Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-12 00:00:00

07.10.2022 року позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначив, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.11.2020 року було вирішено стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на неповнолітніх дітей в наступному розмірі: на [PERSON] - 1159 грн., на [PERSON] та [PERSON] - по 929,50 грн., щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з 07.07.2020 року і до досягнення дитиною повноліття. На той момент нею було заявлено вимоги про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, оскільки відповідач не був працевлаштованим. Однак, наразі [PERSON] працевлаштувався у в/ч [NUMBER] на посаду старшого стрільця, у зв`язку із призовом на військову службу по мобілізації. Вказує, що 08.03.2022 року відповідачем було погашено борг по аліментах, який у нього існував у значному розмірі, що також свідчить про платоспроможність останнього та поліпшення його матеріального становища. Разом з тим, протягом тривалого часу, поки у [PERSON] накопичувався борг по сплаті аліментів, вона несла додаткові витрати на дітей, які складаються із витрат на стоматолога, на гурток з плавання за рекомендацією лікаря, інших занять у гуртку, закупівлі підручників у школу та виготовлення необхідних документів. Загальна сума додаткових витрат становить 36870,50 грн. Просить суд постановити рішення, яким стягувати з [PERSON] на свою користь аліменти на утриманні дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/2 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно та до досягнення кожним з дітей повноліття, а також стягнути з [PERSON] на свою користь додаткові витрати на дітей в розмірі 18435,28 грн. В судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені позовні вимоги підтримали з підстав, які викладені у позовній заяві, просили їх задовольнити у повному обсязі. Додатково суду пояснили, що відповідач є здоровим, працездатним, на обліку в лікарів не перебуває та інших осіб на своєму утриманні немає. Представник відповідача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги визнав частково, суду пояснив, що відповідач погоджується сплачувати аліменти у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожного з дітей. Розмір середньомісячної заробітної плати [PERSON] становить 13500 грн., оскільки через отриману догану усі стимулюючі виплати йому були припинені. На даний час відповідач подав рапорт на звільнення з лав ЗСУ, який ще не погоджено його керівництвом. Відтак, у разі звільнення відповідача з військової служби, розмір аліментів, який просить стягнути позивачка, буде для нього непосильним. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 12.07.2013 року зареєстрували шлюб, який заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01.10.2020 року у справі № 161/10824/20 було розірвано (а.с. 13-14). За час подружніх відносин у сторін народилося троє спільних дітей - син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] (а.с. 9-11). Вищевказаним заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01.10.2020 року у справі № 161/10824/20 також було ухвалено стягувати з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 1159 грн. щомісяця, [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 929,50 грн. щомісяця, [PERSON] , [INFO] , твердій грошовій сумі в розмірі 929,50 гривень щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з 07.07.2020 року і до досягнення кожною дитиною повноліття, відповідно. Судом також встановлено, що спільні діти сторін проживають разом з позивачкою, а відповідач проживає окремо від них. Про дану обставину свідчить, зокрема, інформаційна довідка про осіб, які задекларували або зареєстрували своє місце проживання (перебування) в житлі (а.с. 12). За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). Частиною 4 ст. 181 СК України встановлено, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частина 1 ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Так, Верховний Суд України у своїй постанові від 05.02.2014 року в справі № 6-143цс13 висловив таку правову позицію: «З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»)». Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є здоровим, працездатним, інших осіб та неповнолітніх дітей на своєму утриманні не має. Відповідач з 26.02.2022 року проходить військову службу в лавах ЗСУ за мобілізацією, у зв`язку з чим отримує щомісячне грошове забезпечення та додаткову грошову винагороду, встановлену у період воєнного стану. Доказів іншого стороною сторонами суду не надано. Суд також вважає доведеним, що у зв`язку з підвищенням цін на продовольчі та непродовольчі товари, підвищенням рівня прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, з урахуванням безробіття позивачки (а.с. 26), її матеріальне становище погіршилося, розмір аліментів, що стягуються з відповідача не відповідає звичайним потребам неповнолітніх дітей, а тому позовні вимоги [PERSON] щодо зміни способу стягнення аліментів є обґрунтованими. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та неповнолітньої дитини, реальну спроможність відповідача сплачувати аліменти на утримання доньки. Частиною 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи встановлені під час розгляду справи обставини, а також те, що обов`язок утримувати дитину покладається рівною мірою на матір і батька, суд приходить до висновку, що [PERSON] спроможний та зобов`язаний надавати матеріальну допомогу на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/2 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно та до досягнення кожним з дітей повноліття. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Щодо стягнення додаткових витрат на дітей. Статтею 185 СК України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. У своїй постанові від 13.09.2017 року Верховний Суд при розгляді справи № 6-1489цс17 прийшов до правового висновку, що при вирішенні питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен з батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси і обставини, що мають істотне значення. У випадках, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Із системного аналізу вищевказаних положень законодавства у своєму взаємозв`язку слідує, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дані положення стосуються особливих обставин, приблизний перелік яких визначається ст. 185 СК України. До таких особливих обставин законодавство відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат у зв`язку із розвитком у неї певних здібностей, або ж через хворобу, яка потребує постійного систематичного лікування, а відтак й залучення додаткових коштів. Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Статтею 141 СК України визначено, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, яка в повній мірі кореспондується із приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 3 ст. 89 ЦПК України суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Так, на підтвердження заявлених позовних вимог, стороною позивачки було надано різного роду платіжні документи, а також медичну документацію. На переконання суду, доведеними та обґрунтованими є вимоги, які стосуються додаткових витрат на лікування дітей у стоматолога, які сплачені позивачкою на користь ФОП [PERSON] (а.с. 34, 38-40, 43-45, 47-49) та на користь «Joke smile» (а.с. 46) в загальному розмірі 20900 грн., що підтверджується наданими позивачкою [PERSON] платіжними документами та актами виконаних робіт. У свою чергу, інші докази, надані позивачкою на обґрунтування вимог про стягнення додаткових витрат на дітей не є належними доказати у справі, оскільки з їх змісту неможливо встановити ким понесені ці витрати, для кого оплата товарів (послуг) здійснювалася, на які цілі та якою необхідністю були зумовлені такі витрати. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що із відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню додаткові витрати на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , одноразово в сумі 10450 грн., тобто 1/2 частина від підтверджених додаткових витрат, понесених позивачем на загальну суму 20900 грн. Суд вважає за необхідне також зазначити, що доводи сторони відповідача про надання [PERSON] коштів (здійснення безготівкових перерахунків) на користь [PERSON] в якості покривання додаткових витрат на утримання дітей не заслуговують на увагу, оскільки у призначенні кожного з таких платежів відсутні відповідні відомості. Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення заявлених позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів, стягнення додаткових витрат на дітей. Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», тому з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 1554,89 грн. а саме: за позовну вимогу про зміну способу стягнення аліментів, яка задоволена у повному обсязі - 992,40 грн.; за позовну вимогу про стягнення додаткових витрат на дітей, яка задоволена частково - 562,49 грн. (з розрахунку: ціна позову в даній частині - 18435,28 грн.; задоволено на суму - 10450 грн., що становить 56,68 %). На підставі ст.ст. 180-182, 185, 192 СК України,

Outcome: partial