Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРВАТА» про визнання трудових відносин припиненими. Просить припинити трудові відносини між ним та ТОВ «УКРВАТА» у зв`язку з і звільненням з посадиГенерального директора за власним бажанням, на підставі ст.38 КЗпП України. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що його було призначено керівником (Генеральним директором) Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРВАТА" 18.02.2003р., що підтверджується протоколом загальних зборів учасників ТОВ "УКРВАТА" №17 від 18.03.2003р. Трудовий контракт не укладався. Відомості про те, що він є керівником ТОВ "УКРВАТА", було належним чином внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що підтверджується доданим актуальним витягом з зазначеного реєстру по ТОВ "УКРВАТА" станом на 01.12.2021р. Учасниками (засновниками) ТОВ "УКРВАТА" є громадяни України - [PERSON] (49,05% статутного капіталу), [PERSON] (35,53% статутного капіталу), [PERSON] (6,31% статутного капіталу), [PERSON] (2,1% статутного капіталу), [PERSON] (2,1% статутного капіталу). Він, також являється одночасно Генеральним директором та учасником ТОВ "УКРВАТА з часткою у статутному капіталі 4,91%. Зазначив, що через свій похилий вік та враховуючи, що учасники не цікавляться діяльністю підприємства та не приймають участь в його управлінні, він виявив бажання піти із займаної посади, про що повідомив учасників ТОВ «УКРВАТА» та просив ініціювати проведення та провести загальні збори учасників ТОВ з питання його звільнення, однак збори так і не відбулися, на їх проведення з`явився лише він та [PERSON] . Враховуючи, що уповноважений на звільнення Генерального директора орган - Загальні збори учасників ТОВ "УКРВАТА", проігнорував його повідомлення про звільнення і не розглянув по суті його заяву про звільнення за власним бажанням, а на ініційовані ним збори учасників ТОВ "УКРВАТА" учасники, в кількості достатній для проведення зборів, не з`явилися, не маючи іншої можливості звільнитися, він змушений звернутися до суду з цим позовом про визнання трудових відносин припиненими. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 січня 2022 року відкрито провадження у справі та вирішено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та протягом п`яти днів - заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач у встановлений судом строк не надіслав відзив на позов. Дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Клопотання щодо розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін від позивача чи відповідача до суду не надходило. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього\~кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог статті 233 КЗпП України, працівник може звернутись з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільного законодавства. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на 01.12.2021 [PERSON] є керівником Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРВАТА». Засновниками (учасниками) Товариства є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до протоколу № 17 ТОВ «УКРВАТА» від 18.03.2003, [PERSON] призначено на посаду Генерального директора Товариства з 19.03.2003. За даними статуту ТОВ «УКРВАТА» Вищим органом Товариства є Загальні збори учасників товариства. 04.08.2021 [PERSON] направив на адресу ТОВ «УКРВАТА» та на адреси засновників (учасників) Товариства заяву про звільнення з посади Генерального директора ТОВ «УКРВАТА» та повідомлення про подачу заяви про звільнення та ініціювання проведення загальних зборів учасників з питанням порядку денного - звільнення Генерального директора, що підтверджується фіскальними чеками поштового відділення, поштовою накладною та описом вкладення від 04.08.2021. 27.09.2021 [PERSON] направив на адресу ТОВ «УКРВАТА» та на адреси засновників (учасників) Товариства вимогу про скликання загальних зборів учасників ТОВ «УКРВАТА», що підтверджується фіскальними чеками поштового відділення, поштовою накладною та описом вкладення від 27.09.2021. Так, відповідно до протоколу про визнання загальних зорів учасників ТОВ «УКРВАТА» такими, що не відбулися від 01.11.2021, визнано Збори учасників такими , що не відбулися, у зв`язку з відсутністю кворуму (відсутність на зборах учасників, які володіють у сукупності більш як 60 % голосів). Згідно із с. 4 ст. 145 ЦК України, ч. 5 ст. 41 Закону України «Про господарські товариства», ч. 2 ст. 30 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» питання обрання та відкликання одноосібного виконавчого органу товариства відноситься до компетенції загальних зборів учасників товариства. За змістом положень ст. 38 КЗпП, ст. 30,39 ЗУ «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», ст.58,60,62 ЗУ «Про господарські товариства» права директора на звільнення за власним бажанням кореспондує обов`язок учасників товариства розглянути заяву директора про звільнення, створити новий виконавчий орган та внести дані зміни в Єдиний державний реєстр. Відповідно до ст. 24 КЗпП України- трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи передбачені законодавством про працю, колективним договором, або угодою сторін. Зі змісту ст. 21 КЗпП України випливає, що трудовий договір є двостороннім договором між працівником та роботодавцем, які по відношенню один до одного мають відповідні права та обов`язки. Інші суб`єкти мають право втручання у взаємовідносини цих сторін лише у випадках та в порядку передбаченому чинним законодавством. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Відповідно до статті 3КЗпП України до трудових відносин належать відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відповідно до п. 4 ч.1ст.36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника. За ч.1 ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Разом з тим, особливість звільнення директора полягає в тому, що воно відбувається за рішенням загальних зборів учасників товариства. У випадку відсутності рішення загальних зборів учасників товариства про звільнення керівника, керівнику із метою захисту своїх прав надано можливість звернутися до суду із вимогою про визнання трудових відносин припиненими (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від3 липня 2019 року у справі № 520/11437/16-ц, у постанові Верховного Суду від 24 грудня 2019 року, у справі № 758/1861/18). Уповноважений на звільнення директора орган ТОВ «УКРВАТА» проігнорував повідомлення позивача про його звільнення і не розглянув по суті заяву позивача про звільнення протягом передбачених законодавством строків, не виконав покладених на нього Статутом обов`язків. З огляду на викладене, своєю бездіяльністю, яка виразилася в не розгляді та не вжитті заходів для прийняття рішення про звільнення позивача в межах статутної діяльності Товариства відповідачем були порушені трудові права позивача, зокрема, його право бути звільненим із займаної посади за власним бажанням, та право на вільне обрання місця для його реалізації. Як убачається з матеріалів справи, на час її розгляду судом процедура розірвання трудового договору відповідно до законодавства України про працю та статуту підприємства, ЗУ «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», ЗУ «Про господарські товариства» які регулюють порядок звільнення керівника, не виконана. [PERSON] не має можливості реалізувати своє право на припинення трудового договору у визначеному законодавством порядку, що порушує його право на працю, відтак підлягає захисту в судовому порядку. Відповідно до ст. 5-1 КЗпП України, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, вільний вибір виду діяльності. Згідно з ст. 22 КЗпП України, відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. В статті 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що ніхто не може бути присилуваний виконувати примусову чи обов`язкову працю. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовна заява є обґрунтованою та підтвердженою доказами.

Outcome: approved