Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-04 00:00:00

16.01.2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця. Представник АТ КБ «ПриватБанк» просила суд ухвалити рішення, яким стягнути із [PERSON] та [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк», - 7808 грн. 67 коп. заборгованості згідно кредитного договору б/н від 14.09.2007 року, а також понесені судові витрати по даній справі. Згідно ухвали суду від 03.07.2020 року провадження у даній справібуло закрито в частині позовних вимог до [PERSON] , в зв`язку з її смертю. В судове засідання, після скасування заочного рішення по даній справі, представник АТ КБ «ПриватБанк» не з`явився, натомість при зверненні до суду із позовом подав клопотання, в якому просив проводити розгляд справи у відсутності представника АТ КБ «ПриватБанк». В подальшому, у відповіді на відзив представник позивача просила задоволити позовні вимоги, з підстав наведених у них (позовній заяві та відповіді). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» не визнала, зазначивши, що вважає їх безпідставними. Зокрема пояснила, що вона проживає в м.Київ і про факт перебування справи відносно неї в суді дізналася тільки тоді коли їй заблокували зарплатну карту та інші банківські карти. Підтримала поданий її представником відзив на позовну заяву про те, що оскільки на момент смерті в її матері не було жодного рухомого чи нерухомого майна, а також останній не належала на праві приватної власності квартира, де вони були зареєстровані, тому вона жодного майна у спадщину не отримувала і відповідно не набула статусу спадкоємця, а як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольняти вимоги кредитора померлої особи. Враховуючи наведене та обґрунтування, викладені у відзиві, просила суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення позовних вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи та за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частиною 1 ст.77 ЦПК України закріплено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а ч.2 цієї статті визначено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги, чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Зі змісту ч.2 ст.78 ЦПК України вбачається, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. В той же час ч.1 ст.81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору №б/н від 14.09.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 8000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. [INFO] позичальник [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 03.11.2014 року. Враховуючи наведене, посилаючись на ст.ст.608, 1218, 1219, 1238, 1268 ЦК України, а саме на те, що спадкоємці [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] мали право подати заяву про прийняття або про відмову від спадщини у строк з 02.11.2014 року по 02.05.2015 року, оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а тому АТ КБ «ПриватБанк» вважає, що вони прийняли спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника. Як зазначає представник позивача, спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, так як відповідачі не відмовилися від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки, а саме 6 місяців від дня відкриття спадщини. При цьому, на думку позивача згідно ч.3 ст.1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Вирішуючи даний спір, суд констатує наступне. Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 цього Кодексу). Згідно зі ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Із змісту ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України вважається, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтями 608, 1218, 1219 ЦК України визначено, що у зв`язку зі смертю особи боржника припиняються лише ті зобов`язання, які нерозривно пов`язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися у наслідок його смерті. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.3 ст.46 цього Кодексу). Оскільки зі смертю боржника зобов`язання щодо повернення позики входять до складу спадщини, то застосуванню підлягають норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора. Саме на підставі норм статей 1281, 1282 ЦК України позивач заявив вимоги до спадкоємця. Згідно зі статтею 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Разом з тим, положення зазначеної правової норми застосовуються у випадку дотримання кредитором ст.1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є пересічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Статтею 1281 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від дня настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право. Сплив строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за зобов`язанням, а також припинення такого зобов`язання. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2018 року у справі № 14-53цс18. Матеріали справи свідчать, що 29.03.2015 року позивачем була направлена претензія кредитора до Надвірнянської районної державної нотаріальної контори, щодо включення кредиторських вимог АТ КБ «ПриватБанк» у спадкову масу та повідомлення спадкоємців померлого [PERSON] про наявність боргу перед банком у розмірі 7808 грн. 67 коп. згідно кредитного договору б/н від 14.09.2007 року. Спадкова справа щодо майна померлого [PERSON] була заведена за претензією кредитора АТ КБ «Приватбанк». Згідно ухвали суду від 24.12.2021 року було задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] , адвоката Лазорко Р.Й. та витребувано від державного нотаріуса Надвірнянської районної державної нотаріальної контори ГУ юстиції в Івано-Франківській області інформацію чи подавала [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] до Надвірнянської районної нотаріальної державної контори заяву про прийняття спадщини після смерті своєї матері [PERSON] та чи отримувала остання в порядку спадкування за законом чи заповітом спадкове майно від своєї матері [PERSON] , а також чи було зареєстроване нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] , [INFO] на момент її смерті - [INFO] . Як вбачається із відповіді в.о. завідувача Надвірнянської РДНК від 30.12.2021 року за №02-14/490, на виконання вказаної ухвали суду, «… після смерті [PERSON] , [INFO] , яка настала [INFO] , в Надвірнянській районній державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа № 90/2019, на підставі претензії кредитора АТ «Ідея Банк». Заяву про прийняття спадщини [PERSON] в Надвірнянську районну нотаріальну контору не подавала. Свідоцтва про право на спадщину [PERSON] в Надвірнянській районній нотаріальній конторі не отримувала. Будь-яка інформація або документи які б посвідчували право власності на будь-які об`єкти нерухомого майна, що належали [PERSON] в Надвірнянській районній державній нотаріальній конторі відсутні». Також, ухвалою суду від 06.06.2022 року було частково задоволено клопотання представника позивача АТ КБ «ПриватБанк» - Годованика Б.О. та постановлено: - витребувати від КП «Надвірнянський житловик» - довідку про склад сім`ї [PERSON] , ІПН: [NUMBER] , [INFO] , уродженця м.Одеси, який помер [INFO] в м.Надвірна, Івано-Франківської області (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане 03.11.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Надвірнянського районного управління юстиції в Івано-Франківській області), в якій зазначити його правонаступників (фактичних спадкоємців); - витребувати від Управління надання адміністративних послуг Надвірнянської міської ради - інформацію щодо нерухомого та рухового майна, рахунків у банках, яке належало померлому [PERSON] та входить до спадкової маси; - витребувати від Відділу у Надвірнянському районі міськрайонного управління у Надвірнянському районі та м.Яремчому Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області - інформацію щодо земельних ділянок, які належали померлому [PERSON] та входить до спадкової маси. Згідно відповіді КП «Надвірнянський житловик» від 10.06.2022 року за №61, довідку про склад сім`ї дане підприємство надати не може, так як посада паспортистів з квітня 2021 року вилучена з штатного розкладу підприємства у зв`язку із переведенням їх в Управління надання адміністративних послуг Надвірнянської міської ради (78400, Івано-Франківська область, м.Надвірна, вул.Визволення, 2). Відповідно до відповіді Управління надання адміністративних послуг Надвірнянської міської ради від 14.06.2022 року за №165/01-06, на виконання даної ухвали суду, дана установа повідомляє, що у зв`язку із введенням воєнного стану в Україні, Реєстр територіальної громади Надвірнянської ТГ заблокований, тому надати довідку про склад сім`ї [PERSON] , [INFO] неможливо. Інформацією щодо нерухомого та рухомого майна, рахунків у банках даної особи, Управління адміністративних послуг Надвірнянської міської ради не володіє. Як вбачається із відповіді Відділу №4 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 17.06.2022 року за №0-9-0.354-492/25-22, Відділ №4 повідомляє, що станом на 01.01.2013 року згідно бази даних других примірників державних актів на право власності (користування), відміток про перехід права власності, переоформлення (за період 1993-2012 рр.) відомості щодо зареєстрованих прав власності та користування землею за вказаною особою на території Надвірнянського району, відсутні. Додатково Відділ повідомляє, що у зв`язку з набранням чинності з 01.01.2013 року ЗУ «Про Державний земельний кадастр», постанови Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року №1051 «Про затвердження порядку ведення Державного земельного кадастру» та відповідно до ст.126 ЗК України, права власності, користування земельними ділянками реєструються відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» органом державної реєстрації прав. У книзі реєстрації державних актів, реєстрація запитуваного документу не здійснювалась. Вказані відповіді містяться в матеріалах справи. Таким чином, як перевірено в ході судового розгляду, будь-які спадкоємці померлого [PERSON] до Надвірнянської районної державної нотаріальної контори, із заявами про прийняття спадщини або про відмову від її прийняття не зверталися. Суд враховує положення пункту 32 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», в якому зазначено, що з урахуванням приписів статті 1282 Цивільного кодексу України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Як зазначалося вище, згідно ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Статтею 16 ЦК України визначено, що звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права на вчинення певних дій позивач, в силу ст.12 ЦПК України, зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч.7 ст.81 ЦПК України). В матеріалах справи відсутні будь-які докази про те, що відповідачі прийняли спадщину у передбачений ст.1270 ЦК України строк, тому на [PERSON] неможливо покласти обов`язок з відшкодування заборгованості, який виник у спадкодавця [PERSON] . Отже, доводи позивача про те, що відповідачі є спадкоємцями позичальника ґрунтуються лише на констатації факту наявності у паспорті громадянина України відповідачів відомостей про реєстрацію їх місця проживання за тією ж адресою, за якою до смерті проживав позичальник. Однак, позивачем не надано жодних доказів, про те, що відповідачі успадкували будь-яке майно позичальника і про вартість такого майна, як того вимагає положення ст.1282 ЦК України. Статтею 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Таким чином, диспозитивність цивільного судочинства унеможливлює витребування доказів за ініціативою суду. За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцем має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто, до спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. Враховуючи, що предметом спору у цій справі є вимоги кредитора до спадкоємців про стягнення заборгованості за кредитним договором, АТ КБ «ПриватБанк» зобов`язано було довести ті обставини, на які воно посилалося як на підставу свої вимог, тобто подати суду докази наявності у спадкодавця майна та його вартості, кола спадкоємців, які прийняли спадщину, а у випадку неможливості надати такі докази - заявити клопотання про їх витребування, однак з дотриманням правил та процедур, встановлених ЦПК України. Вказане узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 26 червня 2019 року у цивільній справі № 699/629/16-ц та від 21 серпня 2019 року у цивільній справі № 320/6489/16-ц, що відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України має враховуватися судами нижчих інстанцій. Доводи позивача з приводу того, що відповідачі проживали разом із спадкодавцем, а тому вони є такими, що прийняли спадщину спростовуються матеріалами справи. Позивач, АТ КБ «ПриватБанк» зобов`язаний був довести, що саме відповідач [PERSON] є спадкоємцем майна померлого [PERSON] , оскільки як зазначено вище, провадження у даній справібуло закрито в частині позовних вимог до [PERSON] , в зв`язку з її смертю, те що [PERSON] прийняла спадщину, а вартість майна, прийнятого спадкоємцем у спадщину, є такою що відповідає сумі боргу або перевищує її. В подальшому, у своїй відповіді на відзив позивач зазначав, що спадкоємцем [PERSON] , у порядку ч.3 ст.1268 ЦК України, є відповідач[PERSON] , яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. На підтвердження даної обставини позивач посилається лише на копію паспорта позичальника та відповідача, де зазначено одну й ту саму адресу зареєстрованого місця проживання. При цьому, позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо обставин появи у нього такого доказу, як копію паспорта відповідача, яка не була стороною при укладені кредитного договору. Отже, слід зазначити, що сам по собі факт реєстрації місця проживання відповідача за однією адресою із спадкодавцем, на час відкриття спадщини, не є належним та допустимим доказом того, що саме вона є спадкоємцем та прийняла після померлого спадщину. Суд вважає, що позивачем належним чином необґрунтовано та не надано відповідних доказів того, що відповідач [PERSON] взагалі є спадкоємцем в розумінні приписів ст.1222 ЦК України, тобто є спадкоємцем за законом, або визначена такою на підставі заповіту. Доказів на підтвердження того, що відповідач належать до кола спадкоємців, визначених ст.ст.1261-1265 ЦК України, тобто входить до однієї з п`яти черг спадкування, позивачем суду не надано. Також не надано відповідного заповіту, яким би відповідач була визначена як спадкоємець. Також суд звертає увагу, що сама по собі обставина, що відповідач була зареєстрована за однією адресою із спадкодавцем не є безумовною підставою вважати, що ця особа є спадкоємцем померлого. Обґрунтовуючи позовні вимоги обов`язком спадкоємців сплатити заборгованість, в межах вартості спадкового майна, АТ КБ «ПриватБанк» не зазначив та не надав жодного доказу про наявність у спадкодавця на праві власності за життя будь-якого рухомого чи нерухомого майна та щодо його вартості, яке міг спадкодавець залишити після своєї смерті. Водночас стороною позивача не надано і відомостей про існування перешкод для отримання Банком доказів про коло спадкоємців та обсягу отриманого ними у спадщину майна. При цьому, суд вважає, безпідставними посилання представника позивача з приводу того, що відповідач [PERSON] прийняла спадщину так як проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, оскільки ч.3 ст.1268 ЦК України передбачено відповідний порядок прийняття спадщини саме для спадкоємців, а не для будь-яких осіб, які були зареєстровані з померлою особою за однією адресою на час її смерті. Беручи до уваги встановлені в ході судового розгляду обставини, враховуючи, що не встановлено ні кола спадкоємців, ні обсягу спадкового майна, суд приходить до переконання, що вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення із [PERSON] боргу кредитором спадкодавця у даній справі, не грунтуються на вимогах чинного законодавства. Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст.13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до наступного висновку. З огляду на всі зазначені вище, повно та всебічно з`ясовані обставини, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що взадоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця, слід відмовити. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на те, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк», підстави для стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат в порядку ст.141 ЦПК України - відсутні. Разом з тим, згідно п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як перевірено судом, згідно наданих стороною відповідача договору №76 про надання правової допомоги від 17.09.2021 року, детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Лазорком Р.Й. від 18.12.2021 року та квитанції від 02.11.2021 року про сплату [PERSON] грошових коштів за надання їй правничої допомоги, витрати на правничу допомогу склали 4000 грн. 00 коп. Таким чином, оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк», з позивача в користь відповідача, підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн. 00 коп., згідно квитанції про сплату грошових коштів від 02.11.2021 року. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed