Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-19 00:00:00

І. Виклад позиції позивача. 18 червня 2021 року [PERSON] (далі\~позивач) в особі свого представника - адвоката Гайдай Олени Валеріївни (далі\~представник позивача) звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «КИЇВОБЛАГРОЛІС» (далі\~Відповідач) про стягнення заборгованості з невиплаченої заробітної плати. З урахуванням уточнених позовних вимог позивач просить стягнути з Відповідача на його користь заборгованість із заробітної плати у розмірі 173 918,60 грн. (сто сімдесят три тисячі дев`ятсот вісімнадцять гривень шістдесят копійок) та середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 05 травня 2021 року по дату винесення судового рішення, моральну шкоду у розмірі 20000 грн. (двадцять тисяч гривень), а також понесені витрати на правову допомогу у розмірі 27\~000,00 грн. (двадцять сім тисяч гривень). Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Позивач перебував у трудових відносинах з Відповідачем з 12 січня 2018 року по 05 травня 2021 року. 03 липня 2019 року [PERSON] переведений на посаду провідного інженера відповідно до Наказу № 25-к від 02.07.2019 року. Наказом № 40-к від 05 травня 2021 року [PERSON] було звільнено із займаної посади на підставі ст. 38 КЗпП (за власним бажанням). Одночасно в наказі вказано провести нарахування та виплату компенсації за невикористані щорічні відпустки тривалістю 88 календарних днів. 07 травня 2021 року Позивачу було видано лист ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» від 07 травня 2021 року, про наявність заборгованості перед [PERSON] в загальній сумі 173\~918 грн. 60 коп. за період вересень 2020 травень 2021 року. Станом на день подачі позову до суду заборгованість не виплачена. Намагаючись в позасудовому порядку вирішити спір, Позивач направив на адресу реєстрації та на юридичну адресу Відповідача Вимогу про сплату заборгованості по заробітній платі. 08 червня 2021 року, Відповідач надав відповідь на претензію, а саме: «по закінченню «сезону тиші» Підприємство почне повноцінно здійснювати господарську діяльність та отримуватиме дохід від реалізації лісогосподарської продукції». З такою відповіддю позивач не погоджується. Не виплата заробітної плати, є прямим порушенням норм закону, які в свою чергу привели до скрутної економічної ситуації Позивача, він зазнав моральної шкоди, адже змушений позичати гроші в знайомих, родичів, оскільки тривалий час знаходився без засобу для існування. Позивач, тривалий час не отримував заробітну плату, а тому був позбавлений нормальних життєвих умов для існування, змушений був позичати гроші у знайомих за для задоволення елементарних своїх потреб (оплата комунальних рахунків, харчування, проїзд до роботи у транспорті, купівля засобів гігієни, лікарських засобів та інше). Позивач вважає, що достатній розмір моральної шкоди 20000 грн. (двадцять тисяч гривень). Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З Відповідача підлягає стягненню на користь Позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05.05.2021 року по день винесення судового рішення. Середньоденна заробітна плата складає 720 грн. 80 коп., що обчислена за формулою: (15859,00грн/березень+11533,82грн/квітень):(22 дн.+16дн.)=720,80 грн. Отже, суму 720,80 грн. слід помножити на кількість днів вимушеного прогулу, що становитиме на день винесення рішення судом. За таких обставин, посилаючись на порушення Відповідачем законодавства про працю, Позивач змушений звернутися до суду з вказаним позовом. Відповідач, наданим йому процесуальним законодавством правом не скористався, відзиву на позов у встановлені законом строки не подав. ІІ . Процесуальні дії суду у справі. Ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 15 липня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого судового засідання на 06 жовтня 2021 року на 10 год. 30 хв. /а.с. 38/. 04 жовтня 2021 року до суду надійшло клопотання представника позивача про розгляд справи в режимі відеоконференції, яке ухвалою суду від 04.10.2021 року було задоволено /а.с. 43, 44/. 06 жовтня 2021 року підготовчий розгляд справи не відбувся у зв`язку з технічними несправностями /а.с. 45/. 06 жовтня 2021 року до суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення підготовчого розгляду справи /а.с. 46-52/. 15 листопада 2021 року до суду від представника позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку /а.с. 54-55/. 19 листопада 2021 року підготовчий розгляд справи було відкладено за клопотанням відповідача на 24.01.2022 року на 14 год. /а.с. 56/. 24 січня 2022 року до суду надійшло клопотання представника позивача про проведення підготовчого судового засідання без участі позивача та його представника /а.с. 64/. Ухвалою суду від 24.01.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 11 березня 2022 року /а.с. 67/. 24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації на території України, рішенням зборів суддів Іванківського районного суду Київської області № 3 було тимчасово зупинено здійснення судочинства /а.с. 70/. 06.03.2022 року розпорядженням Голови Верховного суду України № 1/0/9-22 було змінено територіальну підсудність судових справ Іванківського районного суду до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області. 22.04.2022 року підсудність судових справ Іванківського районного суду було відновлено на підставі розпорядження Голови Верховного суду України № 18/0/9-22 від 21.04.2022 року /а.с. 71/. Після відновлення судочинства, розгляд справи призначено на 12 липня 2022 року на 12 год. /а.