Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Товаристваз обмеженою відповідальністю «Таліон плюс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Товариствоз обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога», [PERSON] , про визнання недійсним договору від 15.02.2021 №457405732 про надання кредиту, укладеного із Товариствомз обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога». 1.Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача, пояснення третіх осіб 1.1. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в лютому 2021 року позивачу стало відомо (на її мобільний номер надходити смс-повідомлення про повернення 7 000 грн. боргу), що на її ім`я 15.02.2021 оформлено кредитний договір №457405732 з Товариствомз обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі - ТОВ «Манівео», Товариство). Зазначила, що вказаний кредитний договір вона не укладала, не підписувала, кредитні кошти не отримувала. Їй стало відомо, що оскаржуваний договір про надання кредиту незаконно оформив на ім`я позивачки її колишній чоловік [PERSON] у формі електронного правочину шляхом укладення через електронний підпис одноразовим ідентифікатором, смс-повідомлення при цьому відправлялись кредитором на мобільний номер чоловіка. Позивачка 12.03.2022 повідомила орган поліції про вчинення злочину, в заяві зазначила, що її колишній чоловік [PERSON] шляхом обману, скористався її особистими даними, протиправно заволодів грошовими коштами. На підставі ухвали слідчого судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 08.04.20212, відомості про даний злочин було внесено до ЄРДР, позивачку визнано потерпілою. На даний час триває досудове розслідування, органами дізнання встановлено та здобуто ряд доказів, які підтверджують непричетність позивачки до укладення спірного кредитного договору та фактичне вчинення протиправних дій [PERSON] . Встановлено, що останній використав свою електронну пошту та власний мобільний термінал, маючи доступ до карткового рахунку колишньої дружини (на момент вчинення правочину саме до номера телефону [PERSON] була «приєднана» банківська карта позивачки), оформив на ім`я колишньої дружини кредит та використав кредитні кошти на власні потреби, в тому числі на розваги. Позивач вважає, що кредитний договір № 457405732 від 15.02.2021 є нікчемним, оскільки він не відповідає внутрішній волі позивача. Вона оспорюваний договір не підписувала, в тому числі і за допомогою електронного цифрового підпису, не вчиняла дій щодо ідентифікації в інформаційно-телекомунікаційній системі, в якій укладено договір, не приймала пропозицію щодо отримання кредиту, кредитні кошти не отримувала і не використовувала їх, умови надання та обслуговування кредитів вона не підписувала та з ними не погоджувалась. У позові просила визнати даний кредитний договір недійсним. 1.2. Письмового відзиву на позовну заяву відповідач Товариствоз обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» (далі- ТОВ «Таліон плюс») суду не надав. 1.3. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, [PERSON] письмових пояснень по суті заявлених позовних вимог не подав. 1.4. Третя особа ТОВ«Манівео» надало суду письмові пояснення (оформивши таку заяву по суті як відзив на позов), за змістом яких заперечила проти позовних вимог [PERSON] про визнання кредитного договору №457405732 від 15.02.2021 недійсним. Представник ТОВ«Манівео» вважає, що зміст договору повністю відповідає та не суперечить нормам чинного законодавства. У відповідності до умов Правил надання коштів у кредит, позивач акцептував аферту (заповнив заявку на сайті товариства, зазначив інформацію щодо себе, реквізити банківської картки, на рахунок якої бажав отримати кредит на ін.), тим самим підтвердив свої ознайомлення, погодження і зобов`язання перед кредитним товариством. Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі позивача для укладення договору на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Окрім того зазначив, що Товариство під час здійснення ідентифікації отримало від позичальника всі необхідні для цього дані, в тому числі номер та серію паспорта громадянина України, реєстраційний номер облікової картки платника податків, а також здійснив верифікацію (перевірку/підтвердження належності особі отриманих даних) за допомогою двох різних факторів для ініціювання електронної дистанційної ідентифікації користувача (ПІН-код від картки клієнта або пароль від входу в інтернет-банкінг, які відомі тільки клієнту) та дзвінка на мобільний номер клієнта в момент автентифікації. Грошові кошти були перераховані на банківський рахунок позивача, що засвідчує факт укладення між ТОВ«Манівео» та позивачем [PERSON] кредитного договору у формі електронного документа. Окрім того, представник ТОВ«Манівео» зазначив, що твердження позивача про те, що даний кредитний договір був укладений на її ім`я її колишнім чоловіком [PERSON] , який скористався наявними у нього даними дружини та наявність з даного приводу кримінального провадження, не мають значення у справі, а сам по собі факт звернення позивача до правоохоронних органів із заявою про злочин без наявності обвинувального вироку суду не є підставою для визнання договору недійсним. 1.5. Представник позивача [PERSON] - адвокат Зуб В.