Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-11 00:00:00

21.07.2021р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , за участю третьої особи [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача 184 440,40 грн. заподіяної шкоди, внаслідок ДТП, судові витрати та витрати на правничу допомогу. 24.11.2021р. у справі ухвалено заочне рішення, яким позов задоволено частково та стягнуто з [PERSON] в користь [PERSON] заподіяну шкоду в розмірі 144 440 (сто вісімдесят чотири тисячі сорок чотири) грн. 40 коп., 4461 грн. 86 коп. витрат на проведення експертизи, а всього 148902 (сто сорок вісім тисяч дев`ятсот дві) грн. 26 коп. Стягнуто з [PERSON] в користь [PERSON] 1 845 (одну тисячу вісімсот сорок п`ять ) грн. судового збору. 08.12.2021р. у справі ухвалено додаткове рішення, яким стягнуто з [PERSON] в користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000 грн. Відповідачем було подано заяву про скасування заочного рішення суду та ухвалою від 04.05.2022р. скасовано заочне рішення Шевченківського райсуду м. Львова від 24.11.2021 та додаткове рішення від 08.12.2021 та справу призначено до судового розгляду в загальному порядку. Позивач, в обгрунтування своїх вимог зазначає, що 13.03.2020р. близько 17:00 год, у м. Львові на перехресті вул. Замарстинівська-Липинського, водій [PERSON] керуючи автомобілем марки «Рено 19» д.н.з. [NUMBER] , будучи неуважним, не виконавши вимоги дорожнього знаку 5.16 «напрямок руху», перед здійсненням повороту ліворуч з вулиці Липинського, не переконався у безпечності маневру та допустив зіткнення з належним їй автомобілем Lexus GX-470 д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , в результаті чого водій виїхав за межі проїзної частини та здійснив наїзд на пішоходів [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] . При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Винуватцем пригоди визнано водія [PERSON] , згідно постанови Шевченківського райсуду м. Львова від 18.05.2020р. Оскільки на момент події, цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] не була застрахована за договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів, нею подано заяву в МТСБУ про виплату страхового відшкодування. 23.04.2020р. на замовлення МТСБУ виготовлено звіт № 723/20, згідно якого ринкова вартість пошкодженого авто - Lexus GХ-470 д.н.з. [NUMBER] становить 596 001,40 грн., а вартість відновлюваного ремонту становить 641 663,71 грн. 11.06.2020р. МТСБУ виплатило їй 130 000 грн., тобто страхову сума, яка підлягає виплаті за шкоду, заподіяну майну потерпілих, згідно вимог розпорядження Нацкомфінпослуг «Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів з питань обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно висновку експерта від 25.06.2021 року № 2162, ринкова вартість пошкодженого транспортного засобу Lexus GХ-470 д.н.з. [NUMBER] становить 321 561 грн. Таким чином, оскільки позивачу частково відшкодовано заподіяну шкоду, тому з відповідача [PERSON] просить стягнути різницю, яка становить 144 440,4 грн. Також позивачка вказує, що неправомірними діями відповідача їй завдано моральної шкоди, яку вона оцінює у 40 000 грн. Зазначає, що через настання ДТП з вини відповідача, вона витратила багато часу на відновлення та ремонт свого авто, це завдало їй значних душевних страждань. Також був порушений її звичний ритм життя, вона являється особою похилого віку, постійно хворіє, їй важко пересуватись. Ухвалою суду від 03.11.2022р. закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд. Позивачка [PERSON] на розгляд справи в суді не з`явилась. Її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, зіславшись на обставини та факти, викладені в позові, просив такий задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився , хоча належним чином повідомлялась про час та місце слухання справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Не подав відзив на позовну заяву, проте мотиви заперечення проти позову були наведені стороною у заяві про скасування заочного рішення суду . Представник відповідача [PERSON] на судовий розгляд не з`явився повторно, причини неявки суду не повідомив . Третя особа [PERSON] на розгляд справи не з`явився, причини неявки суду невідомі. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, дійшов наступного висновку. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Як встановлено судом, та вбачається із постанови Шевченківського районного суду м. Львова від 18.05.2020р. у справі 466/2923/20 (а.с. 8), 13.03.2020р. о 17:30 год., у м. Львові на перехресті вул. Замарстинівська-Липинського, відповідач - [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки «Рено 19», д.н.