с. 74/. Розгляд справи неодноразово відкладався з різних причин /а.с. 79, 92, 110/. 09 серпня 2022 року до суду від відповідача надійшли письмові пояснення, в яких позивач просить суд прийняти та врахувати дані поясненням під час прийняття рішення по суті, а також просять зменшити розмір позовних вимог в частині стягнення среднього заробітку за весь період затримки розрахунку, враховуючи принцип розумності та справедливості /а.с. 83- 91, 95-105/. Розгляд справи призначено на 20 грудня 2022 року на 11 год. 30 хв. У судове засідання сторони не з`явилися, про розгляд справи судом повідомлені вчасно. Позивач [PERSON] та його адвокат Гайдай Р.П. звернулися до суду із заявою про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позов підтримують. Крім того зазначили, щодо судових витрат позивачаем чи його представником буде подано додаткове клопотання про їх збільшення. Відповідач Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «КИЇВОБЛАГРОЛІС»\~у судове засідання не з`явився, про розгляд справи судом повідомлений вчасно. Відзиву, заяв та клопотань до суду не надходило. У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача. Відповідач, який належним чином повідомлений про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч. 8\~ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи вимоги частини 2 статті 247 ЦПК України «у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється». ІІІ. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин Згідно відомостей\~трудової книжки\~серії [NUMBER] ,\~яка належить\~ [PERSON] ,\~на підставі\~наказу №03-к\~від 12.01.2018\~року Позивача\~прийнято на\~посаду лісничого\~Києво-Святошинського\~агролісництва Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «КИЇВОБЛАГРОЛІС» (запис 8) /а.с. 11-13/. Наказом № 25-к від 02.07.2019 року Позивача було переведено на посаду провідного інженера (запис 9) /а.с. 13/. Наказом №40к від 05.05.2021 року Позивач звільнений за власним бажанням ст. 38 КЗпП України (запис 10) /а.с. 13, 14, 15/. Згідно Довідки Державного підприємства\~«Спеціалізоване лісогосподарське\~підприємство «КИЇВОБЛАГРОЛІС» від 06.05.2021 року № 00000000026 [PERSON] мав заборгованість по заробітній платі за період вересень 2020 травень 2021 року в розмірі 173\~827,83 грн. (сто сімдесят три тисячі вісімсот двадцять сім гривень вісімдесят три копійки) /а.с. 21/. Згідно розрахунку, здійсненого Позивачем, його середня заробітна плата за один робочий день становить 720 грн. 80 коп. (сімсот двадцять гривень вісімдесят копійок), що обчислена за формулою: (15859,00грн/березень+11533,82грн/квітень):(22 дн.+16дн.)=720,80 грн. ІV. Оцінка Суду. Частиною 1 статті 4 ЦПК України\~визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). При вирішенні цивільного спору суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. Відповідно до\~статті 43 Конституції України\~кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. За статтею 4 КЗпП України законодавство про працю складається з цього Кодексу та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. За вимогами статей 115, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Частинами 1, 2 ст. 83 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Згідно з частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Судом встановлено, що сторони перебували у трудових відносинах з 12 січня 2018 року по 05 травня 2021 року включно, всупереч зазначеним вище вимогам Закону Державне підприємство «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «КИЇВОБЛАГРОЛІС» не виплатив [PERSON] у день звільнення заробітну плату, нараховану з вересня місяця 2020 року по травень 2021 року включно. За таких обставин, встановлені порушення прав та інтересів Позивача підлягають захисту шляхом стягнення з Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «КИЇВОБЛАГРОЛІС» на користь [PERSON] заборгованості з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати з вересня місяця 2020 року по травень 2021 року включно на загальну суму 173918 грн. 60 коп., з огляду на що позовні вимоги в цій частині позову підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про стягнення з Відповідача на користь Позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні суд приходить до наступного. В ході розгляду справи судом встановлено, що Державне підприємство «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «КИЇВОБЛАГРОЛІС» своєчасно не виконав покладений законом обов`язок щодо проведення повного розрахунку з працівником у день його звільнення, а відтак в силу вимог закону підлягає застосуванню ст. 117 КЗпП України. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Тягар доказування відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця. Такого висновку дійшов КЦС у складі ВС у постанові від 27 січня 2020 року у справі №682/3060/16-ц, провадження №61-23170сво18. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Однак, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Середній заробіток працівника визначається відповідно до\~статті 27 Закону України «Про оплату праці»\~за правилами, передбаченими Порядком. Згідно п. 3 Розділу ІІІ Порядку при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку. Суми нарахованої заробітної плати враховуються у тому місяці, за який вони нараховані та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.\~ Змінами, внесеними Постановою КМ № 1213 від 09.12.202р. до\~пункту 3 Порядку № 100\~передбачено, що\~при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, окрім визначених у\~пункті 4 цього Порядку. При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених у\~пункті 4\~цього Порядку виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.\~ При обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Розраховуючи розмір середньої заробітної плати за один робочий день за два останні місяці, а саме березень і квітень 2021 року позивач зазначив: два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія є березень і квітень 2021 року. Виплати в яких склали 15859,00 грн та 11533,82 грн відповідно /а.с. 19, 20/. Кількість фактично відпрацьованих робочих днів за липень-серпень 2021 року складає 38 дні. Таким чином, середня заробітна плата складає (15859,00 + 11533,82) : 38 = 720,80 грн за робочий день. Кількість робочих днів в період з 05.05.2021р. по 20.12.2022 р. становить 414 днів. Таким чином, здійснивши розрахунок, судом встановлено, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05 травня 2021 року по 20 грудня 2022 року складає 298411,20грн. = (720,80*414), який підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача. Відповідно до встановлених судом обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Що стосується позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди з Відповідача\~на користь\~Позивача, суд приходить до наступного. Відповідно до частини першої\~статті 11 ЦК України\~цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої\~статті 11 ЦК України). Згідно з частиною першою\~статті 22 ЦК України\~особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. За змістом частини першої\~статті 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Положеннями ч. 4\~ст. 23 ЦК України\~передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Згідно роз`яснень Верховного Суду України, що містяться в п.п. 3, 9\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У п. 5\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Також слід зазначити, що у пункті 9\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня\~\~ 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди»\~судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Отже, наявність шкоди ще не породжує обов`язку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності. Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умови порушення права цієї особи, наявність такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. Таким чином, предметом доказування для позивача у цій справі є протиправність дій відповідача та причинно-наслідковий зв`язок із такими діями та наслідками у вигляді моральних страждань. У\~статті 237-1 КЗпП України\~встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Висновок про те, що внаслідок не проведення роботодавцем з працівником розрахунку при звільненні, йому спричинюється моральна шкода, викладений Конституційним судом України в Рішенні № 4-рп/2012 від 22 лютого 2012 року у справі, щодо офіційного тлумачення положень\~статті 233 КЗпП України\~у взаємозв`язку з положеннями статей\~117,\~237-1 КЗпП України. Відповідно до зазначеної норми, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі порушення законних прав працівника та у випадку, якщо таке порушення призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від працівника додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до роз`яснень\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Позивач навів достатньо підстав, на підтвердження того, що внаслідок протиправних дій відповідача йому завдано моральну шкоду, спричинено моральні страждання, які проявилися в негативних змінах в його житті, він тривалий час був позбавлений засобів існування, що призвело до втрати нормальних життєвих зв`язків, вимагало додаткових зусиль для організації життя, забезпечення себе найнеобхіднішим. Встановивши обсяг та характер душевних страждань, яких позивач зазнав, суд виходить із засад розумності і справедливості, а тому дійшов обґрунтованого висновку про справедливість заявлених вимог щодо стягнення відшкодування моральної шкоди у розмірі 20000 грн. (двадцять тисяч гривень). V. Заходи забезпечення позову (заяви). Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися. VI. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно з\~пунктом 1 частини 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Оскільки позовні вимоги задоволено повністю і стягнуто з відповідача заборгованість з невиплаченої заробітної плати в розмірі 173918 грн. + середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 298411,20 грн., що разом становить 472329,20 грн., тому згідно п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» підлягає стягненню з відповідача судовий збір в розмірі 4723,29 грн. (чотири тисячі сімсот двадцять три гривні двадцять дев`ять копійок). Також з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, за позовну вимогу про стягнення моральної шкоди в розмірі 908 грн. (дев`ятсот вісім гривень). Згідно з п. 1 ч. 3\~ст. 133 ЦПК України\~до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частиною першою\~статті 134 ЦПК України\~визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. За правилами\~ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 8\~ст. 141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. 20 грудня 2022 року представник позивача надав до суду заяву, в якій зазначив, що позивачем або його представником додатково буде подано клопотання про збільшення судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved