Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-18 00:00:00

21 травня 2021 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов [PERSON] до Державної установи «Інститут очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П. Філатова Національної академії медичних наук України» про стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначено, що 01 листопада 2018 року по 31 грудня 2018 року Позивач перебував у трудових відносинах з Відповідачем на посаді сторожа сторожової охорони. Відповідач нарахував та сплатив Позивачу заробітну плату за відпрацьовані місяці за листопад 2018 року - 3\~919,22 гривень та за грудень 2018 року 3\~972,80 гривень. Під час розгляду цивільної справи № 522/6907/21 08 травня 2021 року Позивач отримав від Відповідача відзив, додатком до якого є копія «Довідки про оплату праці [PERSON] за період 01.12.2018 р. по 31.12.2018 р.» У Довідці наведені утримання з заробітної плати Позивача за грудень 2018 року, у тому числі профспілкові внески у сумі 39,73 гривні. Як зазначає Позивач, він не писав заяву про вступ до первинної профспілкової організації Інституту; його не приймали до первинної профспілкової організації Інституту; Він не писав заяву до бухгалтерії Інституту та не давав згоду на безготівкову сплату членських внесків з його заробітної плати на рахунок профспілкової організації. Відтак, Позивач вважає, що з його заробітної плати за поза волею незаконно утримано для перерахування первинній профспілковій організації 1 % його нарахувань. При його звільненні Інститут повністю з ним не\~розрахувався та незаконно утримав грошові кошти із заробітної плати за листопад 2018 року - 39,19 гривень, за грудень 2018 року - 39,73 гривень всього - 78,92 гривень. Також Позивач вважає, що своїми неправомірними діями щодо незаконного утримання із заробітної плати належних йому грошових коштів Відповідачем заподіяна йому моральна шкода в сумі 10\~000,00 гривень. Ухвалою суду від 21 травня 2021 року відкрито провадження по справі, встановлено спрощений порядок розгляду справи. 07 червня 2021 року від представника Позивача до суду надійшла заява про поновлення строку подання письмових доказів та про долучення копій документів до матеріалів справи. 14 червня 2021 року від представника Відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у відповідності до якого зазначено, що правовою підставою для утримання та перерахування профспілці членських профспілкових внесків є заява члена профспілки, що відображає його волю на відрахування таких коштів, при цьому за наявністю такої заяви, роботодавець має не право, а обов`язок утримати такі кошти та перерахувати профспілки у строк визначений колективним договором чи окремою угодою. 01.11.2018 року Позивач у день прийняття на роботу написав заяву про утримання та відрахування членських профспілкових внесків на користь профспілки у розмірі 1 %. У зв`язку з чим, Установою виконано волю Позивача та обов`язок перед профспілкою по утриманню та перерахуванню профспілкових коштів. Ухвалою суду від 12 серпня 2021 року у задоволенні клопотання представника Державної установи «Інститут очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П. Філатова Національної академії медичних наук України» про залишення позову без розгляду відмовлено. Ухвалою суду від 22 вересня 2022 року клопотання представника [PERSON] про залучення третьої особи задоволено. Залучено до участі в якості третьої особи Профспілкову організацію ДУ «Інститут очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П. Філатова НАМН України». В судовому засіданні 25 листопада 2022 року сторони надали свої пояснення по суті спору. Представник Позивача не заперечував, що заява про утримання та відрахування членських профспілкових внесків на користь профспілки у розмірі 1 % від 01.11.2018 року написана Позивачем, проте зазначив, що заява [PERSON] написана на ім`я Заст. Директора з науково-медичної роботи ДУ «ІОХ і ТТ ім. В.П. Філатова НАМН України» проф. В.О. Науменко, який не мав повноважень на розпорядження грошовими коштами, а відтак це не можна вважати, як належний доказ того, що Позивач надавав згоду на відрахування зі своєї заробітної плати членських профспілкових внесків на користь профспілки у розмірі 1 %. З огляду на вищевикладене представник Позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Представник Відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Судом оглянуто оригінал заяви [PERSON] від 01.11.2018 року про утримання та відрахування членських профспілкових внесків на користь профспілки у розмірі 1 %, відкладено розгляду справи на 19 грудня 2022 року. В судове засідання 19 грудня 2022 року сторони не з`явились, сповіщались належним чином. Представник Позивача надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник Відповідача до суду надала заяву про розгляд справи за відсутності за наявними доказами у справі та письмові пояснення стосовно тверджень представника Позивача висловлених в судовому засіданні 25 листопада 2022 року відносно того, що заява [PERSON] написана на ім`я Заст. Директора з науково-медичної роботи ДУ «ІОХ і ТТ ім. В.П. Філатова НАМН України» проф. В.О. Науменко, який не мав повноважень на розпорядження грошовими коштами, а відтак це є неналежний доказ. В своїх пояснення представник Відповідача зазначила, що відповідно до наказу Установи від 28.02.2005 № 35л, заступнику директора з науково-медичної роботи В.Науменко надано право першого підпису з 01.03.2005 року, а у відповідності до посадової інструкції заступник мав право розглядати спірну заяву, надавши на підтвердження чого копію Наказу ДУ «ІОХ ІТТ НАМН» від 28.02.2005 року № 35л та копію посадової інструкції заступника директора з науково-медичної роботи ДУ «ІОХ ІТТ НАМН». Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Враховуючи положення ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, з огляду на неявку всіх учасників справи, не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] було прийнято сторожем сторожової охорони Державної установи «Інститут очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П. Філатова Національної академії медичних наук України» з 01.11.2018 року, тимчасово, Оклад відповідно тарифікації. Стажування 5 змін. Керівник стажування Мартинюк А.М. КОД 1838817857. Вступний інструктаж з охорони праці пройшов, що підтверджуєтеся витягом з наказу №174-л від 30.10.2018 року. На підставі вищезазначеного Наказу, [PERSON] був включений в тарифікаційний список медичного та адміністративно-господарського персоналу ДУ «ІОХ І ТТ ІМ. В.П. ФІЛАТОВА НАМН» на посаду сторожа сторожової охорони на 1 (одну) ставку з окладом 1762 грн. на місяць. Відповідно наказу Державної установи «Інститут очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П. Філатова Національної академії медичних наук України» №206-л від 14.12.2018 року позивача, сторожа сторожової охорони, було звільнено 31.12.2018 року, по закінченню строку тимчасової роботи, п. 2 ст. 36 КЗпП України. Підстава: закінчення строку тимчасової роботи. Обставини правомірності звільнення позивача були дослідженні судами першої та апеляційної інстанцій за розглядом справи № 522/6582/19 за позовом [PERSON] до Державної установи «Інститут очних хвороб і тканинної терапії ім.В.П.Філатова Національної академії медичних наук України» про визнання наказу незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, поданим [PERSON] у квітні 2019 року. Рішенням Приморського районного суду від 03.12.2019 за розглядом справи №522/6582/19 було відмовлено у позові. Постановою Одеського апеляційного суду від 19.03.2020 апеляційну скаргу задоволено частково, рішення першої інстанції скасовано. Суд апеляційної інстанції зазначив, що приймаючи рішення суд першої інстанції відмовив у позові у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, при цьому не розглянув спір за суттю. Розглянувши справу по суті апеляційний суд відмовив у задоволені позову за безпідставністю вимог позивача та пропущеним строком звернення до суду. Постанова суду апеляційної інстанції набрала законної сили та не оскаржена позивачем. Згідно довідки про доходи від 30.05.2019 року №01-388 ДУ «Інституту очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П. Філатова Національної академії медичних наук України» заробітна плата за період листопад-грудень 2018 року [PERSON] становила 7892,02, з урахуванням утримання до виплати належить 6353,08 грн.. Відповідно виписки, позивачу було зараховано 04.12.2018: 3115,78 грн., 20.12.2018: 3158,38 грн. та 05.06.19: 518,23 грн.. Відповідно листа від 25.07.2019 №01-526 ДУ «Інституту очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П. Філатова Національної академії медичних наук України» у травні 2019 року [PERSON] була нарахована та виплачена грошова компенсація за всі невикористані [PERSON] дні щорічної відпустки при звільненні у сумі 526,12 грн., утриманий військовий збір у сумі 7,89 грн. До виплати на картку [PERSON] належить 518,23 грн. Відповідно виписки за контрактом 8142179670 позивачу було зараховано 04/12/18 року 3115,78 грн., 20/12/18 3158,38 грн. та 05/06/19 - 518,23 грн.. Із табелів використання робочого часу за листопад, грудень 2018 року та січень 2019 року вбачається, що трудову діяльність в установі позивач з 1 січня 2019 року не здійснював. Вищенаведені обставини встановлені стосовно сторін у цій справі Постановою Одеського апеляційного суду від 19.03.2020 у справі № 522/6582/19. Також судом встановлено, що у грудні 2019 року [PERSON] звертався до суду з позовом до відповідача про витребування трудової книжки. Рішенням Приморського районного суду від 16.07.2020 у справі № 522/20186/19 у задоволені позову відмовлено. Судом встановлено факт отримання трудової книжки позивачем, а також зазначено про встановлення цього факту вищенаведеними рішеннями судів. Рішення набрало законної сили та не оскаржене позивачем. Вищенаведені обставини\~досліджувались та\~були встановлені\~Приморським районним\~судом м.\~Одеси за\~розглядом справи\~№ 522/19686/20\~за позовом [PERSON] до Державної установи «Інститут очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П.Філатова Національної академії медичних наук України» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку та відшкодування моральної шкоди, та 23 квітня 2021 року було винесено рішення про відмову у задоволенні позову. Рішення суду не оскаржувалось. Частиною 4 та 5 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Звертаючись до суду з дійсним позовом, [PERSON] , зокрема, посилався на те, що він не писав заяву про вступ до первинної профспілкової організації Інституту та він не писав заяву до бухгалтерії Інституту та не давав\~згоду на\~безготівкову сплату\~членських внесків\~з його\~заробітної плати на рахунок профспілкової організації. Відтак, Позивач вважає, що з його заробітної плати за поза волею незаконно утримано для перерахування первинній профспілковій організації 1 % його нарахувань. Згідно ст.\~12\~ЦПК України\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. У відповідності до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У зв`язку з вищевикладеним, суд розглядає вимоги [PERSON] про стягнення з Державної установи «Інститут очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П. Філатова Національної академії медичних наук України» утриманих грошових коштів із заробітної плати за листопада 2018 року у сумі 39, 19 гривень та грудень 2018 року у сумі 39, 73 гривень з підстав того, що Позивач не надавав згоду на безготівкову сплату членських внесків із заробітної плати на рахунок профспілкової організації. Вирішуючи спір, суд виходив з наступного. Згідно з\~ст.\~7\~ЗУ «Про\~професійні спілки,\~їх права\~та гарантії\~діяльності» членами\~профспілок можуть\~бути особи,\~які працюють\~на підприємстві,\~в установі\~або організації\~незалежно від\~форм власності\~і видів\~господарювання,\~у фізичної\~особи,\~яка використовує\~найману працю,\~особи,\~які забезпечують\~себе роботою\~самостійно,\~особи,\~які навчаються\~в закладі\~освіти. Громадяни України вільно обирають профспілку, до якої вони бажають вступити. Підставою для вступу до профспілки є заява громадянина (працівника), подана в первинну організацію профспілки. При створенні профспілки прийом до неї здійснюється установчими зборами. Ніхто не може бути примушений вступати або не вступати до профспілки. Частиною 3\~ст.\~42\~ЗУ «Про\~професійні спілки,\~їх права\~та гарантії\~діяльності» роботодавець\~зобов`язаний\~сприяти створенню\~належних умов\~для діяльності\~профспілкових організацій,\~що діють\~на підприємстві,\~в установі\~або організації. За наявності письмових заяв працівників, які є членами профспілки, роботодавець щомісячно і безоплатно утримує із заробітної плати та перераховує на рахунок профспілки членські профспілкові внески працівників відповідно до укладеного колективного договору чи окремої угоди в терміни, визначені цим договором. Роботодавець не має права затримувати перерахування зазначених коштів. У зв`язку з вищевикладеним, суд погоджується з доводами представника Відповідача, що правовою підставою для утримання та перерахування профспілці членських профспілкових внесків є заява члена профспілки, що відображає його волю на відрахування таких коштів, при цьому за наявністю такої заяви, роботодавець має не право, а обов`язок утримати такі кошти та перерахувати профспілки у строк визначений колективним договором чи окремою угодою. В матеріалах справи є Витяг з Колективного договору на 2015-2018 роки Державної установи «Інститут очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П. Філатова Національної академії медичних наук України» з якої вбачається, що адміністрація зобов`язується здійснювати через бухгалтерію утримання і перерахування на рахунок профспілки та вищого органу членських профспілкових внесків. У відповідності до Рекомендацій щодо порядку сплати та обліку членських профспілкових внесків затвердженої Федерацією професійних спілок України додатком до Постанови президії ФПУ від 21.09.2006 року № П-6-15 визначено, що безготівкова сплата щомісячних членських профспілкових внесків проводиться за письмовою заявою члена профспілки роботодавця, яка зберігається в справах бухгалтерії роботодавця (копія заяви - в профкомі) протягом усього періоду перебування працівника на обліку в первинній профспілковій організації цього підприємства та протягом 3 років після вибуття з неї. Внески утримуються при нарахуванні заробітної плати за місяць за основним місцем роботи. Як вбачається з матеріалів справи, 01 листопада 2018 року [PERSON] написав заяву про утримання та відрахування членських профспілкових внесків на користь профспілки у розмірі 1 % (а.с. 48). Відповідно до довідки про доходи, Позивачу за період листопад 2018 року нарахована та виплачена заробітна плата у розмірі 3\~919,22 гривень. З відповідної довідки вбачається. що з [PERSON] утримано та перераховано профспілці 1% від заробітної плати членських профспілкових внесків, що складає 39, 19 гривень. Відповідно до довідки про доходи, Позивачу за період грудень 2018 року нарахована та виплачена заробітна плата у розмірі 3\~972, 80 гривень. З відповідної довідки вбачається. що з [PERSON] утримано та перераховано профспілці 1% від заробітної плати членських профспілкових внесків, що складає 39, 73 гривень. Згідно правової доктрини, обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушених його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов, а також з`ясування питання про наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорювання. Відповідно до ч. 3 ст.\~12, ч. 1 ст.\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог [PERSON] до Державної установи «Інститут очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П. Філатова Національної академії медичних наук України», за участю третьої особи Профспілкової організації ДУ «Інститут очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П. Філатова НАМН України» про стягнення грошових коштів, оскільки Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б давали змогу встановити обставини на які посилається Позивач. Разом з цим, суд вважає за необхідним зазначити, що твердження представника Позивача відносно того, що заява [PERSON] написана на ім`я Заст. Директора з науково-медичної роботи ДУ «ІОХ і ТТ ім. В.П. Філатова НАМН України» проф. В.О. Науменко, який не мав повноважень на розпорядження грошовими коштами також не заслуговують на увагу, оскільки спростовується матеріалами справи, а саме копією Наказу ДУ «ІОХ ІТТ НАМН» від 28.02.2005 року № 35л та копію посадової інструкції заступника директора з науково-медичної роботи ДУ «ІОХ ІТТ НАМН». Щодо позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 10\~000,00 гривень, суд зазначає наступне. На підставі\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. ч. 1, 2\~ст. 23 ЦК України). За правилами ч. 3\~ст. 23 ЦК України\~розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення. Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Завдання моральної шкоди позивач мотивує негативними емоціями та переживаннями з приводу пошкодження майна, неможливістю нормального користування ним, порушенням звичного способу життя, необхідністю докладання додаткових зусиль для його нормалізації, а також тим, що позивач тривалий час проживає у вологій, пошкодженій та брудній квартирі. Слід зазначити, що Позивачем жодним чином не обґрунтовано розмір моральних страждань, також судом відмовлено задоволенні позовних вимог про стягнення грошових коштів, а відтак підстави для стягнення моральної шкоди з відповідача відсутні. У відповідності до п. 29 рішення ЄСПЛ у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 року статтю 6 пункт 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи. Також суд враховує Висновок № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому зазначений Висновок акцентує увагу на тому, що згідно з практикою ЄСПЛ очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а, крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Крім того, суд бере до уваги позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема, у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Outcome: dismissed