Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-13 00:00:00

21 липня 2021 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вони з відповідачем проживали однією родиною без реєстрації шлюбу з 2018 року. За час співмешкання з відповідачем у них народився син [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом із позивачем [PERSON] та знаходиться на її утриманні, при цьому відповідач не надає позивачу матеріальну допомогу на їхнє утримання. Позивач [PERSON] вказувала на те, що вона, у тому числі, звернулася до Миколаївського районного суду Миколаївської області з заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання їхнього сина [PERSON] . У позовній заяві позивач [PERSON] вказувала на те, що вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трьох років. Іншого доходу, крім соціальних виплат по догляду за дитиною до досягнення дитиною трьох років, позивач не отримує. З огляду на викладене, позивач [PERSON] просила суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на її утримання в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) [PERSON] , починаючи від дня пред`явлення позову та до досягнення сином [PERSON] трьох років. Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 15 листопада 2021 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років. Постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, справу призначено до розгляду по суті у судовому засіданні. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, при цьому 07 липня 2022 року подала суду заяву, з якої слідує, що позивач підтримує позов та просить його задовольнити; проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач [PERSON] , належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з`явився без повідомлення причин; відзив не подав. Відповідно до положень ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд постановив розглядати справу в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд встановив таке: З тексту позовної заяви слідує, що сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2018 року. [INFO] у сторін народився син [PERSON] . Відповідач [PERSON] і позивач [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а. с. ). З копії довідки виконавчого комітету Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області від 02 листопада 2021 року слідує, що дитина проживає разом із позивачем [PERSON] (а. с. ). Вказану обставину відповідачем не спростовано. Як слідує з тексту позовної заяви, відповідач не надає позивачу матеріальну допомогу на утримання позивача та дитини. При цьому, відповідно до вимог ч. 2, ч. 4 ст. 84 Сімейного кодексу України (далі - СК України)дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Отже, особливим видом права подружжя на утримання, є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Будь - яких доказів на підтвердження того, що відповідач має можливість надавати позивачу, передбачену статтею 84 СК України допомогу, позивачем [PERSON] суду не представлено. Оскільки позивачем не представлено доказів того, що відповідач може надавати позивачу, передбачену статтею 84 СК України допомогу, суд вважає вимогу позивача [PERSON] про стягнення аліментів на її утримання такою, що не підлягає задоволеню. За таких обставин, у задоволенні позову про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання позивача, слід відмовити. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed