Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-11 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач), відповідно до якого просив спадковий договір від 13.03.2020, укладений між ним та відповідачем та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Потапчук З.А., розірвати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між ним та відповідачем було укладено спірний спадковий договір, за умовами якого позивач після своєї смерті передає належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS] . Взамін відповідач зобов`язалась забезпечувати згідно з регентами лікарів належними лікувальними засобами, незалежно від їх вартості; оплачувати комунальні послуги та послуги зв`язку; щомісячно, не пізніше 26 числа кожного місяця надавати позивачу грошову допомогу у розмірі 1 638, 00 грн. Разом з тим, відповідач взяті на себе зобов`язання не виконує, ліки не купує, комунальні послуги не оплачує, позивача не відвідує, в добровільному порядку відмовляється розірвати спадковий договір за згодою сторін. У зв`язку з наведеним позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Від відповідача відзив не надходив. 16.06.2022 ухвалою суду по справі відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, позов просив задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити в його задоволенні. Суд, заслухавши пояснення сторони позивача, сторони відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з ч.1 ст. 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно статті 1302 ЦК України, за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача. Статтею 1305 ЦК України передбачено, що набувач у спадковому договорі може бути зобов`язаний вчинити певну дію майнового або немайнового характеру до відкриття спадщини або після її відкриття. У судовому засіданні встановлено, що 13.03.2020 між [PERSON] та [PERSON] укладено спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Потапчук З.А., зареєстрований в реєстрі за № 168. За умовами вказаного Договору, позивач передає після своєї смерті у власність відповідачу належну позивачу на праві власності квартиру [ADDRESS] (п. 1 Договору). Відповідно до п. 7 Договору, за згодою сторін на відповідача покладаються такі обов`язки: забезпечення згідно з регентами лікарів належними лікувальними засобами, незалежно від їх вартості; оплата комунальних послуг та послуг зв`язку; щомісячно, не пізніше 26 числа кожного місяця надавати позивачу грошову допомогу у розмірі 1 638, 00 грн. Так, відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частина 1, 2 ст. 614 ЦК України). Згідно ч.2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно з частиною першою статті 1308 ЦК України, спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень. Судом встановлено, що спір між сторонами виник щодо неналежного виконання умов спадкового договору. З наявних доказів по справі вбачається, що позивач є одинокою особою похилого віку, 1939 року народження, є інвалідом ІІІ групи, має хронічні захворювання, а відтак потребує стороннього догляду та допомоги, у зв`язку з чим 13.03.2020 він і уклав спадковий договір з відповідачем, яким на відповідача покладено обов`язок надавати необхідну матеріальну допомогу, оплачувати ліки та комунальні послуги. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач пояснив, що відповідач не виконує покладені на неї зобов`язання за спадковим договором, хоча позивач неодноразово звертався до неї за допомогою, просив придбати ліки, продукти харчування та оплатити комунальні послуги. Позивач звертався до відповідача з проханням купити ліки, продукти харчування, оплатити комунальні послуги, однак остання позивача ігнорує та умови договору не виконує, а з початку воєнного стану в країні не відвідує позивача взагалі. Через вказані обставини, позивач змушений самостійно за власний кошт купувати ліки та їжу. Також з матеріалів справи вбачається, що позивач самостійно оплачує комунальні послуги. Представник відповідача заперечуючи проти позову вказав, що відповідач належним чином виконувала умови договору. При цьому, крім самих пояснень, представником відповідача не надано жодних належних та допустимих доказів, які підтверджували б належне виконання своїх зобов`язань відповідачем за спадковим договором. Враховуючи все вище наведене, суд дійшов висновку, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, а тому наявні підстави для розірвання спадкового договору від 13.03.2020, укладеного між позивачем та відповідачем та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Потапчук З.А. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1-3 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ст.78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Положеннями ст. 80 ЦПК України, встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно вимог ч.ч.1, 5-6, 7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 992, 40 грн На підставі викладеного,

Outcome: approved