з. [NUMBER] , будучи неуважним, не виконавши вимоги дорожнього знаку 5.16 «напрямок руху», перед здійсненням повороту ліворуч з вулиці Липинського, не переконався у безпечності маневру та допустив зіткнення з автомобілем Lexus GX-470 д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , в результаті чого водій транспортного засобу виїхав за межі проїзної частини та здійснив наїзд на пішоходів [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Вказаною постановою суду, яка набрала законної сили, [PERSON] визнаний винуватим у скоєнні ДТП. А постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої вона ухвалена. (ч. 6 ст. 82 ЦПК України). Також встановлено, що на момент скоєння пригоди, [PERSON] не застрахував свою цивільно-правову відповідальність за договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів, як власник наземного транспортного засобу Згідно пункту «а» статті 41.1. Закону України ««Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 ст. 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відтак, в силу того , що [PERSON] не застрахував свою цивільно-правову відповідальність на момент пригоди, [PERSON] повідомила про ДТП в МТСБУ з вимогою здійснити виплату страхового відшкодування. Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Позивачу було заподіяно шкоду в розмірі ринкової вартості транспортного засобу Lexus GХ-470 д.н.з. [NUMBER] в розмірі 596 001,40 грн., що встановлено звітом № 723/20 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 23.04.2020р., складеного на замовлення МТСБУ, СПД ФО [PERSON] . Вартість відновлюваного ремонту вказаного т/з становить 641 663,71 грн. Як встановлено судом, МТСБУ 11.06.2020р. виплатило позивачці 130 000 грн. страхового відшкодування за шкоду, заподіяну майну потерпілих. Вказана сума вирахувана, згідно розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг «Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів з питань обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 09.04.2019 № 538. Відтак, безпідставними, на думку суду є мотиви, наведені представником відповідача у заяві про скасування заочного рішення про те, що оскільки відповідач є учасником бойових дій, то МТСБУ повинно було виплатити в повному обсязі суму спричиненої шкоди. Згідно висновку судової транспортно-товарознавчої експертизи від 25.06.2021р. № 2162, ринкова вартість пошкодженого транспортного засобу марки Lexus GХ-470 д.н.з. [NUMBER] кузов становить 321 561 грн. Відтак, оскільки позивачу частково відшкодовано заподіяну шкоду з боку МТСБУ на суму 130 000 грн, а тому відповідач [PERSON] , як винуватець ДТП, повинен відшкодувати позивачу різницю між заподіяною шкодою та тою, яка відшкодована, що становить 144 440,40 грн. Окрім того, до відшкодування підлягає 4461,86 грн. сплачених позивачем за проведення експертного дослідження. Даний факт стверджується квитанцією № 0.0.2126863871.1 від 17.05.2021р. в матеріалах справи. Що стосується вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Статтею 1167 ЦК України врегульовано, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31.03.1995 р. № 4, позивачем має бути доведено в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Пунктом 9 даної Постанови передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Між тим, позивачем не доведено і не надано суду доказів на підтвердження своїх моральних та фізичних страждань. А згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, суд дійшов висновку, що вимога про відшкодування 40 000 грн. моральної шкоди не підлягає задоволенню. Що стосується стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Згідно ч.2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, втраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Як зазначено в рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18. Стороною позивача, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано суду договір про надання адвокатських послуг б/н від 01.04.2021р., розрахунок витрат на правничу допомогу, згідно Договору № б/н від 01.04.2021р. та акт приймання - виконання робіт від 25.11.2021р., згідно яких до адвокатом надано такі послуги: надання усних консультацій, вартістю 1000 грн. (витрачений час - 1 год. ), підготовка позовної заяви, вартістю 3000 грн. (витрачений час - 3 год. ), участь в судових засіданнях, вартістю 3500 грн. (витрачений час - 3,5 год. ), гонорар в розмірі 1- % від ціни позову - 14 400 грн., а всього 21 900 грн. Між тим, жодних доказів в підтвердження сплати [PERSON] на користь адвоката коштів в розмірі 21 900,00 грн., зокрема, відповідної квитанції, платіжного доручення чи будь-якого розрахункового документу, що зареєстрований у встановленому порядку, суду не надано. Що стосується гонорару у виді 10 % від ціни позову в сумі 14 400 грн., суд зазначає наступне. Згідно п. 4.6 Договору про надання правової допомоги від 01.04.2021р. , розмір гонорару за надання правової допомоги у справах, що мають майновий характер встановлюється у розмірі 10 % від ціни позову. 12.05.2020р. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) зазначила, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72). Враховуючи викладене, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Однак, задовільняючи позов частково, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 5 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Вказані витрати, на думку суду є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру. В силу дії ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial