Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-20 00:00:00

У червні 2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Гусятинської селищної ради, [PERSON] , за участі третьої особи Комунальне некомерційне підприємство «Гусятинська комунальна районна лікарня» Гусятинської селищної ради про поновлення на роботі. В позовній заяві позивач вказав, що 24 червня 2022 року Гусятинським селищним головою було прийнято розпорядження №196-ос про поновлення його на роботі на посаді головного лікаря Гусятинської центральної районної лікарні з 18 травня 2018 р. на виконання постанови Тернопільського апеляційного суду від 16 жовтня 2020 року по справі №596/1219/18. Однак, Гусятинським селищним головою було видано лише розпорядження про поновлення його на роботі, проте не було забезпечено його фактичного допуску до виконання покладених на нього трудових обов`язків. Одночасно, з обумовленим вище розпорядженням,Гусятинським селищним головою було прийнято розпорядження №197-ос від 24.06.22 про звільнення позивача з посади головного лікаря Гусятинської центральної районної лікарні. Вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність\~Гусятинського селищного\~голови щодо\~незабезпечення допуску\~позивача до\~фактичного виконання\~покладених завдань\~на посаді\~головного лікаря\~Гусятинської ЦРЛ, а також, стягнути в його користь середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду завдану незаконним звільненням. Відповідач Гусятинська селищна рада не погоджується з позовними вимогами [PERSON] та вважають, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити. У відзиві на позов зазначили, що вимоги позивача, викладені в позовній заяві, ними не визнаються. 24 червня 2022 р. на виконання Вимоги старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Герелевич О.М. №4243/04.1-24 від 15 червня 2022 р. та відповідно до постанови Тернопільського апеляційного суду від 16 жовтня 2020 р. у цивільній справі №596/1219/18 та виконавчого листа, виданого 30 травня 2022 року Тернопільським апеляційним судом, Гусятинським селищним головою було видано розпорядження «Про поновлення [PERSON] » №196-ос, яким поновлено [PERSON] на посаді головного лікаря Гусятинської центральної районної лікарні з 18 травня 2018 року. 29 липня 2022 року старший державний виконавець Герелевич О.М. виніс Постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 69148076, що засвідчує повне фактичне виконання Гусятинською селищною радою постанови Тернопільського апеляційного суду. Рішенням Гусятинської селищної ради "Про внесення змін до Статуту Комунального некомерційного підприємства «Гусятинська комунальна лікарня» Гусятинської селищної ради" від 05 січня 2022 року № 1255 було внесено зміни до Статуту Комунального некомерційного підприємства «Гусятинська комунальна лікарня» Гусятинської селищної ради. У відповідності\~до вказаного\~Статуту (п.\~7.2\~розділ 7\~Управління підприємством\~та громадський\~контроль за\~його діяльністю) та відповідно до ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Гусятинський селищний голова наділений повноваженнями щодо призначення та звільнення керівника. Згідно Статуту новостворене «Комунальне некомерційне підприємство Гусятинська центральна комунальна районна лікарня» Гусятинської районної ради змінило не тільки підпорядкування, але й організаційно-правову форму установи, оскільки, це була бюджетна установа, а стало комунальне некомерційне підприємство. Рішенням Гусятинської селищної ради «Про затвердження структури комунального некомерційного підприємства «Гусятинська комунальна лікарня» Гусятинської селищної ради» від 05 січня 2022 року № 1256 було затверджено структуру комунального некомерційного підприємства «Гусятинська комунальна лікарня» Гусятинської селищної ради, а рішенням Гусятинської селищної ради «Про затвердження структури комунального некомерційного підприємства «Гусятинська комунальна лікарня» Гусятинської селищної ради в новій редакції» від 09 червня 2022 року № 1519 було затверджено структуру комунального некомерційного підприємства «Гусятинська комунальна лікарня» Гусятинської селищної ради та внесено зміни до структури комунального некомерційного підприємства Гусятинська комунальна лікарня» Гусятинської селищної ради. У затвердженій структурі посади «головний лікар» немає, є посада «директор», а загальна чисельність штату складає 246,5 одиниць, станом на 04 січня 2022 р. кількість фактично працюючих працівників складала 301 чоловік. 24.06.2022 Гусятинський селищний голова видав розпорядження про звільнення [PERSON] з посади головного лікаря відповідно до ст. ст. 42, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», п.1 ч.1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, ст. 16 Закону України «Основ законодавства України про охорону здоров`я», Порядку проведення конкурсу на зайняття посади керівника державного, комунального закладу охорони здоров`я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2017 р. № 1094, Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників (Випуск 78 «Охорона здоров`я») затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 29.03.2002 року № 117, додаткової постанови Тернопільського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року у цивільній справі №596/2119/18». Реорганізація підприємства, скорочення чисельності штату працівників підтверджує наявність підстав для звільнення позивача. Також, позивач не відповідає встановленим кваліфікаційним вимогам, оскільки немає вищої освіти другого (магістерського) рівня. Представник позивача [PERSON] адвокат Авдєєнко В.В. позовні вимоги довірителя підтримує в повному обсязі з мотивів викладених в позовній заяві від 21 липня 2022 року. Представник відповідача Шмигельський В.Я. позовні вимоги не визнає, просить відмовити у їх задоволенні з огляду на обставини, викладені у відзиві на позов. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав письмову заяву про розгляд справи без його участі та в задоволені позовних вимог просив відмовити. Третя особа Комунальне некомерційне підприємство «Гусятинська комунальна районна лікарня» Гусятинської селищної ради теж в судове засідання не з`явилися про розгляд справи повідомлялися належним чином, в поданій заяві позовні вимоги вважали безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення. Вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, свідків, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з таких підстав. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів. Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 2 ст.15 ЦК України). Відповідно до ст.43 Конституції України, постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» - кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб, а також гарантує працездатному населенню у працездатному віці в Україні - добровільність праці, вибір або зміну професії та виду діяльності; захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Отже, право громадян на працю забезпечується державою. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (ст.21 КЗпП України). Підстави припинення трудового договору встановлено ст.36 КЗпП України, підстави розірвання трудового договору з ініціативи працівника ст.ст.38 і 39 цього Кодексу, підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу ст.ст. 40, 41, 43, 43-1 та підстави розірвання трудового договору з керівником на вимогу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) ст.45 цього Кодексу. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.18 постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року за № 9 при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Порядок звільнення це певна процедура, яка передбачає послідовність дій сторін трудового договору, спрямованих на його припинення, а тому залежить від того, хто виступає ініціатором розірвання трудових відносин. Відповідно до ст. 4 Конвенції МОП № 158 «Про припинення трудових відносин з ініціативи підприємця» від 22 червня 1982 року, яка ратифікована Законом України від 04 лютого 1994 року №3933-ХІІ і набрала чинності для України 16 травня 1995 року, трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для того припинення, пов`язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби. Під припиненням трудового договору необхідно розуміти акт припинення трудових відносин працівника з власником або уповноваженим ним органом. Стабільність трудових відносин гарантується обмеженим переліком підстав припинення трудового договору. Розірвати трудовий договір і звільнити працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можна тільки на підставах, передбачених ст.ст. 40,41 КЗпП України. Судом встановлено, що 24 червня 2022 року Гусятинським селищним головою Карпо С.О. було прийнято розпорядження №196-ос про поновлення [PERSON] на роботі на посаді головного лікаря Гусятинської центральної районної лікарні з 18.05.18 на виконання постанови Тернопільського апеляційного суду 16.10.20 по справі №596/1219/18 на підставі вимоги старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Герелевич О.М. №4243/04.1-24 від 15 червня 2022 року. Розпорядженням Гусятинського селищного голови №197-ос від 24.06.22 відповідно до ст.ст.42,59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», п.1 ч.1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, ст..16 Закону України «Основ законодавства України про охорону здоров`я», Порядку проведення конкурсу на зайняття посади керівника державного, комунального закладу охорони здоров`я, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 27 грудня 2017 р. №1094, Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників (Випуск 78 «Охорона здоров`я») затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 29.03.2002 року №117, додаткової постанови Тернопільського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року у цивільній справі №596/2119/18) звільнено [PERSON] з посади головного лікаря Гусятинської центральної районної лікарні 24 червня 2022 року. 29 липня 2022 року старшим державним виконавцем Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції\~(м.Івано-Франківськ)\~ Герелевич\~ О.М.\~винесено постанову\~про закінчення\~виконавчого провадження\~ ВП № 69148076, що засвідчує повне фактичне виконання Гусятинською селищною радою постанови Тернопільського апеляційного суду від 16 жовтня 2020 року у цивільній справі №596/1219/18. Відповідно до рішення Гусятинської селищної ради "Про внесення змін до Статуту Комунального некомерційного підприємства «Гусятинська комунальна лікарня» Гусятинської селищної ради" від 05 січня 2022 року №1255 внесено зміни до Статуту Комунального некомерційного підприємства «Гусятинська комунальна лікарня» Гусятинської селищної ради (код ЄДРПОУ 02000582, адреса 48201, Тернопільська область, Чортківський район, селище міського типу Гусятин, вул. Б. Лепкого, буд. 1) та викладено у новій редакції. Директору КНП «Гусятинська комунальна лікарня» Гусятинської селищної ради Дереворізу В.І. забезпечити реєстрацію змін до Статуту в порядку, встановленому Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань». Відповідно до п. 7.2 розділ 7 вказаного Статуту поточне керівництво (оперативне управління) Підприємством здійснює Головний лікар/Директор Підприємства, який призначається на посаду і звільняється з неї за розпорядженням Гусятинського селищного голови відповідно до порядку, визначеного законодавством України, та який відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством охорони здоров`я України. Строк найму, права, обов`язки і відповідальність Директора, умови його матеріального забезпечення, інші умови найму визначаються контрактом. Згідно рішення Гусятинської селищної ради «Про затвердження структури комунального некомерцїйного підприємства «Гусятинська комунальна лікарня» Гусятинської селищної ради" від 05 січня 2022 року № 1256 було затверджено структуру комунального некомерційного підприємства «Гусятинська комунальна лікарня» Гусятинської селищної ради, а рішенням Гусятинської селищної ради «Про затвердження структури комунального некомерційного підприємства «Гусятинська комунальна лікарня» Гусятинської селищної ради в новій редакції» від 09 червня 2022 року № 1519 було затверджено структуру комунального некомерційного підприємства «Гусятинська комунальна лікарня» Гусятинської селищної ради та внесено зміни до структури комунального некомерційного підприємства «Гусятинська комунальна лікарня» Гусятинської селищної ради. Відповідно до довідки №741 від 12 серпня 2022 року виданої КНП «Гусятинська комунальна лікарня» вбачається, що кількість працівників станом на 04.01.2022 в КНП «Гусятинська КЛ» Гусятинської селищної ради складає 301 чол. Пунктом 1 ст. 40 КЗпП України передбачено можливість розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в разі змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації (банкрутства) або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Вивільнення працівників у цих випадках провадиться відповідно до ст. 49-2 КЗпП України таким способом: про наступне вивільнення працівника персонально попереджають не пізніш як за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду, та які існували на день звільнення. З наведених\~норм випливає,\~що розглядаючи\~трудові спори,\~пов`язані\~зі звільненням\~за пунктом\~1\~статті 40\~КзпП України,\~суди зобов`язані\~з`ясувати,\~чи дійсно\~у відповідача\~мали місце\~зміни в\~організації виробництва\~і праці,\~зокрема,\~ліквідація,\~реорганізація або\~перепрофілювання підприємства,\~установи,\~організації,\~скорочення чисельності\~або штату\~працівників,\~чи додержано\~власником або\~уповноваженим ним\~органом норм\~законодавства,\~що регулюють\~вивільнення працівника,\~які є\~докази щодо\~змін в\~організації виробництва\~і праці,\~про те,\~що працівник\~відмовився від\~переведення на\~іншу роботу\~або що\~власник або\~уповноважений ним\~орган не\~мав можливості\~перевести працівника\~з його\~згоди на\~іншу роботу\~на тому\~ж підприємстві,\~в установі,\~організації,\~чи не\~користувався вивільнюваний\~працівник переважним\~правом на\~залишення на\~роботі та\~чи попереджався\~він за\~2\~місяці про\~наступне вивільнення. У випадках зміни власника підприємства (установи, організації) чи його реорганізації (злиття з іншим підприємством, приєднання до іншого підприємства, поділу підприємства, виділення з нього одного або кількох нових підприємств, перетворення одного підприємства в інше, наприклад, державного підприємства в орендне підприємство або підприємства в господарське товариство) дія трудового договору працівника продовжується (ч. 3 ст. 36 КЗпП України). При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. В усіх випадках звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП провадиться з наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених главою ІІІ-А КЗпП України. При вирішенні спорів щодо поновлення на роботі працівників юридичної особи публічного права, про ліквідацію яких було прийнято рішення, судам належить, крім перевірки дотримання трудового законодавства щодо таких працівників, з`ясовувати фактичність такої ліквідації (чи мала місце у цьому випадку реорганізація). Під час вирішення зазначеної категорії спорів підлягає оцінці і правовий акт, що став підставою ліквідації, зокрема, чи припинено виконання функцій ліквідованого органу, чи покладено виконання цих функцій на інший орган. У разі покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган, мова йде фактично про реорганізацію. Таким чином, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі №302/207/20 (провадження №61-9303св21). Виходячи з нормативного тлумачення ч. 1 ст. 40, частин 1 і 3 статті 49-2 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення зобов`язаний запропонувати працівникові наявні вакантні посади на підприємстві, в установі, організації, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Якщо на момент попередження відсутня можливість запропонувати переведення, а згодом така можливість з`явиться, то пропозиція повинна бути обов`язково зроблена. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 вересня 2021 року у справі № 721/910/19 (провадження № 61-4490св21) зазначено, що у разі скорочення посади, на якій працював незаконно звільнений працівник, для виконання рішення суду роботодавець повинен поновити працівника на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розкладу - ввести скорочену посаду, а якщо підприємство, установа реорганізовано - рішення про поновлення працівника на роботі має бути виконано правонаступником. У справі, яка розглядається, позивач був поновлений на роботу згідно постанови апеляційного суду від 16.10.20 року, проте, фактичного допуску його до роботи не було. Посилання відповідача Гусятинської селищної ради про те, що відбулася реорганізація і така посада як головний лікар відсутня, не заслуговують на увагу, оскільки, у разі скорочення (виведення зі штатного розпису) посади, на якій працював незаконно звільнений працівник, для виконання рішення суду роботодавець повинен поновити працівника на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розпису - ввести скорочену (виведену) посаду, що і було б належним виконанням з його боку рішення суду про поновлення працівника на роботі. Згідно ст.\~77\~цього ж\~Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивача [PERSON] \~було звільнено з порушенням вимог чинного законодавства, а тому, позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльність Гусятинського селищного голови про незабезпечення фактичного допуску [PERSON] до роботи та скасування розпорядження про звільнення є обґрунтованими та підлягають задоволенню шляхом поновлення позивача на роботі. Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). За правилами частини другої статті 235 КЗпП України, при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Позивач [PERSON] з 24 червня 2022 року не працює, відповідно середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 12418,60 грн. за період з 24.06.22 по 21.07.22, які підлягають стягненню з відповідача в користь позивача. Разом з цим, вимога щодо стягнення моральної шкоди не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що позивача знає, був його клієнтом. Підтвердив, що вдень звільнення [PERSON] був в стурбованому стані, приймав таблетки і він його відвіз додому. Свідок [PERSON] являється дружиною позивача і повідомила, що коли [PERSON] привіз чоловіка додому, він був блідий і мав тиск. Від швидкої відмовився, приймав таблетки вдома. Чоловік був в такому стані два дні. Свідок [PERSON] суду пояснила, що було рішення поновити батька на роботі. Ввечері мама зателефонувала і сказала, що батька поновили і в той же самий день звільнили з роботи. Робота для нього була як дім, тому після звільнення був великий стрес. Відповідно до вимог\~ст. 237-1 КЗпП України\~відшкодуванню власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до роз`яснень викладених в\~Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди»\~під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При з`ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Згідно з ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Враховуючи те, що ні позивачем [PERSON] ні його представником не наведено жодного доказу щодо завдання йому моральної шкоди незаконним звільненням, оскільки, після звільнення в 2018 році і по сьогоднішній день позивач працював та продовжує працювати на посаді лікаря паталогоанатома Тернопільського обласного паталогоанатомічного бюро та отримував і отримує заробітню плату, а також, пенсію за віком, тому, на час звільнення він не був позбавлений засобів для існування, а також, як зазначила його дружина в судовому засіданні [PERSON] , за медичною допомогою позивач відмовився звертатися у день звільнення, тому дана вимога не підлягає задоволенню. Також,\~не підлягає\~задоволення вимога\~щодо покладення\~на Гусятинського\~селищного голову\~обов`язку покрити\~шкоду,\~заподіяну КНП\~«Гусятинська комунальна\~лікарня» Гусятинської\~селищної ради\~у зв`язку з оплатою [PERSON] часу вимушеного прогулу, оскільки, відповідно до ст. 1173, 1174 ЦК України відшкодування шкоди завданої органом місцевого самоврядування відшкодовується органом місцевого самоврядування незалежно від його вини та не залежно від вини цієї службової особи. Судові витрати в зв`язку з розглядом даної справи слід покласти на відповідача відповідно до вимог положень ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України та Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial