Jurisdiction: civil
Date: 2022-12-19 00:00:00

До Київського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява [PERSON] (далі - позивач) до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Ніколаєнко І.Р., про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису №2674 від 11.09.2019, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ніколаєнко І.Р. (далі - спірний виконавчий напис). В обґрунтування позову, представник позивача - адвокат Преображенський А.А. зазначає, що 13.08.2007року між позивачем та ЗАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір № HAE2GA00000027, відповідно до якого відповідачем надано позивачу кредитні кошти в сумі 17000, 00 доларів США, із кінцевим строком повернення до 11.08.2017. 11.09.2019 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис зареєстрований в реєстрі №2674, про звернення стягнення на квартиру за адресою: [ADDRESS] , що належать на праві власності [PERSON] . За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, запропоновано задовольнити вимого ПАТ КБ «Приватбанк» у розмірі: 9771,97 дол. США заборгованість за кредитом, 13341,15 дол. США заборгованість за відсотками, 1904,00 дол. США комісія, 157350,06 дол. США пеня. 29.11.2021 постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ніколаєнко І.Р. відкрито виконавче провадження щодо виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. Так, який вчинено на підставі розрахунку заборгованості, підготовленого працівниками банку, який є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків ПАТ КБ «Приватбанк» і не може бути доказом безспірності грошових вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до позивача. Крім того, представник позивача зазначає, що постановою Харківського апеляційного суду від 20 жовтня 2020 року рішення Київського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2017 року скасовано і прийнято нову постанову про часткове задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк». Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 5 457,48 дол. США. У задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення процентів, пені, комісії та штрафних санкцій відмовлено. Вирішено питання про розподіл судового збору. Таким чином, сума стягнення, що заявлена у виконавчому написі не є безспірною, виконавчий напис видано по за межами встановленого законом строку давності. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського районного суду м.Харкова від 13.12.2021 визначено головуючу суддю: Лисиченко С.М. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 21.12.2021 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрите спрощене позовне провадження по справі з повідомленням (викликом) сторін. Позивач та його Представник у судове засідання не з`явилися, про час, день та місце судового засідання повідомлені у встановленому законом порядку. Представник позивача [PERSON] - адвокат Приображенський А.А. направив на електронну адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав та прохає про їх задоволення. Представник відповідача АТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Надав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] та справу розглянути без участі представника АТ КБ «Приватбанк». Зазначає, що наявність невиконаного судового рішення та за відсутності доказів часткового чи повного погашення заборгованості за кредитним договором, відсутні підстави для задоволення позову. Треті особи у судове засідання не з`явилися, про час, день та місце судового засідання повідомлені у встановленому законом порядку, причини неявки невідомі. Згідно з частиною 1 статті 223\~ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. З огляду на зазначене, суд вважає за можливе розглянути справу по суті на підставі наявних в справі доказів. Фіксація судового розгляду справи технічними засобами не проводилась, згідно частини 2 статті 247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові заяви по суті справи, докази наявні в матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що між ПАТ «Приватбанк» та [PERSON] 13.08.2007 укладений кредитний договір №HAE2GA00000027,відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 17000 доларів США з кінцевим терміном повернення 11.08.2017. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ПАТ «Приватбанк» та [PERSON] 13.08.2007 укладений договір іпотеки б/н, згідно з яким [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належить позивачу на праві власності. У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2017 року у справі № 640/14229/15-ц в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що право вимоги за кредитним договором від 13 серпня 2007 року № HAE2GA00000027 було переуступлено від АТ КБ «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» (далі також - ПАТ «А-Банк»). Позивач не довів правомірність нарахування відповідачу заборгованості. Постановою Харківського апеляційного суду від 20 жовтня 2020 року рішення Київського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2017 року скасовано і прийнято нову постанову про часткове задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк». Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 5 457,48 доларів США. У задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення процентів, пені, комісії та штрафних санкцій відмовлено. Вирішено питання про розподіл судового збору. Постановою Верховного Суду від 12 квітня 2022 року у справі № 640/14229/15-ц касаційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення. Постанову Харківського апеляційного суду від 20.10.2020 року залишено без змін. Залишаючи без змін постанову суду апеляційної інстанції, ухвалену по справі №640/14229/15-ц, Верховний Суд встановив, що « …. 13 серпня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] укладений кредитний договір № HAE2GA00000027, за умовами якого останньому надано кредит у розмірі 17 000,00 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом на термін до 11 серпня 2017 року На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 13 серпня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір іпотеки № HAE2GA00000027. За умовами договору іпотеки [PERSON] на забезпечення виконання ним умов договору кредиту щодо повного та своєчасного повернення кредитних коштів та сплати всіх належних платежів передав в іпотеку банку квартиру за адресою: [ADDRESS] . Згідно з підпунктом 18.1 договору іпотеки іпотекодавець зобов`язався застрахувати предмет іпотеки 01 листопада 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «А-Банк» укладений договір факторингу, відповідно до якого ЗАТ КБ «ПриватБанк» відступило ПАТ «А-Банк» свої права вимоги за кредитними договорами, укладеними, у тому числі з відповідачем [PERSON] . На підтвердження факту переходу права вимоги за договором кредиту від 13 серпня 2007 року № HAE2GA00000027 від ЗАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «А-Банк» надана копія договору факторингу від 01 листопада 2007 року № 1. Згідно з копіями платіжних квитанцій, наданих до суду [PERSON] , протягом вересня 2007 року листопада 2013 року він вносив грошові кошти на виконання зобов`язань за договором кредиту на рахунок ПАТ КБ «ПриватБанк» Відповідно до виписок, наданих ПАТ КБ «ПриватБанк», апеляційним судом встановлено наявність транзитного (основного) рахунку ПАТ «А-Банк», що підтверджує зарахування платежів за договором кредиту. На підтвердження перерахування ПАТ «А-Банк» заборгованості за договором кредиту ПАТ «А-Банк» надало до суду копії платіжних доручень від 03 червня 2014 року на суму 12 290,52 дол. США із зазначенням ПАТ КБ «ПриватБанк» як платника, а ПАТ «Акцент-Банк» як банка платника та одержувача платежу. Відповідно до додаткової угоди від 25 квітня 2014 року № 1 до договору факторингу від 01 листопада 2007 року № 1, акта прийому-передачі договорів та розрахунку заборгованості від 03 червня 2014 року, ПАТ «А-Банк» у зворотному порядку відступило ПАТ КБ «ПриватБанк» право вимоги за кредитним договором від 13 серпня 2007 року № HAE2GA00000027. Відповідно до пункту 1 додаткової угоди від 25 квітня 2014 року № 1 до договору факторингу від 01 листопада 2007 року № 1 підпункт 1.1 цього договору доповнено пунктами 1014. За змістом доданих положень, у разі невиконання боржниками (іпотекодавцями) будь-яких умов за договорами про іпотечний кредит і/або за договорами іпотеки, фактор має право вимагати від клієнта зворотного відступлення права вимоги, які були відступлені клієнтом за цим договором. Додаткова угода містить загальну суму зворотного викупу за всіма вимогами та формулу визначення вартості зворотного відступлення. Згідно з випискою із рахунку [PERSON] кошти за договором кредиту з 19\~\~вересня 2007 року надходили до ПАТ КБ «ПриватБанк», з 28 грудня 2007 року до ЗАО «А-Банк» та з 03 червня 2014 року заборгованість за договором кредиту знову була повернута ПАТ КБ «ПриватБанк». Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 23 травня 2014 року у справі № 640/15130/13-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 13 серпня 2007 року № HAE2GA00000027 в розмірі 12 517,83 дол. США, що еквівалентно 100 017,43 грн: звернуто стягнення на квартиру, загальною площею 32,50 кв. м, житловою площею 16,80 кв. м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , шляхом продажу вказаного предмета іпотеки (на підставі договору іпотеки від 13 серпня 2007 року № HAE2GA00000027) ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмета іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки;\~виселено [PERSON] з квартири (предмет іпотеки), розташованої за адресою: [ADDRESS] ;\~вирішено питання про розподіл судових витрат. Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 02 липня 2014 року у справі № 640/15130/13-ц рішення Київського районного суду м. Харкова від 23 травня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову ПАТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позову. Указаними судовими рішеннями встановлено, що 09 липня 2013 року (згідно із поштовим реєстром) ПАТ КБ «ПриватБанк» направило [PERSON] вимогу від 27 червня 2013 року № 30.1.0/2274 про дострокове виконання зобов`язань за договором кредиту. Суд апеляційної інстанції встановив, що зворотне відступлення ПАТ «АБанк» права вимоги за кредитним договором від 13 серпня 2007 року № HAE2GA00000027 відбулось 03 червня 2014 року відповідно до додаткової угоди від 25 квітня 2014 року № 1 до договору факторингу від 01 листопада 2007 року № 1, акта прийому-передачі договорів та розрахунку заборгованості від 03 червня 2014 року. Крім того, апеляційним судом встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» використало право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилась несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом направлення 09 липня 2013 року (згідно із поштовим реєстром) [PERSON] вимоги від 27 червня 2013 року № 30.1.0/2274 про дострокове виконання зобов`язань за договором кредиту. До суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки у 2013 році звернулось саме ПАТ КБ «ПриватБанк», а не ПАТ «АБанк». З наданих відповідачем копій платіжних документів вбачається, що грошові кошти сплачувались ним на рахунок ПАТ КБ «ПриватБанк». Отже, врахувавши, що саме ПАТ КБ «ПриватБанк» як кредитор вчиняло дії, спрямовані на погашення [PERSON] кредитної заборгованості, ПАТ КБ «ПриватБанк» є належним позивачем у справі, і кредитну заборгованість необхідно стягнути з [PERSON] саме на користь ПАТ КБ «ПриватБанк». Звертаючись у серпні 2015 року до суду із позовом, ПАТ КБ «ПриватБанк» надало до суду розрахунок заборгованості [PERSON] за договором кредиту від 13 серпня 2007 року № HAE2GA00000027, згідно з яким станом на 10 червня 2015 року заборгованість складала 35 194,72 дол. США, з якої: заборгованість за кредитом 9 772,76 дол. США, заборгованість за процентами за користування кредитом 3 659,03 дол. США, заборгованість за комісією за користуванням кредитом 1 020,00 дол. США, заборгованість за пенею за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором 19 055,74 дол. США, штрафи 11,81 дол. США (фіксована частина) та 1 675,38 дол. США (процентна складова). Під час розгляду справи ПАТ КБ «ПриватБанк» не заперечувало, що з боржника [PERSON] підлягає стягненню заборгованість, що утворилася станом на 09 серпня 2013 року, і, з урахуванням здійсненого в подальшому погашення заборгованості, вона становить 8 228,45 дол. США. Згідно з пунктом 7.1 кредитного договору ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов`язалось надати позичальникові кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу на строк з 13 березня 2007 року до 11 серпня 2017 року включно у вигляді непоповнюваної кредитної лінії у розмірі 19 064,85 дол. США на ремонт квартири в сумі 17 000,00 дол. США, а також сплату страхових платежів у розмірі 2 064,85 дол. США: у випадках та в порядку, передбачених підпунктами 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,50 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту, згідно з пунктом 3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно з пунктом 6.2. даного договору (т. 1, а. с. 1012). При остаточному визначенні розміру заборгованості суд апеляційної інстанції врахував також, що за умовами договору кредиту, що є нікчемними, [PERSON] сплатив банку винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 2 771,00 дол. США. Висновок апеляційного суду про неправомірність нарахування та стягнення банком винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 2 771,00 дол. США відповідає правовій позиції, викладеній Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16, від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 та підтриманій, зокрема, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18), у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 26 травня 2021 року у справі № 522/7637/15-ц (провадження № 61-9044св19) та у інших. Оскільки умова договору щодо сплати винагороди за надання фінансового інструменту фактично є нікчемною, то сума боргу за кредитом повинна бути зменшена на розмір сплаченої позичальником винагороди у розмірі 1,50 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, що дорівнює 255,00 дол. США та 0,20 % від суми виданого кредиту щомісяця, що дорівнює 2 516,00 дол. США. Отже, загальна сума заборгованості за договором кредиту, яка підлягає стягненню з позичальника на користь банку, становить 5 457,48 дол. США…..» Відповідно до частини 4 статті 80 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, про те можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені ( частина 5 статті 80 ЦПК України). 11.09.2019 приватним нотаріусом Діпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за № 2674, про звернення стягнення на майно, передане Акціонерному товариству Комерційний банк "Приватбанк", яке є правонаступником Закритого акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" в іпотеку згідно договору іпотеки №НАЕ2GА00000027, посвідченого 13.08.2007 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Широковою В.А., за реєстровим №3936, а саме: квартиру [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] . За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, запропоновано задовольнити вимоги АТ КБ «ПриватБанк» шляхом перерахування коштів на рахунок в АТ КБ «Приватбанк» у розмірі 182\~367 доларів США 18 центів., яка складається з наступного: заборгованості за кредитом- 9\~771,97 доларів США, заборгованості за відсотками -13341,15 доларів США; комісії-1904,00 доларів США, пені 157\~350,06 доларів США. Судом встановлено, що нотаріус 11.09.2009 вчинив виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення розміру заборгованості у розмірі 182\~367 доларів США 18 центів, яка виникла за кредитним договором №НАЕ2GА00000027 від 13.08.2007 за період з 13.08.2007 по 23.04.2019. Зазначений факт підтверджується випискою боржника за кредитним договором №НАЕ2GА00000027 від 13.08.2007,що була надана АТ КБ «ПриватБанк» приватному нотаріусу Діпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. разом із заявою про вчинення спірного виконавчого напису від 11.09.2019. Відповідно до\~статті 18 ЦК України\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється\~Законом України «Про нотаріат»\~та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений\~наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5\~(далі - Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19\~статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів міститься у\~главі 14 Закону України «Про нотаріат»\~та главі 16 розділу ІІ Порядку. Згідно зі\~статтею 87 Закону України «Про нотаріат»\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат»\~визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї\~статті Закону\~нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку). Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172\~(далі - Перелік). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в\~Законі України «Про нотаріат»\~та Порядку. У пунктах 20, 22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19) зазначено, що «вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19\~статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює\~прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172». У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «для правильного застосування положень статей\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису». У постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 204/4071/14 (провадження № 61-360св18) зазначено, що вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Для правильного застосування положень статей\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постановах від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19), від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження №14-278гс18). Частиною 1\~статті 2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини 1\~статті 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 Цивільного кодексу України\~визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені\~статтею 16 ЦК України. Відповідно частини 1\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частина 2\~статті 77 ЦПК України. Згідно частини 1\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Частиною 1 статті 82\~ЦПК\~України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Як вбачається з положень частини 1статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Матеріали справи свідчать про те, що при зверненні до нотаріуса про вчинення виконавчого напису АТ КБ «ПриватБанк» до заяви були долучені не всі необхідні документи на підтвердження безспірної заборгованості боржника, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Так, нотаріальна справа не містить належних документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника, оскільки постановою Харківського апеляційного суду від 20.10.2020 у справі №640/14229/15-ц стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №НАЕ2GА00000027 від 13.08.2007 у розмірі 5\~457,48 доларів США, яка виникла станом на 10.06.2015. У задоволені позову ПАТ КБ « ПриватБанк» про стягнення процентів, пені, комісії та штрафних санкцій відмовлено. Разом з цим, нотаріус 11.09.2009 вчинив виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення розміру заборгованості за кредитним договором, яка складається з : заборгованості за кредитом- 9\~771,97 доларів США, заборгованість за відсотками -13341,15 доларів США; комісії-1904,00 доларів США, пені 157\~350,06 доларів США, за період з 13.08.2007 по 23.04.2019. Отже, станом на дату вчинення виконавчого напису позичальник, за зобов`язаннями якого було передано в іпотеку належне позивачу майно, мав заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк», але не в тому розмірі, в якому вчинено виконавчий напис. Суд враховує, що ПАТ КБ «ПриватБанк» використало право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилась несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом направлення 09 липня 2013 року [PERSON] вимоги від 27 червня 2013 року № 30.1.0/2274 про дострокове виконання зобов`язань за договором кредиту. А отже, відповідач змінив строк виконання зобов`язання на липень 2013 року, а тому нарахування процентів після цієї дати є безпідставним, однак відповідно до наданого банком нотаріусу розрахунку проценти нараховувались після липня 2013 і нотаріусом запропоновано звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості по процентам за користування кредитними коштами станом на 23.04.2019. Зазначене узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18). З огляду на викладене , а також те, що розрахунок заборгованості за кредитним договором, на підставі якого був вчинений оспорюваний виконавчий напис, не узгоджується зі змістом судового рішення, ухваленого по справі № 640/14229/155-ц, то така заборгованість не може вважатися безспірною, у зв`язку із чим суд приходить до висновку, що заборгованість, в рахунок погашення якої нотаріусом було запропоновано звернути стягнення на предмет іпотеки, не є безспірною. Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 09.02.2022 у справі № 547/210/20, та є підставою для визнання спірного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час його вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів. Відповідно до вимог статті 141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Outcome: approved