Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-19 00:00:00

05.12.2019 року до Малиновського районного суду м. Одеси звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі - ТОВ «Вердикт Капітал») із зазначеним позовом до [PERSON] , посилаючись на те, що 27.03.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ВАТ «Райффайзен Банк Аваль») та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №014/0054/73/72239, згідно умов якого відповідач отримав строковий кредит у розмірі 54000,00 доларів США, зі сплатою 13,5 % річних. Банк повністю виконав взяті на себе за вказаним кредитним договором зобов`язання, надавши позичальнику кредит у встановленому договором розмірі. 28.12.2018 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та Публічним акціонерним товариством «Оксі Банк» (далі -ПАТ «Оксі Банк») було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, згідно якого АТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило, а ПАТ «Оксі Банк» набуло право вимоги заборгованості по кредитних договорах, у тому числі за кредитним договором №014/0054/73/72239 від 27.03.2007 року. 28.12.2018 року між позивачем та ПАТ «Оксі Банк» було укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого Банк відступив, а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги за кредитними договорами до позичальників та/або поручителів, у тому числі за кредитним договором №014/0054/73/72239, укладеним між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] від 27.03.2007 року. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за вказаним кредитним договором, станом на 07.11.2019 року за останнім утворилась заборгованість у розмірі 3890043,06 гривні, яка складається з заборгованості за тілом кредиту 1292299,28 гривень, заборгованості за відсотками на дату відступлення прав вимоги 2445119,32 гривень, заборгованості за відсотками (з моменту відступлення прав вимоги до виготовлення даного розрахунку) 152624,45 гривні. Загальний розмір заборгованості по сплаті нарахованої пені за обліковою подвійною ставкою НБУ та 3% річних за користування кредитом, що підлягає стягненню з відповідача станом на 07.11.2019 року становить 569886,15 гривень, з яких: нараховані 3% річних 116413,00 гривні та нарахована пеня за подвійною обліковою ставкою НБУ 453473,15 гривні. Оскільки відповідач ухиляється від належного виконання взятих на себе зобов`язань, встановлених кредитним договором, просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №014/0054/73/72239 від 27.03.2007 року в розмірі 569886,15 гривень та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 8548,29 гривень. Ухвалою судді від 17.12.2019 року провадження у справі відкрито та призначено підготовче засідання на 09 годину 15 хвилин 22.01.2020 року. Ухвалою суду від 22.01.2020 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду на 09 годину 15 хвилин 13.02.2020 року. Ухвалою суду від 13.02.2020 року визнано явку представника позивача обов`язковою в судове засідання, яке призначено на 10 годину 30 хвилин 05.03.2020 року та яке неодноразово відкладалося. 28.04.2020 року судове засідання відкладено на 10 годину 30 хвилин 25.05.2020 року, яке також відкладалося на 11 годину 00 хвилин 22.06.2020 року. 22.06.2020 року розгляд справи відкладено на 14 годину 00 хвилин 01.07.2020 року, яке також було відкладено на 11 годину 00 хвилин 13.10.2020 року. Заочним рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 13.10.2020 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором - задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованість за кредитним договором №014/0054/73/72239 від 27.03.2007 року, станом на 07.11.2019 року в сумі 116413 гривень 00 копійок. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» судовий збір у розмірі 1746 гривень 19 копійок. 02.03.2021 року відповідач [PERSON] подав до Малиновського районного суду м.Одеси заяву про перегляд заочного рішення Малиновського районного суду м.Одеси. Ухвалою судді від 03.03.2021 року поновлено [PERSON] строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором. Прийнято до розгляду заяву відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 13.10.2020 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором. Призначено судове засідання на 10.03.2021 року о 13 годині 30 хвилин. Ухвалою суду від 10.03.2021 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором задоволено, заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 13.10.2020 року у цивільній справі №521/20108/19 за позовом Товариства зобмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором скасовано, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором передано за підсудністю до Старосамбірського районного суду Львівської області. 19.04.2021 року справа надійшла до Старосамбірського районного суду Львівської області. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.04.2021 року справу передано для розгляду судді Пошиваку Ю.П. Ухвалою судді від 13.05.2021 року справу прийнято до розгляду та призначено підготовче засідання 14 годину 00 хвилин 26.10.2021 року. Ухвалою суду від 26.10.2021 року підготовче засідання відкладено на 16 годину 00 хвилин 12.04.2022 року. Ухвалою суду від 12.04.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 14 годину 00 хвилин 12.10.2022 року. Ухвалою суду від 12.10.2022 року судове засідання відкладено на 15 годину 00 хвилин 20.12.2022 року. Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» - Старча А.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце слухання справи був належно повідомлений, в тому числі через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України, відзив на позовну заяву не надав, заяву про розгляд справи у його відсутності не надіслав, про причини неявки суд не повідомив. В матеріалах справи знаходяться докази того, що відповідач повідомлялася про час та місце слухання справи належним чином. Причина повернення поштового відправлення «адресат відсутній за вказаною адресою». Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» (п. 41) констатував, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості провадження повинна оцінюватись, у розрізі практики ЄСПЛ окресленої ним у його рішеннях, відповідно до обставин справи та наступних критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади та важливості для заявника питання, що розглядається (див., з-поміж багатьох інших, рішення у справі «Фрідлендер проти Франції», [GC], N 30979/96, пункт 43, ECHR 2000-VII). При цьому, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Суд в цій справі, забезпечивши право відповідача [PERSON] брати особисту участь безпосередньо в судовому засіданні, уживши заходів для поінформованості його про даний процес вважає за можливе справу розглянути. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Судом встановлено, що ТОВ «Вердикт Капітал» є юридичною особою, діє на підставі Статуту, має самостійний баланс, кореспондентські рахунки в установах банків, має свою круглу печатку, що підтверджується Статутом (33-37, том 1). Матеріалами справи встановлено, що 27.03.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ТОВ «Вердикт Капітал», та відповідачем був укладений договір кредиту №014/0054/73/72239, згідно умов якого останньому був наданий кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 54000,00 доларів США, зі сплатою 13,5 % річних, на строк 84 місяці по 27.03.2014 року включно (а.с. 7-13, том 1). Зі змісту наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що через невиконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором №014/0054/73/72239 від 27.03.2007 року, станом на 07.11.2019 року за останнім утворилась заборгованість у розмірі 3890043,06 гривні, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 1292299,28 гривень, заборгованості за відсотками на дату відступлення прав вимоги 2445119,32 гривень, заборгованості за відсотками (з моменту відступлення прав вимоги до виготовлення даного розрахунку) 152624,45 гривні. Загальний розмір заборгованості по сплаті нарахованої пені за обліковою подвійною ставкою НБУ та 3% річних за користування кредитом, що підлягає стягненню з відповідача станом на 07.11.2019 року становить 569886,15 гривень, з яких: нараховані 3% річних 116413,00 гривні та нарахована пеня за подвійною обліковою ставкою НБУ 453473,15 гривні. Вказаний факт підтверджується розрахунком заборгованості відповідно до умов кредитного договору №014/0054/73/72239 від 27.03.2007 року (а.с. 17-18, том 1). Встановлено, що 28.12.2018 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Оксі Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, згідно якого АТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило, а ПАТ «Оксі Банк» набуло право вимоги заборгованості по кредитних договорах, у тому числі за кредитним договором №014/0054/73/72239 від 27.03.2007 року (а.с. 21-23, том 1). 28.12.2018 року між позивачем та ПАТ «Оксі Банк» було укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого Банк відступив, а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги за кредитними договорами до позичальників та/або поручителів, у тому числі за кредитним договором №014/0054/73/72239, укладеним між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] від 27.03.2007 року (а.с. 24-32, том 1). Таким чином, до ТОВ «Вердикт Капітал» перейшли усі права ПАТ «Оксі Банк», який був правонаступником АТ «Райффайзен Банк Аваль», у тому числі право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №014/0054/73/72239 від 27.03.2007 року. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором (стаття 1049 ЦК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 533 ЦК передбачено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті під час здійснення розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Пункт 1 ч. 2 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачає право банку здійснювати операції з валютними цінностями. Згідно п. 2.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій (далі Положення), затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17 липня 2001 року № 275, за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку, банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями. Таким чином банк як фінансова установа може укладати кредитні договори, предметом яких є іноземна валюта, за наявності в нього банківської ліцензії та відповідного письмового дозволу. За ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк виконання боржником обов`язку не встановлений, або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові №444/9519/12 від 28.03.2018 року, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Нарахування 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 року у справі № 6-49цс12, від 24.10.2011 року у справі № 6-38цс11). Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17.10.2011 року у справі 6-42 цс 11). У постанові №127/15672/16-ц від 08 листопада 2019 року Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27.04.2018 року у справах № 910/16945/14 та №908/1394/17, від 16.11.2018 року у справі № 918/117/18, від 30.01.2019 року у справах №905/2324/17 та № 922/175/18, від 13.02.2019 року у справі №924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Таким чином, оскільки відповідач прострочив свої зобов`язання по поверненню кредитних коштів, отриманих на підставі кредитного договору №014/0054/73/72239 від 27.03.2007 року, то у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення 3% річних. Що стосується вимог позивача про стягнення нарахованої пені за подвійною обліковою ставкою НБУ у розмірі 453473,15 гривні, суд прийшов до висновку про відмову в цій частині позовних вимог, оскільки за умовами кредитного договору №014/0054/73/72239 від 27.03.2007 року встановлена відсоткова ставка у розмірі 13,5% річних, а за положеннями ст. 1050 ЦК України визначені наслідки порушення договору позичальником саме у випадку, якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Велика Палата Верховного суду у постанові від 16.01.2019 року (справа №464/3790/16-ц) зазначила, що під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України, необхідно мати на увазі, що такі проценти нараховуються у разі: 1) якщо у договорі позики не зазначені проценти або не вказано, що він безпроцентний; 2) предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України - гривні; 3) період нарахування процентів від суми позики - є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором підлягають задоволенню частково та з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за кредитним договором 014/0054/73/72239 від 27.03.2007 року станом на 07.11.2019 року в сумі 116413,00 гривні, в іншій частині позовних вимог слід відмови. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладається у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір у справі складає 8548,29 грн., який сплачений позивачем при зверненні до суду (а.с. 1, том 1). Оскільки позов задоволено частково, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1746,19 гривень.

Outcome: partial