14 грудня 2017 року заяву відповідача [PERSON] задоволено, заочне рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 29 вересня 2017 року в цивільній справі №466/2487/17 за позовом Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради до [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів скасовано та призначено дану справу до судового розгляду в загальному порядку. В судовому засіданні представники позивача - органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради Брикса Р.З., Слюсар В.Я. позов підтримали, зіславшись на викладені в ньому обставини. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] та представник [PERSON] - адвокат Тицька О.Б. в судовому засіданні 11 березня 2019 року проти задоволення позову заперечили та пояснили, що в минулому вони належним чином виконували свої батьківські обов`язки, однак після того, як діти були влаштовані в заклад «Кленовий лист», через скрутне матеріальне становище вони не мали можливості відвідувати доньок [PERSON] та [PERSON] . Вони бажають забрати дітей додому та виконувати свої батьківські обов`язки. В подальшому, відповідач [PERSON] в судові засіданні, які призначались неодноразово, не з`явилась без поважних причин, хоч про день, час та місце розгляду справи повідомлялась в установленому порядку. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 02 березня 2020 року також пояснив, що він заперечує проти позбавлення його батьківських прав, бажає, щоб доньки навчалися у м. Львові, він є інвалідом 3 (третьої) групи з дитинства та немає можливості їздити в с. Стоянів в заклад «Кленовий лист», де перебувають діти. В наступні судові засідання, які призначались неодноразово, відповідач [PERSON] не з`явився з невідомих суду причин, хоч про день, час і місце розгляду справи, повідомлявся в установленому порядку. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Яцишин В.Ф. проти задоволення позову заперечив та пояснив, що [PERSON] є інвалідом 3 (третьої) групи з дитинства, має мізерну пенсію та в силу цього не в стані належним чином виконувати свої батьківські обов`язки і сплачувати аліменти на утримання доньок [PERSON] і [PERSON] . Заслухавши пояснення представників Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради Брикси Р.З. та Слюсара В.Я. , відповідачів [PERSON] , [PERSON] , представників [PERSON] - адвокатів Тицької О.Б., Яцишина В.Ф., пояснення малолітніх дітей [PERSON] і [PERSON] в присутності опікуна [PERSON] , показання свідків [PERSON] , [PERSON] , з`ясувавши обставини, на які сторони покликаються як на підставу своїх вимог заперечень, дослідивши зібрані в справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. У відповідності до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом ч.ч.1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Положеннями ч.ч.1-4 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Аналогічні приписи щодо обов`язку доказування і подання доказів також зазначено в ч.1 ст. 81 цього Кодексу. У відповідності до ч.ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з положеннями ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. За змістом ч.1 ст. 78 цього Кодексу суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Відповідно до ст. ст. 79, 80 ЦПК України, які регулюють достовірність та достатність доказів, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. В судовому засіданні встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради №619 від 13 листопада 2014 року малолітні [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , влаштовані у Заклад Благодійного Фонду «Благодійний центр «Кленовий лист». Згідно інформації Закладу Благодійного Фонду «Благодійний центр «Кленовий лист» від 06 лютого 2017 року №02 мати дітей - [PERSON] за період перебування дітей у закладі жодного разу їх не відвідала, а батько - [PERSON] відвідував їх декілька разів. Жодної участі у вихованні дітей батьки не приймають, не цікавляться умовами їх проживання, станом здоров`я та матеріальним забезпеченням. З характеристик на вищевказаних дітей, виданих Стоянівською ЗОШ І-ІІІ ступенів, вбачається, що батьки не цікавляться дітьми та не приділяють належної уваги їх вихованню. Відповідно до інформації відділу соціальної роботи Шевченківського району м. Львова від 13 березня 2017 року №2607-6-38 сім`я відповідачів за допомогою не зверталась. Працівниками відділу не вдалося провести відповідної роботи спрямованої на подолання складних життєвих обставин, оскільки місце проживання [PERSON] встановити не вдалося. Проте, здійснивши візит за місцем проживання батька, [PERSON] , в квартирі [ADDRESS] , встановлено, що в квартирі брудно, розкидані речі, будівельні матеріали, місця для сну і відпочинку дітей немає, а [PERSON] перебував з ознаками алкогольного сп`яніння. Як видно з висновку органу опіки і піклування - Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради №36-1348 від 24 березня 2017 року, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити відповідачів батьківських прав відносно дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Згідно розпоряджень Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради №593, 594 від 14 листопада 2017 року встановлено опіку над малолітніми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ; призначено [PERSON] опікуном малолітніх [PERSON] , [PERSON] , місце опіки встановлено за адресою: [ADDRESS] ; зобов`язано опікуна дбати про збереження житла у якому зареєстровані підопічні за адресою: [ADDRESS] ; контроль за виконанням розпорядження доручено заступнику голови районної адміністрації з соціально-економічних та гуманітарних питань. В даний час вищевказане с. Стоянів у зв`язку зі змінами в адміністративно-територіальному поділі відноситься до Червоноградського району Львівської області. Вищевказані обставини стверджуються долученими до справи копіями свідоцтва про народження дітей, розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради №619 від 13 листопада 2014 року, відповіді Закладу Благодійного Фонду «Благодійний центр «Кленовий лист» від 06 лютого 2017 року №02, характеристик на вищевказаних дітей, виданих Стоянівською ЗОШ І-ІІІ ступенів, та іншими письмовими доказами. Допитані в судовому засіданні 19 квітня 2019 року в присутності опікуна [PERSON] малолітні [PERSON] та [PERSON] пояснили, що вони навчаються в школі в с. Стоянів Радехівського району Львівської області та проживають з 2014 року в закладі «Кленовий лист». З часу влаштування в цей заклад їх мати [PERSON] до них жодного разу не приїжджала та вони не знають навіть як її звати. Батько [PERSON] приїжджав до них декілька разів, однак це було десь два роки тому. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона працює поваром в закладі «Кленовий лист». Малолітні [PERSON] і [PERSON] були привезені в заклад «Кленовий лист» приблизно в кінці 2013 року, де перебувають по даний час і навчаються Стоянівській загальноосвітній школі. Мати дітей в цей заклад жодного разу не приїжджала, дітьми не цікавиться та діти її взагалі не знають. Батько малолітніх [PERSON] і [PERSON] декілька разів приїжджав в заклад, однак більше двох років вона його не бачила. Дітьми опікується [PERSON] . Аналогічні показання дала в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка працює в закладі «Кленовий лист» вихователем. Крім цього ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 30 серпня 2021 року за клопотанням представника позивача органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради Брикси Р.З. витребувано у комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівський обласний клінічний психоневрологічний диспансер», що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Коциловського, буд. 30 - висновок встановленої форми лікарської консультативної комісії відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я №981 від 18.11.2013 року, про те чи відповідач [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , може виконувати батьківські обов`язки відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Однак, відповідач [PERSON] в комунальне некомерційне підприємство Львівської обласної ради «Львівський обласний клінічний психоневрологічний диспансер» для обстеження не з`явився, відтак, ухвала суду з його вини не виконана. У відповідності до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо, зокрема, вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Приписами ст. 165 цього ж Кодексу встановлено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного суду України №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Що стосується періоду, з якого слід стягувати аліменти з відповідачів, то суд вважає, що таке стягнення слід проводити з часу пред`явлення позову 06 квітня 2017 року, оскільки позивачем не подано суду докази того, що він раніше вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідачів, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останніх від їх сплати. Згідно з ч.3 ст 166 Сімейного кодексу України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з положеннями ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково. При цьому, суд приймає до уваги те, що відповідно до ч. 1 ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Outcome: partial