Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-04 00:00:00

30.08.2022 року позивач звернувся до суду з позовною заявою про звільнення від (обтяження) заборони на нерухоме майно. Позовні вимоги мотивує тим, що її мати [PERSON] , померла [INFO] у віці 81 рік, місце смерті місто Старий Самбір Львівської області про, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим 24.04.2007 року серії [NUMBER] відділом РАЦС Старосамбірського РУЮ Львівської області, яка до дня смерті була зареєстрована і фактично проживала в [ADDRESS] . 10.09.2008 року державним нотаріусом Старосамбірської державної нотаріальної контори Львівської області Кузан О.В. їй було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] на спадкове майно, яке складається з житлового будинку, що знаходиться за поштовою адресою: [ADDRESS] . Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 20446696 від 02.10.2008 року записаного в реєстрову книгу № 6 за реєстровим номером № 640 виданого Комунальним підприємством «Старосамбірське районне бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» власником житлового будинку в [ADDRESS] , являється позивач. Маючи намір подарувати вказаний будинок доньці вона звернулася до нотаріуса. Під час оформлення договору дарування виявилось та в подальшому підтвердилося Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 23.08.2022 року № 308071471, що Старосамбірською державною нотаріальною конторою Львівської області від 01.03.2007 року за № 4573672 було зареєстровано обтяження у вигляді заборони (архівний запис), підстава обтяження: повідомлення, б/н, 19.09.1989, Ощадбанк №_6537 м. Ст. Самбір. Об`єкт обтяження: за адресою: [ADDRESS] , Власник: [PERSON] . Додаткові дані: Архівний номер: 2341677LVOV171, Архівна дата: 27.09.2000 року. Дата виникнення: 19.09.1989, № реєстра: 275331-351, внутр. № 70015F3C2AF1242D392C, комментарий: 51-122/89. Старосамбірською державною нотаріальною конторою Львівської області накладено заборону на житловий будинок, який нібито належав громадянину [PERSON] , за поштовою адресою [ADDRESS] на даний час Самбірського району Львівської області помилково, оскільки житловий будинок належав її покійній матері [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] та до дня смерті була зареєстрована і проживала у цьому житловому будинку. Даний громадянин [PERSON] (помер близько 30-ти років тому) також проживав у [ADDRESS] та ніколи жодного стосунку до будинку по [ADDRESS] не мав, що підтверджується записами будинкової книги для прописки громадян, проживаючих у даному житловому будинку від 1963 року. Крім цього, за весь період проживання її матері і до дня її смерті на адресу [ADDRESS] не надходило жодного листа, повідомлення, вимоги чи претензії Ощадбанк №_6537 м. Ст. Самбір з вимогою про погашення боргу або виконання іншого зобов`язання перед банківською установою. 3 часу внесення заборони в Єдиний реєстр пройшов тривалий проміжок часу - більше 17 років, тобто минули будь-які строки позовної давності, а тому позивач вважає, що згадана заборона, внесена в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна підлягає скасуванню та вилученню з архівних записів. Наявність цієї заборони унеможливлює реалізацію її прав, як власника будинковолодіння щодо володіння, користування та розпорядження майном та щодо непорушності права власності і обмеження у його здійсненні. 09.08.2022 року позивач звернулася із письмовою заявою до Старосамбірської державної нотаріальної контори Львівської області щодо зняття заборони на об`єкт нерухомого майна розташованого за поштовою адресою: [ADDRESS] , накладеної Старосамбірською державною нотаріальною конторою Львівської області від 01 березня 2007 року за № 4573672, якою було зареєстровано обтяження у вигляді заборони (архівний запис), підстава обтяження: повідомлення, б/н, 19.09.1989, Ощадбанк №_6537 м. Ст. Самбір. У відповіді Старосамбірської державної нотаріальної контори Львівської області від 19.08.2022 року за № 786/01-16, зазначено, що Старосамбірська державна нотаріальна контора Львівської області не вправі зняти заборону на об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , накладену Старосамбірською державною нотаріальною конторою Львівської області від 01 березня 2007 року за № 4573672. За захистом свого права вона вправі звернутись до суду. За викладеного, позивач просить скасувати обтяження заборону (архівний запис), на житловий будинок з приналежними до нього господарськими спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що накладений Старосамбірською державною нотаріальною конторою Львівської області 01 березня 2007 року за № 4573672, якою було зареєстровано обтяження у вигляді заборони (архівний запис), підстава обтяження: повідомлення, б/н, 19.09.1989 року, Ощадбанк №_6537 м. Старий Самбір, що належить [PERSON] , (РНОКПП - [NUMBER] ), зареєстрованій по місцю проживання: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце слухання справи повідомлялася належним чином. 05.12.2022 року подала в канцелярію суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без її участі, позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити. Представник відповідача, Старосамбірської міської ради Самбірського району Львівської області, в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, 07.10.2022 року надіслав до суду клопотання, в якому просить розгляд справи проводити без участі їхнього представника, проти позову не заперечують (а.с.33). Представник третьої особи Акціонерного товариства» Державний ощадний банк України» в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. 03.11.2022 року представник відповідача Комаровський С.З. надіслав до суду заяву в якій просив розгляд справи проводити без участі представника АТ «Ощадбанк». Правова позиція АТ «Ощадбанк» викладена у поясненнях на позовну заяву в якому вказано, що Ощадний банк, як юридична особа, створений 31.12.1991 року відповідно до Закону України\~від 20.03.1991\~року «Про\~банки і\~банківські діяльність» у формі Державного спеціалізованого комерційного ощадного банку України». 