Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-18 00:00:00

19.03.2019 року [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача 332 064,00 грн. в рахунок відшкодування завданої майнової шкоди. В обґрунтування поданого позову покликається на те, що їй належить на праві приватної власності житловий будинок [ADDRESS] на підставі договору дарування від 13 серпня 2009 року, серії ВМІ № 368834. З метою благоустрою житлових умов, вона вирішила провести ремонтно будівельні роботи присадибної земельної ділянки власного житлового будинку. Відповідач, запропонував їй свої послуги по проведенню цих будівельних робіт. Попередньо обговоривши всі питання щодо обсягу робіт та їх вартості сторони домовилися про початок їх проведення з червня 2016 року. Оскільки відповідач до цього, проводив ремонтно - будівельні роботи в будинку позивачки, які були виконані під наглядом її брата та були якісними, вона була впевнена у його порядності, а тому між ними було укладено усну домовленість. В червні 2016 року відповідач приступив до виконання будівельних робіт які полягали в укладці природнього каменю на подвір`ї. На час виконання відповідачем робіт позивачка знаходилася за межами України. Відповідач без її нагляду виконував вказані роботи, за попередньою сплатою за надані ним послуги та кошти на будівельні матеріали, які він особисто замовляв. Про виконані ним роботи та придбані будівельні матеріали відповідач власноруч записував у відповідному зошиті. Коли позивачка повернулася на територію України у свій будинок, в серпні 2016 року, по помітила, що виконані [PERSON] роботи є вкрай неякісними на, що зробила йому зауваження та попросила інші ремонтні роботи більше не проводити. Сусіди їй повідомили те, що неодноразово помічали, що [PERSON] з її будинку періодично вивозив будівельні матеріали і взагалі халатно відносився до виконання робіт, зокрема недотримувався технології та порядку укладки каменю, що стало причиною його передчасного руйнування. Протягом шести місяців після проведення ремонтних робіт, позивачка помітила, що камінь на подвір`ї почав деформуватися, місцями просідати, тріскатися та облітати. [PERSON] зрозуміла, що це виникло через неякісно надані послуги відповідачем, після чого неодноразово телефонувала до нього з проханнями самостійно відремонтувати та усунути недоліки роботи, також вона звернулася з письмовим повідомленням, однак відповідач не надав цьому значення. Позивачкою, було здійснено оплату за надані відповідачем послуги на суму 117 510 гривень. Окремо було витрачено грошові кошти на придбання будівельних матеріалів, що в загальній сумі становить 214 554 грн, на підтвердження нею додано до заяви товарні чеки. Через деякий час після того коли відповідач завершив виконання будівельних робіт, невстановленими особами було здійснено крадіжку у житловому будинку позивачки в смт. Красне, про, що було повідомлено правоохоронні органи та на сьогоднішній день триває досудове розслідування. В ході досудового розслідування [PERSON] надавав свої пояснення з приводу вчиненої крадіжки, що також свідчить про те, що такі роботи дійсно ним виконувалися. 12.09.2022 року представник позивачки адвокат Коченаш Ю.К. подала заяву про уточнення позовних вимог, в який вказує, що відповідно до Висновку № 13-22Д експертного будівельно-технічного дослідження за договором [PERSON] складеного 7.09.2022 року судовим експертом Качайло Богданом Володимировичем, встановлено, що на частині ділянки позивачки влаштовано мощення природним каменем, товщиною 20-30 мм на пісочній основі. При огляді встановлено, що мощення проросло травою в багатьох місцях (ймовірно через неякісне видалення шару родючого ґрунту, трамбування ґрунту, чи неякісний пісок), а також пошкодження цілісності покриття в різних місцях по всій площині (можливо через неякісні проведені підготовчі роботи, невідповідність покриття навантаженням чи невірно підібраним матеріалам та технології). Загальна площа покриття - 341 кв.м. Вартість будівельно-монтажних робіт по влаштуванню мощення з природнього каменя на цементному розчині частини земельної ділянки по [ADDRESS] становить 224 933,00 грн. Отже, із врахуванням висновку експерта вбачається, що вартість відновлюваних робіт, які позивачка понесе для влаштування каменю на цементний розчин становить 224 933,00 грн, відповідно дана сума є майновою шкодою, яку завдав відповідач та яка підлягає стягненню в судовому порядку. Зважаючи на те, що по даний час відповідачем не відшкодував завдані збитки, просить позов задоволити з урахуванням уточненої позовної заяви. Згідно ухвали головуючого судді Буського районного суду Львівської області Мельник С.Р. від 05.08.2019 року після надання відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України у Л/о. відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 21.10.2019 року згідно розпорядження керівника апарату щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ № 327 у зв`язку із звільненням у відставку судді [PERSON] з посади судді Буського районного суду Львівської області згідно рішення Вищої ради правосуддя від 20.08.2019 року №2203/0/15-19 справу передано судді Шендріковій Г.О. В судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, через канцелярію суду адвокат Коченаш Ю.К. подала заяву про розгляд справи у їх відсутності, уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належно, у встановленому законом порядку, повідомлявся про час та місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомив, від нього не надходила заява про відкладення розгляду справи та не подавався відзив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, перевіривши зібрані по справі матеріали, суд прийшов до наступного висновку. Згідно з ч. 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Зокрема підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (стаття 15 ЦК України). Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині третій статті 203 ЦК України закріплено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Так, згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до пункту 1 частини 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припиненняцивільних прав та обов`язків. Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із частиною першою статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Відповідно до частини 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно договору дарування від 13 серпня 2009 року, серії ВМІ № 368834 позивачці, [PERSON] належить на праві приватної власності житловий будинок [ADDRESS] . Крім того право власності позивачки на вказаний будинок підтверджується довідкою виконкому Красненської селищної ради Буського району Львівської області № 1384. В червні 2016 року сторони досягли домовленості про проведення будівельних робіт на подвір`ї позивачки. Відповідач приступив до укладки природнього каменю на подвір`ї. На час виконання відповідачем робіт позивачка знаходилася за межами України. Відповідач виконував вказані роботи, за попередньою сплатою за надані ним послуги та кошти на будівельні матеріали, які він особисто замовляв. Про виконані ним роботи та придбані будівельні матеріали відповідач власноруч записував у відповідному зошиті, копія якого додана до матеріалів справи. З висновку експерта № 13-22Д від 07 вересня 2022 року вбачається, що вартість БМР по влаштуванню мощення з природного каменю на цементному розчині частини земельної ділянки по [ADDRESS] становить 224 933 грн. Під час проведення огляду експертом встановлено, що на частині ділянки влаштовано мощення природним каменем, товщ. 20-30 мм на пісочній основі. При огляді встановлено, що мощення проросло травою в багатьох місцях (ймовірно через неякісне видалення шару родючого грунту, трамбування грунту, чи неякісний пісок), а також пошкодження цілісності покриття в різних місцях по всій площині (можливо через неякісно проведені підготовчі роботи, невідповідність покриття навантаженням чи невірно підібраним матеріалам та технології) загальна площа покриття - 341 кв.м. (пораховано програмою AUTO CAD). Відтак судом встановлено, проведені роботи відповідача по укладці каменю на подвір`ї позивачки по [ADDRESS] є вкрай неякісними, камінь викладений на пісок, а не на цементний розчин (ймовірно через неякісне видалення шару родючого ґрунту, трамбування ґрунту, чи неякісний пісок). Таким чином, суд приходить до переконання, що причиною заподіяння шкоди позивачці є неналежне виконання договору саме відповідачем, а тому останній повинен відшкодувати замовнику заподіяні збитки. Вартість БМР по влаштуванню мощення з природного каменю на цементному розчині частини земельної ділянки по [ADDRESS] становить 224 933 грн. Оскільки відповідач після отримання претензії позивачки не усунув виявлених недоліків, а тому з нього в її користь слід стягнути 244 933, 00 гривні в рахунок відшкодування завданої майнової шкоди за неякісно виконані будівельні роботи по вкладці вимощенню природнього каменю площею 341 кв.м. на земельній ділянці по [ADDRESS] . Суд, ухвалюючи рішення, також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29). Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенціюта практику Суду як джерело права. Враховуючи зазначене, суд погоджується з обґрунтованістю доводів позивачки про необхідність задоволення позову у повному обсязі та стягнення з відповідача завданих збитків. Таким чином, з [PERSON] на користь [PERSON] , слід стягнути суму в розмірі 224 933,00 грн в рахунок відшкодування завданої майнової шкоди за неякісно виконані будівельні роботи по вкладці вимощенню природнього каменю площею 341 кв.м. на земельній ділянці по [ADDRESS] . Судові витрати, згідно ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки, відповідно до задоволення позовних вимог.

Outcome: approved