Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-13 00:00:00

До суду 24 березня 2021 року звернувся [PERSON] з позовною заявою до ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРІНГ», за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів, ТОВ «УКРАЇНСЬКЕ БЮРО КРЕДИТНИХ ІСТОРІЙ» про визнання договору недійсним, в якому просить суд визнати недійсними договір № 139877 від 19 травня 2018 року, що був укладений невстановленою особою від імені та без згоди позивача та застосувати наслідки недійсності правочину, визнати недійсним договір відступлення права вимоги, що укладений між відповідачами в частині передачі права вимоги за договором № 139877 від 19 травня 2018 року та застосувати наслідки недійсності правочину, визнати недійсними договори факторингу та доручення, укладені між відповідачами, - в частині передачі права вимоги за договором № 139877 від 19 травня 2018 року та застосувати наслідки недійсності правочину у відповідній частині, а також просить стягнути з відповідачів солідарно суму компенсації спричиненої моральної шкоди у розмірі 100\~000,00 гривень. Позовна заява обґрунтована тим, що позивачу в грудні 2020 року випадково стало відомо про те, що в нього наявна заборгованість за договором, оформленим 19 травня 2018 року за № 139877 у сумі 1000,00 гривень, на які були нараховані відсотки та штрафні санкції у сумі 790,65 гривень, разом 1\~790,65 гривень, яка відображена як прострочена заборгованість у його кредитній історії, що міститься в ТОВ «УКРАЇНСЬКЕ БЮРО КРЕДИТНИХ ІСТОРІЙ». Внаслідок звернення до ТОВ «УКРАЇНСЬКЕ БЮРО КРЕДИТНИХ ІСТОРІЙ» позивач з`ясував, що грошові кошти за вказаним кредитним договором були видані ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», а права кредитора передані до ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРІНГ» за договором відступлення права вимоги. Позивач зазначає, що до ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» не звертався, жодних договорів із відповідачем не укладав та взагалі не вступав у жодні правовідносини. Також наводить доводи того, що ніколи не отримував зазначених в цьому договорі грошових коштів. Таким чином, позивач стверджує та наводить докази того, що він не укладав спірний договір, а тому просить визнати його недійсним та застосувати наслідки недійсності правочину. На тій підставі, що позивач не укладав із відповідачем, ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», спірний договір № 139877 від 19 травня 2018 року він просить визнати недійсними інші договори, які були укладені між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та іншим відповідачем, ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРІНГ», предметом яких є, зокрема, передача прав за спірним кредитним договором в частині, що стосується цього договору, а також застосувати відповідні наслідки недійсності правочину до цих договорів, а саме: до договору відступлення прав вимоги, договору факторингу та договору доручення. Крім того, позивач зазначає, що у зв`язку з неправомірними діями ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», йому було заблоковано кредитні ліміти в банківських установах та було понижено його кредитний рейтинг, який формує ТОВ «УКРАЇНСЬКЕ БЮРО КРЕДИТНИХ ІСТОРІЙ». Зазначає, що він опинився у скрутному становищі через неможливість користування кредитними коштами. У зв`язку з чим, позивач, за його твердженнями, була спричинена моральна шкода, яку він оцінює у розмірі 100\~000,00 гривень та просить стягнути її компенсацію солідарно із відповідачів. Ухвалою суду від 06 квітня 2021 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено розгляд справи на 19 липня 2021 року. 16 червня 2021 року від позивача до суду надійшли додаткові пояснення до позовної заяви. Від відповідача, ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», 05 липня 2021 року надійшов відзив на позовну заяву, в якому той зазначає, що 19 травня 2018 року з позивачем було укладено договір позики, який було укладено в електронній формі дистанційно, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, в порядку, визначеному ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Зазначає, що для отримання позики позивач зареєструвався в інформаційно-телекомунікаційній системі відповідача та проходив процедуру реєстрації з використанням власних персональних даних, а також реквізитів особистих документів, зокрема, за твердженням відповідача, позивачем зазначались: прізвище, ім`я, по-батькові, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків, реквізити паспорта, місце реєстрації та проживання, адреса електронної пошти, номери телефонів, місце роботи та дані банківської картки. Відповідач твердить, що 19 травня 2018 року на реквізити, вказані позивачем для отримання позики, йому було перераховано грошові кошти в якості позики на суму 1000,00 гривень строком на 25 днів на погоджених в договорі умовах. Також вказує, що позивач не виконав свої договірні зобов`язання та лише 15 червня 2018 року частково сплатив заборгованість у розмірі 450,00 гривень. Проте, відповідач вказує, що після отримання заяви від позивача про те, що під час укладання договору позики його персональними даними скористалась третя особа та поза його волею оформила позику, відповідачем було прийнято рішення про списання заборгованості позивача, про що його було повідомлено 07 травня 2021 року. У цьому зв`язку відповідач просить суд закрити провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України. Інші позовні вимоги відповідач вважає необґрунтованими та просить суд відмовити в їх задоволенні. 15 липня 2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач наводить доводи порушення порядку укладення договору позики з огляду на вимоги Закону України «Про електронну комерцію», Цивільного кодексу України, зокрема зазначає про відсутність електронного цифрового підпису на документі або аналога власноручного підпису позивача. Крім того, позивач посилається на порушення вимог ст. 638 ЦК України, відповідно до якої договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Позивач наголошує на тому, що він не мав волі на укладення оспорюваного договору, не підписував цей договір, не отримував за ним грошових коштів. Зазначає, що відповідачем також не надано жодних доказів існування договору позики, укладеного з позивачем, на жодних носіях, не надано доказів перерахування грошових коштів, а також вчинення будь-яких дій, спрямованих на укладання спірного договору. Клопотання відповідача про закриття провадження у справі вважає необґрунтованим, просить позовні вимоги задовольнити. У судове засідання 19 липня 2021 року з`явився позивач. Від відповідача ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» у відзиві від 05 липня 2021 року містилось клопотання про розгляд справи за відсутності представника відповідача. Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Про причини неявки суд не повідомили. На обговорення ставилось питання про передачу справи за підсудністю. Ухвалою суду від 19 липня 2021 року цивільну справу передано за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва. Позивачем на ухвалу Приморського районного суду від 19 липня 2021 року подано апеляційну скаргу. Від другого відповідача, ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРІНГ», 27 липня 2021 року надійшли пояснення, з яких вбачається, що 27 серпня 2018 року між ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРІНГ» та ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» було укладено договір факторингу № 27082018, відповідно до якого ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» відступив ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРІНГ» права вимоги, зазначені в реєстрах прав вимоги. Згідно реєстру прав вимоги № 46 від 25 червня 2019 року до договору факторингу № 27082018 від 27 серпня 2018 року ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» передав (відступив), а ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРІНГ» прийняв права вимоги до [PERSON] за договором позики № 139877 від 19 травня 2018 року. ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРІНГ» також зазначає, що на підставі акту про повернення права вимоги повернуло ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» права вимоги за спірним договором, а тому не має наразі жодних правовідносин із позивачем. В підтвердження своїх доводів надає копії договору факторингу № 27082018 від 27 серпня 2018 року, витяг з реєстру прав вимоги № 46 від 25 червня 2019 року та акт повернення права вимоги від 16 лютого 2021 року. Постановою Одеського апеляційного суду від 18 квітня 2022 року апеляційну скаргу позивача на ухвалу Приморського районного суду від 19 липня 2021 року задоволено частково. Ухвалу суду від 19 липня 2021 року скасовано та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті заявлених вимог. 28 квітня 2022 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси прийнято у провадження дану цивільну справу та призначено розгляд справи на 23 травня 2022 року. У судове засідання 23 травня 2022 року з`явився позивач. Від відповідача ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» у відзиві від 05 липня 2021 року містилось клопотання про розгляд справи за відсутності представника відповідача. Від другого відповідача ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРІНГ» у поясненнях від 27 липня 2021 року містилось клопотання про розгляд справи за відсутності представника відповідача. Третя особа у судове засідання не з`явилася. Про дату, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена. Про причини неявки суд не повідомила. Розгляд справи відкладено на 06 липня 2022 року. У судове засідання 06 липня 2022 року з`явився позивач. Від відповідача ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» у відзиві від 05 липня 2021 року містилось клопотання про розгляд справи за відсутності представника відповідача. Від другого відповідача ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРІНГ» у поясненнях від 27 липня 2021 року містилось клопотання про розгляд справи за відсутності представника відповідача. Третя особа у судове засідання не з`явилася. Про дату, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена. Про причини неявки суд не повідомила. Розгляд справи відкладено на 10 серпня 2022 року. У судове засідання 10 серпня 2022 року учасники справи не з`явилися. Про дату, час та місце рлдняду справи буди повідомлені належним чином. Від відповідача ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» у відзиві від 05 липня 2021 року містилось клопотання про розгляд справи за відсутності представника відповідача. Від другого відповідача ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРІНГ» у поясненнях від 27 липня 2021 року містилось клопотання про розгляд справи за відсутності представника відповідача. Від позивача 10 серпня 2022 року до суду надійшла заява про розгляд заяв про витребування доказів від 22 березня 2021 року та 23 травня 2022 року за його відсутності. Третя особа у судове засідання не з`явилася. Про дату, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена. Про причини неявки суд не повідомила. Розгляд справи відкладено на 27 вересня 2022 року. У судове засідання 27 вересня 2022 року учасники справи не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від відповідача ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» до суду 14 вересня 2022 року надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника відповідача. У задоволені позовних вимог позивача просив відмовити у повному обсязі. Від другого відповідача ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРІНГ» у поясненнях від 27 липня 2021 року містилось клопотання про розгляд справи за відсутності представника відповідача. Від позивача 27 вересня 2022 року до суду надійшла заява про розгляд заяв про витребування доказів від 22 березня 2021 року та 23 травня 2022 року за його відсутності, заяви підтримує. Третя особа у судове засідання не з`явилася. Про дату, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена. Про причини неявки суд не повідомила. Розгляд справи відкладено на 09 листопада 2022 року. Ухвалою Приморського районного суду від 27 вересня 2022 року клопотання, що надійшло з позовною заявою від 24 березня 2021 року про витребування доказів задоволено. Ухвалою Приморського районного суду від 27 вересня 2022 року клопотання позивача від 23 травня 2022 року про витребування доказів залишено без задоволення. На виконання ухвали суду від 27 вересня 2022 року, ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» 21 жовтня 2022 року надало до суду копію договору позики № 139877 від 19 травня 2018 року, копію договору факторингу від 27 серпня 2018 року № 27082018. У судове засідання 09 листопада 2022 року з`явився позивач. Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені. Від відповідача ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» до суду 12 жовтня 2022 року надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника відповідача. Від другого відповідача ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРІНГ» у поясненнях від 27 липня 2021 року містилось клопотання про розгляд справи за відсутності представника відповідача. Третя особа у судове засідання не з`явилася. Про дату, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена. Про причини неявки суд не повідомила. Розгляд справи відкладено на 14 грудня 2022 року. У судове засідання 14 грудня 2022 року учасники справи не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справ були належним чином повідомлені. Про причини неявки суд не повідомили. Дослідивши доводи і пояснення сторін, наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступних висновків. За твердженнями позивача, він не укладав кредитного договору від 19 травня 2018 року № 139877 та дізнався про факт його існування у зв`язку з повідомленням про блокування кредитного ліміту його банківської картки. Відповідач, ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», в свою чергу, надав до суду копію договору позики № 139877 від 19 травня 2018 року на паперовому носі. Згідно п. 6.10 зазначеного договору, цей договір підписано за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. В розділі 7 договору «Реквізити та підписи сторін» відсутні підписи та міститься відмітка: «електронний підпис [PERSON] ». Такі самі відмітки містяться в додатку № 1 до договору. Згідно п.5 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: -електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; -електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. -аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до п. 12 ч.1 ст. 3 цього Закону, одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Зазначаючи про укладання договору позики № 139877 від 19 травня 2018 р. в порядку, визначеному ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідач не надав жодних об`єктивних доказів підписання договору таким чином саме позивачем. Відповідач не навів доказів того, яким чином одноразовий ідентифікатор для підписання договору був переданий позивачу, а також доказів дійсної реєстрації позивача в інформаційно-телекомунікаційній системі відповідача. Таким чином, відповідач не надав жодних доказів укладення договору позики від 19 травня 2018 року № 139877 саме із позивачем. Проте, суд бере до уваги ту обставину, що заборгованість за цим договором позики списана та жодних претензій з приводу сплати будь-яких грошових коштів з позивача за спірним договором відповідач не висуває. Крім того, відповідач не заперечує тієї обставини, що позивач міг не укладати спірний договір, а персональними даними позивача могла скористатись невстановлена особа. Об`єктивних доказів укладання договору саме із позивачем відповідач не надав. Суд також враховує твердження іншого відповідача, ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРІНГ», про те, що в нього відсутні будь-які правовідносини із позивачем через повернення прав вимоги за договором факторингу № 27082018 від 27 серпня 2018 року, на підтвердження чого судом досліджено витяг з реєстру прав вимоги № 46 від 25 червня 2019 року та акт повернення права вимоги від 16 лютого 2021 року, що були оформлені до подачі позовної заяви. За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно із ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів).У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права. Відповідно до ч.3 ст. 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису ч.1 ст. 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Як у ч.1 ст. 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. За ч.1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із ч.1 ст. 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст. 638 ЦК України). Зазначена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 року по справі № 145/2047/16-ц, в якій також зазначено наступне: «7.18. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено». В постанові від 22.10.2020 року № 925/271/18 Верховний Суд зауважив таке: «відповідно до частини першої статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 Цивільного кодексу України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК України не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. З огляду на вищевикладене, з урахуванням правових висновків Верховного Суду у даній справі щодо непідписання позивачем спірного договору, суди попередніх інстанцій дійшли правомірного висновку про відмову в задоволені позову в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу стовідсоткової частки в статутному капіталі, оскільки судами встановлено факт його не вчинення (не укладення)». Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд враховує твердження позивача, а також фактичну відсутність заперечень з боку відповідача, з приводу того, що спірний договір від 19 травня 2018 р. № 139877 фактично не підписувався та у сторін взагалі відсутні докази того, що такий укладався сторонами. Таким чином, дослідивши всі наявні в матеріалах справи докази, враховуючи доводи і пояснення сторін, суд приходить до висновку про те, що оскаржуваний договір від 19 травня 2018 р. за № 139877 між позивачем та відповідачем, ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», не укладався. А тому не може бути визнаний недійсним, як того просить позивач. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 року у справі N 145/2047/16-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку викладеного в постанові Верховного Суду від 22.04.2015 року у справі N 6-48цс15, та зазначила, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено) не підлягає визнанню недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. Такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Тобто, позовні вимоги позивача про застосування наслідків недійсності правочину за договором від 19 травня 2018 року № 139877 також не можуть бути задоволені з огляду на правову позицію, висловлену Верховним Судом. Крім того, суд зауважує, що в позовній заяві позивач не конкретизує які саме наслідки недійсності правочину слід застосувати, що, в свою чергу, суперечить принципу юридичної визначеності та унеможливлює об`єктивне з`ясування правових наслідків судового рішення у випадку задоволення відповідних позовних вимог. Щодо позовних вимог про визнання недійсними договору відступлення права вимоги, що укладений між відповідачами в частині передачі права вимоги за договором № 139877 від 19 травня 2018 року та вимог стосовно застосування наслідків недійсності правочину; вимог визнати недійсними договори факторингу та доручення, укладені між відповідачами, - в частині передачі права вимоги за договором № 139877 від 19 травня 2018 року та застосувати наслідки недійсності правочину у відповідній частині суд наголошує, що зазначені позовні вимоги є похідними від позовної вимоги про визнання недійсним договору № 139877 від 19 травня 2018 року. Тобто такі позовні вимоги ґрунтуються на доводах, що визнання недійсним договору № 139877 від 19 травня 2018 року є підставою для визнання недійсними інших укладених договорів в тій частині, предметом яких є спірний договір. Інших доводів для визнання недійсними договорів про відступлення прав вимоги, факторингу та доручення, укладених між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРІНГ», позивач не наводить. Таким чином, для вирішення питання про задоволення перелічених позовних вимог визначальним є саме питання щодо позовної вимоги про визнання недійсним договору № 139877 від 19 травня 2018 року та вимог стосовно застосування наслідків недійсності правочину за цим договором. Оскільки не підлягає задоволенню вимога про визнання недійсним договору № 139877 від 19 травня 2018 року, не підлягають задоволенню й інші позовні вимоги, заявлені позивачем. При цьому, заявляючи вимоги про застосування наслідків недійсності правочинів, а саме: договорів про відступлення прав вимоги, факторингу та доручення, позивач знов-таки не конкретизує які саме наслідки недійсності суду слід застосувати. З огляду на викладене, суд також не вбачає можливості для задоволення позовної вимоги про стягнення компенсації моральної шкоди, оскільки не знайшов підтвердження її дійсного спричинення позивачу діями відповідачів. Враховуючи обставини справи у своїй сукупності,

Outcome: dismissed