21.05.1999 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 876 Банк перетворений у відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», скорочена назва ВАТ «Ощадбанк». Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 06.04.2011 року №505 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2003 року №261», ВАТ «Ощадбанк» змінило найменування на Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», скорочена назва АТ «Ощадбанк». Постановою Кабінету Міністрів України №568 від 05.06.2019 року затверджено зміни до Статуту АТ «Ощадбанк», якими, зокрема, змінено повне найменування Банку з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України». Реєстрація змін до Статуту Банку проведена 18.07.2019 року Печерською районною в м. Києві державною адміністрацією за №1070150387016740. Згідно статутних документів Банк є правонаступником прав і обов`язків Державного Ощадного банку України і не являється правонаступником Ощадбанку №_6537 м. Старий Самбір за повідомленням б/н якого від 19.09.1989 року накладалась заборона відчуження житлового будинку позивача. Зазначені обставини також визнаються позивачем в позовній заяві. Як вбачається з обставин, наведених в позові, в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, є відомості про реєстрацію Старосамбірською державною нотаріальною конторою 01.03.2007 року обтяження у вигляді заборони відчужувати будинок [ADDRESS] на підставі повідомлення б/н від 19.09.1989 року Ощадбанку №_6537 м. Старий Самбір. При цьому нотаріальна контора вносячи заборону зазначила власником будинку особу [PERSON] . В матеріалах справи відсутні будь які докази, які б підтверджували договірні відносини між спадкодавцем позивача, позивача з приводу позики (кредиту), іпотечного договору або договору застави тощо, виконання чи припинення яких зобов`язувало би Банк здійснити повідомлення нотаріусу про погашення позики (кредиту), припинення іпотечного договору або договору застави. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, розгляд справи здійснюється у їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних мотивів. Судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Відповідно до ч.1 ст.4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.5\~ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.2, 3 ст.12\~ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Статтею 81\~ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.16\~ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує права. Згідно ст.321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як вбачається із свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Старосамбірської державної нотаріальної контори Львівської області Кульчицькою О.І. №17 від 12.01.2001 року, спадкоємцем майна, а саме: житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] є її дочка [PERSON] , мешканка [ADDRESS] (а.с.7). З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №20446696 від 02.10.2008 року записаного в реєстрову книгу №6 за реєстровим номером 640, виданого Комунальним підприємством «Старосамбірське районне бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», власником житлового будинку в [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.8). Разом із цим, з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна від 23.08.2022 року вбачається, що на будинковолодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] Старосамбірською державною нотаріальною конторою Львівської області від 01.03.2007 року за №4573672 було зареєстровано обтяження у вигляді заборони. Підстава обтяження: повідомлення б/н від 19.09.1989, Ощадбанк №_6537 м. Ст. Самбір. Об`єкт обтяження: за адресою [ADDRESS] . Власник [PERSON] . Додаткові дані: Архівний номер: [NUMBER] , архівна дата: 27.09.2000 (а.с.23). [PERSON] , померла [INFO] у віці 81 рік, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 24.04.2007 року, виданим районним управлінням юстиції Львівської області (а.с.6). З листа Старосамбірської державної нотаріальної контори Львівської області від 19.08.2022 року за № 786/01-16 вбачається, що Старосамбірська державна нотаріальна контора Львівської області не вправі зняти заборону на об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] та пропонують звернутися до суду за захистом своїх прав (а.с.24). З огляду на п. 2 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 20/5 від 03 березня 2004 року, нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії, як накладення та зняття заборони щодо відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно) і транспортних засобів, що підлягають державній реєстрації. Відповідно до ст.\~2\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, тобто на момент реєстрації заборони відчуження 05 травня 2008 року, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Обмеження речових прав на нерухоме майно (обтяження нерухомого майна) - обмеження або заборона розпорядження нерухомим майном, установлена відповідно до правочину (договору), закону або актів органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом. Згідно п. 3 ч. 1 ст.\~4\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, зокрема, обмеження речових прав. Статтею 23\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» регулюється порядок проведення державної реєстрації обмежень речових прав на нерухоме майно. Зокрема, державна реєстрація обмежень речових прав на нерухоме майно проводиться органом державної реєстрації прав на підставі: договору застави (іпотеки) нерухомого майна; ухвали суду про забезпечення позову; рішення суду про звернення стягнення на нерухоме майно; рішення суду про визнання власника нерухомого майна банкрутом; постанови органів досудового слідства, державного виконавця про накладення арешту на нерухоме майно; накладення заборони на відчуження нерухомого майна нотаріусом; накладення заборони на відчуження нерухомого майна посадовою особою виконавчого комітету сільської, селищної, міської ради в населених пунктах, де немає нотаріусів; інших актів органів державної влади чи місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих відповідно до закону. Державна реєстрація обмежень речових прав проводиться в день отримання відповідних документів місцевим органом державної реєстрації прав. Датою і часом державної реєстрації обмежень вважається дата і час обліку заяви в місцевому органі державної реєстрації прав. Документи щодо обмеження речових прав надаються особами, на користь яких встановлено обмеження, якщо інше не передбачено договором або законом. Державна реєстрація обмежень щодо нерухомого майна, право власності на яке не зареєстровано, проводиться одночасно з державною реєстрацією права власності на цей об`єкт нерухомого майна. Власник нерухомого майна зобов`язаний у цьому випадку подати заяву про державну реєстрацію права власності на такий об`єкт відповідно до цього Закону. У ч. 3 ст.\~26\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав та\~їх обтяжень» у чинній редакції йдеться про те, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Нормами ч. 1 ст.\~37\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав та\~їх обтяжень» передбачено, що рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду. Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень», у разі допущення технічної помилки (граматичної, арифметичної чи іншої помилки) під час внесення відомостей про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав державний реєстратор самостійно виправляє таку помилку, за умови що документи за результатом розгляду заяви заявнику не видавалися. У разі якщо допущена технічна помилка, виявлена після отримання заявником документів за результатом розгляду заяви, така помилка виправляється державним реєстратором виключно на підставі заяви особи, відомості про речові права, обтяження речових прав якої містять таку помилку, а також у випадку, передбаченому підпунктом "в" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, - посадовою особою Міністерства юстиції України чи його територіальних органів. У разі якщо допущена технічна помилка впливає на права третіх осіб, така помилка виправляється державним реєстратором виключно на підставі судового рішення. Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст.13 ЦПК України). Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У § 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal v. the United Kingdom» (заява № 22414/93, [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові способи для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю способів, що передбачаються національним правом. Статтею 13 Конвенції гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Таким чином, стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування, хоча Держави-учасниці мають певну свободу розсуду щодо способу, у який вони виконують свої зобов`язання за цим положенням Конвенції. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (§ 75 рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року (заява № 38722/02)). Іншими словами, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Таким чином, встановивши, що АТ «Державний ощадний банк України» визнає ті обставини, що до [PERSON] у нього відсутнє право вимоги по зобов`язаннях, а також відсутня інформація щодо підстав накладення арешту на нерухоме майно, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , оскільки жодних повідомлень, заяв, листів чи клопотань щодо арешту, заборон відчуження зазначеного майна АТ «Державний ощадний банк України» не надсилало, суд приходить до переконання, що позивач позбавлений можливості в повній мірі розпоряджатися майном. Відповідно до ст.73\~Закону України\~«Про нотаріат» нотаріус за місцем розташування жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи місцем розташування земельної ділянки, або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину накладають заборону їх відчуження: за повідомленням установи банку, підприємства або організації про видачу громадянину позики (кредиту) на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю жилого будинку (квартири); при посвідченні договору довічного утримання; при посвідченні договору про заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна; за повідомленням іпотекодержателя; в усіх інших випадках, передбачених законом. Згідно ст.74 Закону України «Про нотаріат», одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. Згідно з п.п.5.1. п.5 гл.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, нотаріус, який накладав заборону, знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення: кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв`язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, після припинення договору іпотеки у зв`язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; про припинення, розірвання, визнання недійсним договору ренти, довічного утримання (догляду), спадкового договору; органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини; про скасування рішення суду про оголошення фізичної особи померлою або закінчення п`ятирічного строку з часу видачі свідоцтва про право на спадщину на майно особи, оголошеної померлою; про смерть другого з подружжя, що склали спільний заповіт; про скасування рішення суду про позбавлення батьків дитини батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав; про смерть відчужувача за спадковим договором або про смерть другого з подружжя, що уклали спадковий договір; про відчуження майна, переданого під виплату ренти; за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом. Таким чином, оскільки накладена заборона відчуження порушує право позивача на вільне розпорядження своїм майном, зняття заборони відчуження майна не може бути проведена на загальних підставах, позасудова можливість врегулювати даний спір позивачем вичерпана та не вирішена, а тому суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved