Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-18 00:00:00

22 листопада 2022 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 04 вересня 2015 року виконкомом Великочернеччинської сільської ради Сумського району Сумської області за актовим записом №03. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що з 04 вересня 2015 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. У період шлюбу у позивачки народився син - [PERSON] , [INFO] , батьком у свідоцтві про народження якого вказаний відповідач, проте фактично батьком дитини є інша особа. Відповідач про зазначені обставини обізнаний. Сімейне життя з відповідачем не склалося, через втрату взаєморозуміння, почуття любові та поваги один до одного. З 2016 року фактично шлюбні відносини між сторонами припинені, спір щодо поділу майна відсутній. Позивачка вважає, що подальше спільне життя суперечить її інтересам, вона не зацікавлена в збереженні шлюбу, тому просила його розірвати. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2022 року позовну заяву було залишено без руху, позивачці наданий строк для усунення недоліків 10 днів з дня вручення копії ухвали. У встановлений законом строк позивачка усунула недоліки позовної заяви. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від суду від 06 грудня 2022 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. Позивачка у судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи міститься заява, в якій просила розглядати справу за її відсутності, а також зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій вказав, що проти розірвання шлюбу не заперечує, просив проводити розгляд справи за його відсутності. Інших заяв та клопотань не надходило. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з таких підстав. Суд встановив, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 04 вересня 2015 року виконкомом Великочернеччинської сільської ради Сумського району Сумської області за актовим записом №03, під час державної реєстрації шлюбу позивачка змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане 04 вересня 2015 року виконкомом Великочернеччинської сільської ради Сумського району Сумської області). За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України та ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх до збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і зберігання шлюбу буде суперечити одному з них, інтересам їх дітей, що має суттєве значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, зміна шлюбного прізвища на дошлюбне залежить виключно від волевиявлення особи яка змінила своє дошлюбне прізвище на шлюбне, та не може залежати від бажання іншого з подружжя. Враховуючи те, що позивачка у позовній заяві просить після розірвання шлюбу залишити прізвище без змін, суд приходить до висновку про необхідність залишення позивачці прізвища « [PERSON] ». Суд, з`ясувавши причини розірвання шлюбу та фактичні взаємовідносини подружжя, вважає подальше сімейне життя подружжя і збереження сім`ї неможливим. Позивач та відповідач у своїх заявах підтвердили суду, що збереження родини не є можливим, клопотань про надання часу на примирення не заявили. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує, визнавши заявлені позовні вимоги, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження сім`ї суперечило б їх інтересам та інтересам неповнолітньої дитини. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов`язані зі зверненням до суду і розглядом цивільної справи. На підставі ч.3 ст.105, ст.ст.110, 111, 112 СК України і

Outcome: approved