В. у клопотанні від 02.11.2022 просив врахувати, що позивачем [PERSON] визнається та обставина, що в даному випадку мало місце укладення електронного правочину, разом з тим позивачкою заперечується той факт, що саме вона була ініціатором та учасником даного правочину. Крім того, вказав, що причетність чоловіка позивачки - [PERSON] до вчинення даного правочину досудовим розслідуванням встановлено, адже даний правочин здійснений шляхом укладення через електронний підпис одноразовим ідентифікатором смс-повідомленням абонента мобільного зв`язку, зробленим із сім-картки оператора телекомунікації ПрАТ «ВФ України», яким користується [PERSON] . Вважає, що органом досудового розслідування на даному етапі здобуто достатньо доказів на підтвердження обставини щодо непричетності позивачки до укладення спірного кредитного договору та фактичне вчинення протиправних дій [PERSON] . 2. Рух справи у суді. Позовна заява надійшла до суду 04.04.2022. Ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 08.04.2022 відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Учасникам справи встановлено строк для подачі заяв по суті. 3. Заяви, клопотання учасників процесу та насідки їх вирішення. Розгляд справи здійснюється у прощеному проваджені без виклику сторін. З огляду на розгляд справи без виклику сторін у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина друга статті 247 ЦПК України). 4. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що 15.02.2021 між [PERSON] та ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» укладено Договір № 457405732. Як вбачається з умов цього договору, позивачу було надано кредитні кошти у розмірі 7 000 грн. на строк 10 днів зі сплатою 1,70 % від суми кредиту за кожний день користування позикою. Детальний розрахунок сукупної вартості кредиту наведено в Паспорті споживчого кредиту та в графіку розрахунків, які є невід`ємною частиною цього договору (п.1.9 договору). Вказаний договір позики укладений у формі електронного документу із відповідним електронним підписом позичальника, що не суперечить вимогам Цивільного кодексу України та іншого законодавства. Заповнення заявки здійснювалося на офіційному сайті товариства, підтвердження отримання кредиту здійснювалось за допомогою надсилання SMS-повідомлень на номер вказаний у заявці номер телефону [NUMBER] , примірник договору надсилався на адресу електронної пошти [INFO] , зазначену у заявці на отримання грошових коштів. Відповідно до платіжного доручення (заява) на переказ та зарахування грошових коштів на банківську карту отримувача, 15.02.2021 ТОВ «Манівео» на картковий рахунок позивача [PERSON] № [NUMBER] перерахувало кошти на загальну суму 7 000 грн. згідно з умовами кредитного договору №457405732 від 15.02.2021. Зарахування на картковий рахунок позивача [PERSON] кредитних коштів в розмірі 7 000 грн. останньою не спростовано. 11.03.2021 ТОВ «Манівео» направило позивачці листа №МВ457405732 про наявність у неї станом на 11.03.2021 заборгованості в розмірі 10 444,00 грн за кредитним договором № 457405732 з вимогою погашення цієї заборгованості. ТОВ«Таліон плюс», на підставі договору факторингу № 28/1118-01, укладеного із ТОВ «Манівео», набуло право вимоги виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором №457405732 від 15.02.2021 (реєстр №127 від 29.03.2021). ТОВ«Таліон плюс» у свою чергу також направило позивачці листа про наявність у неї заборгованості за кредитним договором №457405732 від 15.02.2021, яка станом на 01.04.2021 становила 13 825,00 грн. 12.03.2022 позивачка [PERSON] подала до Ковельського РУП ГУНП у Волинській області заяву про вчинення кримінального правопорушення за частиною другою статті 190 Кримінального кодексу України. На виконання ухвали слідчого судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області, 09.04.2022 до ЄРДР внесено відомості про кримінальне правопорушення за № 12021035550000272 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 182 Кримінального кодексу України. За коротким викладом обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, у ЄРДР зазначено «15.02.2021 [PERSON] , [INFO] , шляхом використання конфіденційної інформації своєї колишньої дружини [PERSON] , [INFO] , що знаходилась в особистих документах, без згоди останньої, оформив на її ім`я кредит в компанії «Манівео» в розмірі 7000 грн.». Постановою дізнавача СД Ковельського РУП ГУНП у Волинській області від 26.05.2021 [PERSON] визнано потерпілою у даному кримінальному провадженні. 5. Норми права, які застосував суд. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. При цьому учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 89 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори. Відповідно до частини першої статті626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною першою статті 638ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Тобто, аналізуючи вказані норми, вбачається, що у разі, якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Відповідно до статей 202, 205 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно зі статтею207 цього Кодексу правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо: - його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони; - воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку; - він підписаний його стороною (сторонами). Виходячи зі змісту позовної заяви, сторона позивача просить визнати недійсним договір №457405732, укладений 15.02.2021 в електронній формі з ТОВ «Манівео», як такий, що не може відповідати волі позивача, не був нею отриманий, прочитаний, погоджений тощо. Електронний правочин в розумінні Закону України «Про електронну комерцію» - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Відповідно до частини першої статті 3Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру. Електронний договір визначений як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до положень статті 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою 6 цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який являє собою дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Статтею 8 цього Закону визначено, що юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. За частиною третьою статті 5Закону України «Про електронну комерцію» правочин не може бути визнано недійсним у зв`язку з його вчиненням в електронній формі, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу: - особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; - волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; - правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; - правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. З аналізу норм чинного законодавства вбачається, що своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа, в якому фіксуються правові наслідки. У випадку, коли воля суб`єкта правочину формувалася не вільно і не відповідала волевиявленню, тобто з дефектом волі правочини були вчинені: під впливом помилки (стаття 229 ЦК); під впливом обману (стаття 230 ЦК); під впливом насильства (стаття 231 ЦК); під впливом тяжкої обставини (стаття 233 ЦК); внаслідок зловмисної домовленості представника з другою стороною (стаття 232 ЦК), такі правочини визнаються недійсними. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести такі обставини. Сторона позивача у даній справі не обґрунтовує, з яких підстав, встановлених законом, договір підлягає визнанню недійсним, а вказує лише на те, що такий договір був укладений без відома, дозволу чи волевиявлення позивача. Як у частині першій статті215 ЦК України, так і у статтях229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення електронного підпису), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У даному ж випадку сторона позивача, як на підставу визнання недійсним договору, вказує на відсутність волевиявлення [PERSON] до вчинення правочину. Крім того, як вже було досліджено раніше, підпис на договорі є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Слід зазначити, що за положеннями статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Так, згідно з положеннями статті1046 цього Кодексу договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі статтею 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. З огляду на вказані положення закону, договір позики є реальним та вважається укладеним із моменту передання грошей. Якщо судом буде встановлено, що позикодавець не передав кошти позичальнику, договір позики вважається неукладеним. Однак неукладеність і недійсність договору тягнуть за собою різні правові наслідки, оскільки договір є неукладеним, то і не потребує визнанню недійсним. Так, в п. 8 постанови від 06.11.2009 року № 9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що відповідно до частини першої статті215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. В матеріалах справи міститься витяг з ЄРДР, яким підтверджено обставини про початок досудового розслідування у межах кримінального провадження за зверненням [PERSON] про незаконне використанням [PERSON] конфіденційної інформації заявниці, що знаходилась в особистих документах, без згоди останньої, що проявилось в оформленні на її ім`я кредиту в компанії «Манівео» в розмірі 7000 грн. Водночас, про жодні дії, зокрема пов`язані із незаконним заволодінням інформації, що містилась у телефоні позивачки, незаконним доступом до її акаунтів, вказаний документ інформації не містить. У випадку наявності ознак кримінального правопорушення, такі обставини мають встановлюватися відповідними правоохоронними органами. На переконання суду, встановлені обставини не є такими, що вказують на недійсність договору (із мотивів невідповідності волевиявлення позивачки її внутрішній волі), адже дефект волі не конкретизовано і не доведено. Також недоведеними є обставини підробки підпису (електронного підпису) [PERSON] . Щодо доводів позивачки у частині наявної можливості у [PERSON] користуватись коштами на її картковому рахунку із його мобільного телефона, суд зазначає таке. Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» порядок відкриття банками рахунків та їх режими визначаються Національним банком України. Умови відкриття рахунка та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом - власником рахунка. Пунктом 5 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 (далі - Положення № 705), визначено, що користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем. Користувач зобов`язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції (пункт 9 розділу VI Положення № 705). Обов`язок доведення факту порушення користувачем вимог нормативних актів, внаслідок якого ініційовано платіжну операцію, яку користувач не санкціонував та/або не здійснював, законодавством покладено на емітента платіжного засобу. Однак, відповідних доводів і доказів у даній справі сторона позивача суду не надала. Як встановлено, в межах кримінального провадження підозру про вчинене правопорушення жодній особі не оголошено, досудове розслідування триває, обставини щодо незаконного використання [PERSON] конфіденційної інформації для укладення кредитного договору на ім`я [PERSON] та використання [PERSON] кредитних коштів органом досудового розслідування не встановлено. Доказів на підтвердження таких обставин у межах розгляду даної цивільної справи суду також не надано. З огляду на наведене, позов задоволенню не підлягає. 6. Розподіл судових витрат. За правилами статті 141 ЦПК України, у зв`язку із відмовою у задоволенні позову, судові витрати необхідно залишити за позивачем.

Outcome: dismissed